Номер провадження: 11-сс/813/72/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

підозрюваного - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001444 від 02.12.2024 рокуза апеляційною скаргою прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2024 року, стосовно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який має середньо-технічну освіту, не одруженого, пенсіонера, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286КК України,

встановив:

В провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0001444 від 02.12.2024 року, за ознаками вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, викладених в клопотанні органу досудового розслідування.

03.12.2024 року ОСОБА_10 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

04.12.2024 року старший слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , звернувся до слідчого судді з клопотанням, погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_12 про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а також існуванням ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання та підозрюваному обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України, строком до 31.01.2025 року.

Обґрунтовуючи рішення про відмову в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувавши запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя послався на наявність обґрунтованої підозри у скоєнні інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та наявність ризиків, визначених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. Водночас слідчий суддя врахував особу підозрюваного, який є особою похилого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, свою вину визнає та співпрацює зі слідством, а тому запобіжний захід у виді тримання під вартою буде занадто суворим для підозрюваного та не виправданим для кримінального провадження.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення застави, оскільки вчиненим злочином заподіяна смерть потерпілого. Прокурор стверджує, що застосований слідчим суддею запобіжний захід у виді домашнього арешту, є не достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, потерпілу та її представника, які підтримали апеляційну скаргу; думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні/продовженні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування/продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

За результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя не погодився з доводами клопотання про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмовив у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в ОСОБА_10 оголошено про підозру та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані слідчим до клопотання докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої підозри.

Враховуючі конкретні обставин даної справи, колегія суддів вважає, що на теперішній час відсутня нагальна потреба для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи особу ОСОБА_10 та відсутність відомостей щодо недотримання останнім умов домашнього арешту з дня винесення оскарженої ухвали.

Колегія суддів також враховує, що підозрюваний з`явився у судове засідання апеляційного суду для розгляду клопотання про застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу, що спростовує доводи прокурора про те, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не забезпечує виконання підозрюваним своїх обов`язків та не може запобігти ризику можливого переховування від органів досудового розслідування та суду.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурором не надано доказів, які вказують, що застосований оскарженою ухвалою до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, не забезпечує належної процесуальної поведінки останнього, оскільки з моменту застосування такого запобіжного заходу, на протязі більше одного місяця, підозрюваний не порушував умови перебування під домашнім арештом.

Крім того, оцінюючи доводи прокурора про недостатність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, колегія суддів враховує пояснення підозрюваного про те, що протягом дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а це більше ніж півтора місяці, правоохоронні органи жодного разу не перевірили його перебування за місцем проживання.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, можуть свідчити про втрату інтересу в органу досудового розслідування та прокурора стосовно питання щодо виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та наявності потреби, шляхом здійснення контроля за підозрюваним, нівелювати ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, на існуванні якого наполягає прокурор.

Дані обставини, на думку колегії суддів, свідчать про неналежне виконання працівниками відповідного підрозділу поліції своїх службових обов`язків щодо виконання ухвали слідчого судді в частині покладення обов`язку здійснювати контроль за поведінкою підозрюваного, який перебуває під цілодобовим домашнім арештом, а тому потребують відповідного реагування з боку керівництва ГУНП в Одеській області.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 376, 405,419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2024 року, якоюпідозрюваному ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, в кримінальному провадженні №0001444 від 02.12.2024 року- залишити без змін.

Довести до відома начальника ГУНП в Одеській області щодо неналежного виконання ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2024 року в частині здійснення контролю за дотриманням підозрюваним ОСОБА_10 умов перебування під цілодобовим домашнім арештом у кримінальному провадженні №0001444 від 02.12.2024 року.

Копію ухвали направити начальнику ГУНП в Одеській області - до відома та відповідного реагування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4