Справа № 359/1895/25
Провадження № 1-в/359/146/2025
У Х В А Л А

31 березня 2025 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , представника БВК № 119 ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в :

До суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. В обґрунтування поданого клопотання захисник послався на те, що ОСОБА_4 відбув понад 2/3 строку покарання та довів своє виправлення сумлінною поведінкою. На думку захисника, його підзахисний став на шлях виправлення, а тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Засуджений та захисник в судовому засіданні підтримали подане клопотання та просили його задовольнити. Крім того, засуджений зауважив, що є інвалідом ІІІ групи з обмеженими фізичними можливостями та протипоказаннями до праці, а тому не працевлаштований на промисловій зоні.

В свою чергу, прокурор заперечив щодо задоволення клопотання, тому що згідно особової справи він не став на шлях виправлення. Представник БВК № 119 в судовому засіданні при вирішенні вищевказаного питання поклався на розсуд суду.

Дослідивши докази, які містяться в матеріалах клопотання, оглянувши особову справу засудженого, суд дійшов до таких висновків.

Згідно вироку Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.09.2020 року, ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 17.12.2020 року вищевказаний вирок залишено без змін.

З матеріалів особової справи та характеристики від 24.03.2025 року вбачається, що засуджений за час відбування покарання зарекомендував себе з негативного боку. За порушення встановленого порядку виконання і відбування покарання отримав три стягнення, два з яких знято та погашено в установленому законом порядку. Має одне заохочення. На промисловій зоні не працевлаштований. Підтримує дружні стосунки із засудженими як негативної спрямованості так і позитивної. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, однак робить це з метою отримати поблажливість. Свідомо не виконує передбачені законом норми вимог персоналу установи. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Свідомо уникає виконання робіти із благоустрою установи або перекладає їх виконання на інших засуджених. Засуджений 06.06.2024 року розглядався на комісії установи щодо можливості умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, але за рішенням комісії засудженому було відмовлено, оскільки він не довів своє виправлення.

Суд звертає увагу на те, що КК України розрізняє передумови та підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та звільнення від покарання за хворобою. Так, відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі. В свою чергу, підставами для звільнення від покарання за хворобою стаття 84 КК України визначає наявність у засудженого психічної хвороби, що позбавляє можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними), або іншої тяжкої хвороби, що перешкоджає подальшому відбуванню покарання.

Як зазначено вище, обов`язковою підставою умовно-дострокового звільнення є доведення засудженим у процесі відбування частини строку покарання свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, тобто досягнення таких позитивних змін у свідомості та поведінці засудженого, які відбулися в його особистості та створили у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Зазначені обставини встановлюються судом шляхом повного, ретельного та всебічного вивчення і оцінки даних про особу засудженого (його поведінка під час відбування покарання, ставлення до праці, взаємовідносини з оточуючим соціальним середовищем, додержання ним вимог режиму, громадського порядку і правил внутрішнього розпорядку, участь у самодіяльних організаціях засуджених в установах виконання покарань, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці після звільнення тощо). Тобто на певному етапі відбування покарання суд встановлює такі дані, які надають йому можливість припустити, що покарання вже досягнуло одну із його цілей виправлення засудженого, у зв`язку з чим подальше його відбування стає недоцільним і свідчить про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого. Із змісту ст. 81 КК України вбачається, що наявність у засудженого захворювань не є підставою умовно-дострокового звільнення та не є альтернативою сумлінній поведінці засудженого і ставлення ним до праці.

Водночас, сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки, як то, активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно її виконує, бережно ставиться до робочого інструменту і не порушує правил техніки безпеки, свідомо бере постійну участь в суспільно-корисній праці, систематично виконує і перевиконує виробничі завдання, якісно виконує доручену роботу і не відмовляється від неї.

Оцінюючи у сукупності всі дані, які слугують чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, приймаючи до уваги надані в суді пояснення засудженого щодо злочину, за вчинення якого він відбуває покарання, суд вважає, що процес виправлення ОСОБА_4 ще не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах, без ізоляції від суспільства. Окрім цього, згідно матеріалів справи засуджений за порушення встановленого порядку виконання і відбування покарання три рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, за що має стягнення, одне з яких на день розгляду клопотання, не знято та не погашено в установленому законом порядку, що свідчить про відсутність сумлінної поведінки.

При цьому, суд звертає увагу, що засуджений має ІІІ групу інвалідності, що підтвердив у судовому засіданні представник колонії, але зазначена група дозволяє працевлаштування. Крім того, в установі наявні робочі місця, які не потребують тяжкої праці, про що також зазначив прокурор, отже, не працевлаштованість засудженого можливо пояснити лише його небажанням працювати.

За таких обставин суд погоджується з доводами прокурора щодо не доведення засудженим сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення. Судом відхиляються доводи захисника і засудженого про виправлення та перевиховання засудженого, тому що це спростовується дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи та поясненнями засудженого в судовому засіданні. Сам факт відбуття засудженим 2/3 призначеного йому строку покарання не може свідчити про наявність беззаперечних підстав для умовно-дострокове звільнення від покарання останнього.

Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав однозначно стверджувати про виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_4 за час відбування покарання, а тому підстави для застосування до нього умовно дострокового звільнення від відбуття покарання відсутні.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Повний текст ухвали оголошено 01 квітня 2025 року о 08.30 год.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1