Провадження № 11-кп/824/2294/2025 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

25 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 19 серпня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №0000150 обвинуваченого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія, Кіровоградської області, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, учасника бойових дій, працюючого на посаді завідувача сектору масової роботи бібліотеки №61 м. Києва, зареєтрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, і призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у незаконному носінні холодної зброї (ніж) без передбаченого законом дозволу, за наступних обставин.

ОСОБА_7 16.02.2023 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено на території в/ч НОМЕР_2 всупереч передбаченому законом порядку, усвідомлюючи протиправність своїх дій отримав від невстановленої в ході досудового розслідування особи ніж.

Після чого ОСОБА_7 без передбаченого законом дозволу, утримуючи при собі холодну зброю, а саме ніж, перевіз його за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Потім ОСОБА_7 02.10.2023 року, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, утримуючи ніж в центральному відділенні свого рюкзака зеленого кольору, зайшов до вестибюлю станції метро «Деміївська» КП «Київський метрополітен» у м. Києві та приблизно о 21 год. 15 хв. був зупинений працівником поліції та запрошений до кімнати поліції, що розташована на вказаній станції.

В подальшому в присутності двох понятих в ході особистого обшуку та обшуку речей ОСОБА_7 у останнього виявлено та вилучено із центральної частини його рюкзака зеленого кольору, ніж який відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-23/53388-ХЗ відноситься до клинкової холодної зброї, колючо-ріжучої дії, виготовлений кустарним способом, по типу мисливських ножів загального призначення, який ОСОБА_7 за викладених обставин носив без передбаченого законом дозволу.

На вказаний вирок обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження.

Зазначає, що суд неналежним чином дослідив усі обставини, які мають значення для справи. Зокрема, суд вказав, що 02.10.2024 його було затримано і вилучено при особистому огляді предмет, схожий на ніж. Проте, апелянт зазначає, що він сам добровільно надав працівникам поліції предмет схожий на ніж, з метою передачі на фахову експертизу і оформлення дозволу на його переміщення.

Вважає, що усі обставини свідчать про наявність добровільної передачі ним зброї органам поліції і таким чином звільняють його від кримінальної відповідальності.

Вказує, що по приїзду слідчо-оперативної групи, слідчий ОСОБА_9 поклав йому назад у наплічник ніж, після чого витягнув його знову, але уже при увімкнутій бодікамері, щоб оформити як примусове вилучення, проте особистого огляду слідчий не проводив.

Крім того, зазначає, що згідно із реєстром досудового розслідування, на досудовому слідстві проведено допит свідка ОСОБА_10 , однак, в матеріалах справи відсутній протокол допиту зазначеного свідка. Разом з тим, показання даного свідка є важливими, оскільки ОСОБА_10 подарував йому вказаний ніж під час проходження служби в ЗСУ.

Будь-якого умислу на носіння холодної зброї без дозволу у нього не було.

Крім того, суд відхилив його клопотання про виклик в судове засідання слідчого ОСОБА_9 та про перегляд відеозапису з бодікамер працівників поліції зробленого ще до приїзду слідчо-оперативної групи, який мав би підтвердити його добровільне звернення до поліції щодо наявності у нього в наплічнику предмету, що має ознаки холодної зброї, з метою роз`яснення дозвільного порядку.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст. 91 КПК України визначено перелік обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції при ухваленні вироку дотримано.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення за обставин вказаних у вироку, стверджуються зібраними в кримінальному провадженні та належним чином перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч. 2 ст. 263 КК України, як незаконне носіння холодної зброї (ніж) без передбаченого законом дозволу.

Так, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав.

Ухвалюючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтував своє судове рішення показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Підстав не довіряти даним показанням свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі обвинуваченим не вказується про обмову його даними свідками.

В основу вироку, як на підставу винуватості ОСОБА_7 , суд першої інстанції вірно поклав і досліджені письмові докази, а саме:

- протокол перегляду відеозапису від 03.10.2023 року (т. 1 а.с. 54-55) з ілюстративною таблицею до нього (т. 1 а.с. 56-60) з додатком диском, який був переглянутий в судовому засіданні (т.1 а.с. 62), з яких вбачається, що через вхідні двері станції метро «Деміївська» до касової зони тримаючи в руках мобільний телефон заходить обвинувачений ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який одягнутий у камуфляжні штани зеленого кольору, черевики зеленого кольору, довгу до колін куртку чорного кольору, на голові зав`язана пов`язка чорного кольору, а за спиною в якого знаходиться рюкзак зеленого кольору, та підходить до одного із терміналів призначених для покупок разових квитків, які розташовані у вестибюлі станції метро «Деміївська» КП «Київський метрополітен» паралельно турнікетам вказаної станції, біля яких в цей час, знаходяться працівники поліції. Після чого, ОСОБА_7 придбавши квиток та побачивши працівників поліції, які в той знаходились навпроти нього, не підходячи до них прямує до іншого турнікету, який на відео знаходиться з правого боку за межами видимості відео камери, та відсканувавши квиток підходить через турнікети в напрямку ескалатора, який знаходиться з правого боку за межами видимості камери спостереження та який веде на платформу вказаної станції метро до якої прибувають електропотяги. З даних вбачається, як працівники поліції о 21 год. 15 хв. підходять до ОСОБА_7 та представившись просять пред`явити документи, на що ОСОБА_7 з лівої кишені куртки чорного кольору дістає поліетиленовий пакетик з документами, які передає працівнику поліції. Потім працівники поліції спілкуються з ОСОБА_7 та в подальшому прямують до кімнати поліції, яка розташована у вестибюлі вказаної станції та зникають з поля зору відеокамери;

