Провадження 1-кп/193/68/25
В И Р О К

іменем України

10 лютого 2025 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області кримінальне провадження за № 0000225 від 06.11.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Зугрес Донецької області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох непонолітніх дітей, офіційно не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Відповідно до положень ст.11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до повноважень, визначених Конституцією України, Президент України, приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України.

Так, Указом Президента України за №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні ведено воєнний стан із 05:30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, та який було неодноразово продовжено, зокрема востаннє згідну Указу Президента України від 10 листопада 2024 року № 740/2024, який затверджено Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 10 листопада 2024 року строком на 90 діб,

Згідно ч.1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

ОСОБА_4 у відповідності до положень ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» перебуває у статусі військовозобов`язаного, якими є особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, крім того на нього поширюються обов`язки, передбачені для громадян України, зокрема, військовозобов`язаних, передбачені Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та іншим законодавством у військовій сфері.

Відповідно до вищезазначених вимог законодавства, ОСОБА_4 16 вересня 2024 року у період дії встановленого в Україні воєнного стану, будучи військовозобов`язаним та у відповідності до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження служби під час мобілізації.

Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи усі вище вказані обставини, будучи визнаним висновком військово-лікарської комісії здоровим та придатним до проходження військової служби, у зв`язку із цим, 16.09.2024 йому було вручено повістку, про те, що 20.09.2024, о 08 год. 30 хв., він має з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, незважаючи на свою обізнаність із положеннями ст. 65 Конституції України, де вказано, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та будучи повідомленим про кримінальну відповідальність за умисне ухилення від військової служби під час мобілізації, ОСОБА_4 , діючи умисно, переслідуючи мету ухилення від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та, будучи належним чином повідомленим про наслідки відмови від виконання свого військового обов`язку, не маючи права на відстрочку та звільнення від призову на військову службу, передбаченого ст.17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в порушення вимог ст.ст.1,2 вказаного Закону та ст.65 Конституції України, без поважних причин відмовився проходити військову службу по мобілізації та не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вказаний у повістці день та час, а саме 20.09.2024, для відправки у військову частину НОМЕР_1 , чим умисно ухилився від призову на військову службу по мобілізації на особливий період.

Відтак, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ст. 336 КК України, який полягає в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Позиція обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного злочину за обставин, зазначених в обвинувальному акті, визнав повністю та пояснив, що усвідомлює необхідність захисту вітчизни від загарбників, проте сильно боїться за власне життя, наголосив, що знайомі, які зараз проходять військову службу скаржаться, що їх без підготовки відправляють на бойові позиції, а він боїться опинитися у такій ситуації. Наголосив, що він півтора роки з початку війни був членом волонтерської організації, яка займалася авакуацією та утриманням домащніх тварин, які залишилися без опіки власників. Щиро розкаявся у вчиненому і просив суворо його не карати.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Зважаючи на те, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, суд, зі згоди усіх учасників, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе обмовляє або в інший спосіб викривляє визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Встановлені обставини вказують на те, що дії ОСОБА_4 після отримання повістки для явки 20.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки у військову частину для призову на військову службу під час мобілізації на особливий період - для захисту України від збройної агресії Російської Федерації, які полягали у його неявці без поважних причин до вищевказаного ІНФОРМАЦІЯ_3, кваліфіковані вірно за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Мотиви призначення покарання.

Обставинами, які, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд враховує його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому при судовому розгляді справи не встановлено.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який є осудним у розумінні ч. 1 ст. 19 КК України, зокрема на обліку у лікарів психіатра чи нарколога він не перебуває.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, який є має задовільний стан здоров`я, працює на власній земельній ділянці (паю) сільськогоподарського прозначення та оримує від неї доходи, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, 2010 та 2015 років народження, також є повнолітня дочка, 2005 р.н., його соціально - психологічні риси, який, за місцем проживання характеризується добре, вперше притягується до кримінальної відповідальності, тому за наявності обставин, що пом`якшують та відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд на підставі встановлених обставин вважає необхідним та достатнім призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на мінімальних строк, визначений санкцією ст. 336 КК України за якою він обвинувачується.

При цьому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, наявність двох пом`якшуючих обставин та відсутність жодної обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченому, а також те, що обвинувачений раніше не судимий, усвідомлює скоєне, при цьому приймаючи до уваги позицію прокурора, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без реального відбування покарання і, на підставі положень ст.75 КК України, приймає рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Суд вважає, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення інших злочинів.

Мотиви прийняття інших рішень.

Під час досудового розслідування цього кримінального провадження ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався, тому з огляду на належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду справи, суд вважає, що підстав для обрання останньому будь-якого запобіжного заходу на час набрання вироком законної сили не має.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі положень ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік і 10 (десять) місяців не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, передбачені п. 2 ч. 3, п. 2 та п.1 ч. 1 ст. 76 КК України, що на нього покладаються, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 на час набрання вироком законної сили не обирати.

Матеріали кримінального провадження за № 0000225 від 06.11.2024, залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у судовій справі №193/68/25 (провадження №1-кп/193/68/25).

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1