Справа № 729/1469/23
1-кп/729/17/25 р.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у кримінальному провадженнівнесеного до ЄРДР №0000648 від 19.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

В провадженні Бобровицького районного суду перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого був продовжений судом на 60 днів і закінчується 26 січня 2025 року.

Прокурор у судовому засіданні надав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та зазначив, що більш м`які запобіжні заходи не можуть бути обрані, оскільки не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. У задоволенні клопотань обвинуваченого просить відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому не визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, оскільки відсутні докази про вчинення ним злочину та перебування його в стані алкогольного сп"яніння, заперечував проти продовження запобіжного заходу у виді тримання його під вартою, намірів переховуватися від суду та впливати на свідків не має. Подав клопотанняпро скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та про повернення речового доказу мобільного телефону ZTE Blade V10 Vita його захиснику адвокату ОСОБА_5 .

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просить відмовити у задовленні клопотання прокурора та обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту. Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 просить вирішити на розсуд суду.

Розглянувши клопотання прокурора, клопотання обвинуваченого, заслухавши думку сторони захисту, дослідивши матеріали клопотань, суд приходить до наступного висновку.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до частин 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність судимостей у обвинуваченого тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою, суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

В судому засіданні встановлено, що ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2024 року запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого продовжено до 26 січня 2025 року включно.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Судом враховується, що не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які також неодноразово враховувались судом при вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

Враховуючи положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

До обвинуваченого було застосовано запобіжний захід - тримання під вартою, який неодноразово продовжувався в ході судового слідства.

На даний час судове провадження триває, що свідчить про наявність ризику перешкодити виконанню завдань кримінального провадження. Таким чином, перевіривши поєднання ймовірності та наслідків настання несприятливих подій, встановлених при застосуванні та продовжені запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, приходить до висновку про те, що і на даний час вказані ризики продовжують існувати, є реальними та не зменшились.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

З огляду на наведене суд вважає, що стороною обвинувачення доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам.

Даних, які б свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою - відсутні.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість підстав для застосування запобіжного заходу, виконуючи функцію суворого судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у ч. 2 ст. 29 Конституції України, вислухавши думку учасників судового провадження щодо продовження тримання під вартою, суд прийшов до висновку про доцільність продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого з наведенням відповідних мотивів прийнятого рішення.

Вирішуючи питання щодо заявленого обвинуваченим клопотанняпро скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, суд приходить до такого висновку.

Обвинувачений посилається на ст. 616 КПК України, якою передбачено порядок скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або зміна запобіжного заходу з інших підстав.

Частини 1 та 2 вказаної статті встановлюють, що у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених ст.ст. 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305- 321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Враховуючи, що обвинуваченим ОСОБА_3 порушено встановлений законом порядок звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу, його заява підлягає поверненню.

При цьому ОСОБА_3 слід роз`яснити право звернення до прокурора з клопотанням про скасування або зміну запобіжного заходу, яке повинно відповідати вимогам, зазначеним в ч. 3 ст. 616 КПК України.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про повернення речового доказу мобільного телефону ZTE Blade V10 Vita, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Як визначено ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про долю речових доказів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується судовий розгляд.

На даний час розгляд кримінального провадження № 0000648 від 19.05.2023 за ч. 2 ст. 121 КК України щодо ОСОБА_3 не завершений.

Отже, враховуючи вимоги ч. 9 ст. 100 КПК України, відповідно до якої питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, суд, на даній стадії судового розгляду, позбавлений можливості вирішити питання про долю речових доказів, а саме, мобільного телефону, якому надано статус речового доказу.

З огляду на викладене, суд вважає, що порушене у клопотанні питання є передчасними, а тому, у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 177, 178, 183, 331, 369-372, 376, 395 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , за ч. 2 ст. 121 КК України.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави відносно ОСОБА_3 на 60 днів до 21 березня 2025 року включно з утриманням його в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, повернути особі, яка її подала. Роз`яснити заявнику право звернутися з відповідним клопотанням до прокурора.

У клопотанні обвинуваченого ОСОБА_3 про повернення речового доказу мобільного телефону ZTE Blade V10 Vita його захиснику адвокату ОСОБА_5 відмовити.

Кримінальне провадження відкласти на 26 лютого 2025 року на 11 год. 00 хв.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику обвинуваченого та направити уповноваженій службовій особі у місця ув`язнення.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1