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 02.10.2023 року (т. 1 а.с. 40-43) з диском до нього (т. 1 а.с. 44), який був досліджений у судовому засіданні, з яких вбачається, що згідно з ст. 208 КПК України слідчий СВ УП в метрополітені ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 в присутності захисника ОСОБА_15 за адресою: м. Київ, станція метро «Деміївська» затримав обвинуваченого ОСОБА_7 під час вчинення злочину, після чого в присутності двох понятих слідчий здійснив обшук ОСОБА_7 , у якого виявлено та вилучено з центрального відділення рюкзака зеленого кольору, який належить ОСОБА_7 предмет зовні схожий на ніж, який поміщено до сейфпакету №PU 1518679. З даних також вбачається, що зі слів затриманого ОСОБА_7 вилучений у нього ніж йому подарував командир НОМЕР_2 перед звільненням з лав ЗС України. Вказаний ніж було подаровано 16.02.2023 року;

- дані, що містяться у висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ОСОБА_16 №СЕ-19/111-23/53388-ХЗ (т. 1 а.с. 47-51), відповідно до яких, наданий на дослідження ніж вилучений у ОСОБА_7 відноситься до клинкової холодної зброї, колючо-ріжучої дії та виготовлений кустарним способом по типу мисливських ножів загального призначення.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вказані документальні та інші докази, які є послідовними та узгоджуються між собою, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину подій, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення, що й відповідно спростовує доводи обвинуваченого про відсутність належних та допустимих доказів його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Водночас, апеляційний суд критично відноситься до тверджень ОСОБА_7 в тій частині, що матеріали провадження не містять доказів його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки, вони суперечать дослідженим доказам у справі, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, а тому відповідно розцінюються як намагання уникнути чи пом`якшити відповідальності за вчинене.

Проаналізувавши вказані докази, колегія суддів вважає, що ними доведено обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст. 91 КПК України, а саме: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини і мотив вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, тобто - як незаконне носіння холодної зброї (ніж) без передбаченого законом дозволу, є повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами.

Твердження обвинуваченого про те, що він нібито добровільно видав поліцейським зброю, що унеможливлює притягнення останнього до кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки видача зброї була вимушеною, під час зупинки його працівники поліції, що не узгоджується з приписами ч. 3 ст. 263 КК України.

Поряд із цим, вирішуючи питання про правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно до положень ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна відповідальність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчиненння цього діянння.

Так, на момент вчинення 02.10.2023 року ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України (в редакції Закону №2150-ІХ від 24.03.2022), санкція останньої передбачала покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або арешт на строк від трьох до шести місяців, або обмеження волі на строк від двох до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

На час ухвалення вироку судом першої інстанції законом України від 23.08.2023 за №3342-ІХ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань», який набрав чинності 28.03.2024 року, до санкції ч. 2 ст. 263 КК України внесено зміни, а саме, передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або пробаційний нагляд на строк від двох до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Проте, судом у порушення вказаних вимог закону ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 2 ст. 263 КК України (в редакції Закону №3342-ІХ) у виді пробаційного нагляду строком на один рік.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для зміни оскаржуваного вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке на цей час відноситься до категорії нетяжких злочинів, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та матір похилого віку, є учасником бойових дій, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Одночасно обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є наявність на утриманні неповнолітніх дітей та матері похилого віку.

При призначенні покарання судом першої інстанції, врахувавши дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 , на переконання апеляційного суду, надто суворе покарання.

Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтями 69 і 69-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Апеляційний суд враховує те, що на утриманні обвинуваченого перебувають двоє неповнолітніх дітей та матір похилого віку.

Колегія суддів, відповідно до вимог ч. 2 ст. 66 КК України визнає вказані обставини такими, що пом`якшують покарання, та вважає, що вони свідчать про наявність правових підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.

Враховуючи сукупність вказаних обставин, які визнані судом такими, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, одружений, колегія суддів вважає, що зазначені обставини свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а тому дають обґрунтовані правові підстави суду апеляційної інстанції призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 263 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 263 КК України (в редакції Закону №2150-ІХ від 24.03.2022) у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Отже, за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни вироку з наведених мотивів, без задоволення вимог обвинуваченого за апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуобвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 19 серпня 2024 року щодо ОСОБА_7 - змінити в порядку ст. 404 КПК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 263 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя