В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,захисника ОСОБА_5 ,розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Запоріжжя,громадянина України,з середньою освітою,не одруженого,офіційно не працює,мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

встановив:

14.05.2024 року приблизно о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , під час дії воєнного стану введеного відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, продовженого Указом Президента України №49/2024 від 05.05.2024, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно- небезпечних наслідків, усвідомлюючи, що його дії носять таємний характер, з метою особистого збагачення, знаходячись в приміщенні вищезазначеної квартири шляхом вільного доступу, з столу, який знаходиться в одній з кімнат даної квартири, таємно викрав мобільний телефон марки «Нокіа G21» в корпусі темно-зеленого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 вартість якого складає 4790 гривні 54 копійки, який на праві власності належить потерпілому ОСОБА_6 , після чого зник з місця вчинення злочину разом із викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд ,чим завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 4790 гривні 54 копійки.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення винуватим себе визнав повністю.

Пояснив,що 14.05.2024 р.приблизно о 14.00 год.з приятелем ОСОБА_6 вони прийшли до обвинуваченого додому,де випивали,після чого ОСОБА_6 заснув.Скориставшись тим,що за його діями ніхто не спостерігає,обвинувачений без відома та дозволу потерпілого взяв зі столу телефон,що належить останньому,моделі Нокіа (сенсорний) у корпусі чорного кольору,з яким попрямував до ломбарду по вул.Чарівній 159 та здав телефон у заклад за 1450 гр. З грошима обвинувачений завітав в розташований поблизу бар,де продовжив вживати спиртне. Після того,як потерпілий звернувся до поліції, ОСОБА_4 одразу визнав свою винуватість,показав ломбард,куди здав телефон,з потерпілим домовився,що купить йому новий телефон,має для цього доходи у виді пенсії та підпрацьовує двірником.У скоєному розкаявся,фактичних обставин справи та доказів,що їх підтверджують,не оспорював.

Відповідно до ч.3,4 ст.349,351 КПК України суд,з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченим,за згодою учасників судового провадження,визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин,що підтверджують винуватість обвинуваченого,які ніким не оспорюються. При цьому суд роз`яснив наслідки,передбачені ч.3 ст.349 КПК України,переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів,що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України»,та кваліфікує його дії по ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна(крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до статей 50,65 КК України особі,яка вчинила злочин, має бути призначено покарання,необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та враховує відомості про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_4 має постійне місце проживання, неофіційно працює,раніше не судимий.

Обставиною,яка пом`якшує покарання обвинуваченого,суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття у скоєному.

Такі висновки суду ґрунтуються на тому,що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям,послідовно визнає винуватість у скоєнні злочину,своїми активними діями сприяв органам слідства з`ясувати обставини вчинення злочину, потерпіла особа не заявила до нього матеріальних претензій.

Обставин,що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України ,судом не встановлено.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,його ставлення до скоєного, суд прийшов до висновку, що з метою захисту інтересів суспільства, запобігання вчиненню нових правопорушень,обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції статті 185 ч.4 КК України та застосувати до нього ст.75,76 КК України,оскільки обвинувачений не становить небезпеки для суспільства,дає критичну оцінку своїм діям, що вказує на свідоме бажання стати на шлях виправлення,тому забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання,але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами з питань пробації протягом іспитового строку,який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування,що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.

Призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ ,викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р.,в яких ЄСПЛ зазначив,що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним,якщо встановлено,що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р.ЄСПЛ вказав,що для того,щоб втручання вважалося пропорційним,воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи.

На переконання суду,призначення обвинуваченому такого покарання справедливим,співмірним і достатнім для його виправлення,кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим,так і іншими особами,а також буде відповідати таким принципам Конвенції,як пропорційність обмеження прав людини,легітимна мета і невідворотність покарання.

Так,у розумінні ЄСПЛ ,покарання повинне встановлювати новий додатковий обов`язок для особи,який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає,що покарання переслідує подвійну мету:покарання і стримування від вчинення нових злочинів,а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтир для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Речовими доказами по даному провадженню,виходячи із змісту обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування,до справи долучені письмові матеріали , які відповідно до ст.100 КПК України необхідно залишити в кримінальному провадженні.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати на проведення товарознавчої експертизи у розмірі 757 гр.28 коп. суд відповідно до ст.118,124 КПК України при ухваленні обвинувального вироку стягує з обвинуваченого в дохід держави .

До обвинуваченого запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст.368,374,392,615 КПК України,суд-

Ухвалив:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину,передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75,76 КК України, ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити,якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:періодично з`являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання або роботи.

Речові докази:

-договір про надання фінансового кредиту та застави № від 14.05.2024 р. ,диск з відеозаписом допиту підозрюваного та слідчого експерименту з його участю,що зберігається у кримінальному провадженні,залишити у кримінальному провадженні протягом всього часу зберігання.

Стягнути з ОСОБА_4 ,паспорт громадянина України НОМЕР_3 (орган 2316) на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи у розмірі 757(сімсот п`ятдесят сім)гривень 28 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення,обвинувачем,який тримається під вартою,у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1