Справа № 548/1622/21
Провадження №1-кп/548/22/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

18 грудня 2024 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хорол кримінальне провадження № 0000104 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Новачиха, Хорольського району Полтавської області, мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, не працюючої, заміжньої, освіта середня спеціальна, на утриманні має одну неповнолітню дитину, на утриманні непрацездатних осіб не має, раніше не судимої

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченої - ОСОБА_5

сторони захисту адвоката - ОСОБА_8

потерпілої сторони - ОСОБА_9

представника потерпілої сторони- адвоката ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Органом досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачується у умисному пош кодженні чужого майна, вчиненому шляхом підпалу, її дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 194 КК України і обвинувачення сформульоване наступним чином.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.04.2021 приблизно о 16:20 год., ОСОБА_11 , з метою пошкодження чужого майна приїхала на автомобілі марки ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_1 до домоволодіння, належного ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне знищення чужого майна, вчиненого шляхом підпалу, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшла до сінника, що знаходиться біля території господарства, належного ОСОБА_9 , та взявши до рук сірники підпалила його. Після вчинення вищевказаних дій ОСОБА_5 сіла до автомобіля та покинула місце скоєння злочину.

Згідно висновку пожежно технічної експертизи №СЕ-19/117-21/4887-ПТ від 29.04.2021 осередок пожежі (місце виникнення початкового горіння) знаходився в середині сінника у правій нижній частині, місці, де був відсутній лист шиферу. Причиною виникнення пожежі послугувало джерело запалювання занесене ззовні.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_5 , які виразились в умисному підпалі сінника, належного ОСОБА_9 , останньому було спричинено матеріальні збитки в сумі 350 грн. згідно висновку експерта товарознавчої експертизи №СЕ-19/117-21/5500-ТВ від 07.05.2021.

Позиція обвинуваченої ОСОБА_5 .

Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала. Вказала, що вона у квітні 2021 року разом зі своїм сином поїхали в с. Вишневе Лубенського району до ОСОБА_9 поговорити. Приїхавши до подвір"я ОСОБА_9 , нікого не застали, син чекав біля воріт, а вона говорила з ОСОБА_9 по телефону в автомобілі. Коли почали від"їжати від подвір"я, під"їхав ОСОБА_12 та вони почали сваритися. Повертавшись додому, в с. Куторжиха зустріли пожежну машину. У травні дізналися про підпал.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Незважаючи на не визнання вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд вважає, що її вина повністю доведена та підтверджується належними і допустимими доказами, а саме:

Показаннями потерпілого ОСОБА_9 , за змістом яких його викликав ОСОБА_9 та повідомив, що приїхавши додому в АДРЕСА_2 зі своєю дружиною ОСОБА_13 бачили, як ОСОБА_14 бігла від сінника до свого автомобіля. Вийшовши з автомобіля побачив, як пішов дим, почали гасити пожежу, потім викликали ДСНС. ОСОБА_15 неодноразово погрожувала розправою. Вважає, що покарання обвинуваченій слід призначити з реальним позбавленням волі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомила, що 13.04.2021 р. після роботи чоловік ОСОБА_16 забрав та вони поїхали в м. Хорол, через годину вони повернулися. За півгодини до повернення чоловіку надійшов дзвінок від ОСОБА_17 погрозами. Підїхавши до двору бачили, як ОСОБА_14 бігла від сінника до свого автомобіля. Вийшовши з автомобіля побачили, як пішов дим із сінника, почали гасити пожежу, потім викликали ДСНС. Від ОСОБА_5 та її чоловіка були неодноразові погрози про підпал бідинку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 повідомив, що він працює командиром ДСНС, 13.04.2021 р. надійшов виклик про горіння сінника в с. Перівка ( нині с. Вишневе) . Прибувши на місце було виявлено пожежу. На місці події були представники поліції. Від чого та як виникла пожежа він не може сказати, так як цим безпосередньо займається інспектор. Локалізувавши пожежу поїхали.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 , повідомив, що він працює в ДСНС, 13.04.2021 р. надійшов виклик про горіння сінника в с. Перівка ( нині с. Вишневе) . Прибувши на місце було виявлено пожежу сінника. За сінником знаходилися інші будівлі та житловий будинок.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , повідомив, що 13.04.2021 р. прибирав на цвинтарі . Бачив автомобіль ВАЗ 21099 зеленого кольору, потім біля виїзду коло трансформатора. Бачив, як ОСОБА_17 в двір Роми та коли вийшла з нього почала царапати ворота, побігла до сінника. Вийшовши з сінника сіла в атомобіль та поїхала . Хвилин через 7-8 приїхав ОСОБА_21 . Бачив як із сінника почав іти дим.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 , повідомив, що точної дати та часу не памятає, разом зі своєю матірю ОСОБА_5 приїхали в с. Петрівка, з якої причини він не знає. Мати була ініціатором поїздки. Мати була в автомобілі та з нього не виходила. Він вийшов з автомобіля та підійшов до воріт, вони були закриті. Підкурив сигарету запальничкою, зробив дві тяги та сів до автомобіля та поїхав. Через одну дві хвилини зустріли потерпілого ОСОБА_23 .

Речові докази, документи та висновки експертів

-витягом з ЄРДР по кримінальному провадженню 0000104 від 13.04.2021 року ;

- рапортом оперативного чергового ВП №2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області від 13.04.2024 року, згідно якого при виїзді на місце подіїі 13.04.2021 року о 18:24 год., було встановлено, що громадянка ОСОБА_5 13.04.21 року близько 16:30 год. перебуваючи біля господарства ОСОБА_9 в АДРЕСА_2 , на грунті конфліктних відносин здійснила підпал сінника;

- згідно з протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 13.04.2021 було зафіксовано прийняття заяви у ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення від 13.04.2021, в якій ОСОБА_9 повідомив, що 13.04.2021 близько 16-30 год. ОСОБА_5 здійснила підпал його сінника;

- згідно з протоколом огляду від 13.04.2021 з фото-таблицями зображень до протоколу від 13.04.2021, в результаті проведення огляду 13.04.2021 в період часу з 17 год 35 хв по 18 год 08 хв за адресою: АДРЕСА_2 , оглягнуто та виявлено сліди горіння;

- протоколом огляду предметів від 14.04.2021 з фото-таблицями зображень до протоколу від 14.04.2021 - CD-R диск з телефонними аудіозаписами;

- постановою про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 14.04.2021, відповідно до якого визнано речовими доказами речі та документи, які вилучені під час огляду ( CD-R диск з телефонними аудіозаписами);

- відповідно до акту про пожежу, складеного 13.04.2021 комісією у складі провідного інспектору Хорольського РС ГУ ДСНС України в Полтавській області, 13.04.2021 було зафіксовано факт пожежі сінника адресою: АДРЕСА_2 . Пожежею знищено стіну із дерев"яних балок площею 4 м2 та 5 шиферних листів.

- відповідно до звіту провідного інспектора Хорольського РС ГУ ДСНС України в Полтавській області ст. лейтенант служби цивільного захисту ОСОБА_24 про причину виникнення пожежі від 15.04.2021, враховуючи результати візуального огляду місця пожежі та усну інформацію від власника господарства громадянина ОСОБА_9 та його рідних, у даному випадку, можна припустити, що найбільш ймовірною причиною пожежі,могло послужити підпал сіна в середині споруди, яке знаходилося біля стіни де був відсутній лист шифера;

- згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання від 15.04.2024, проведеного за участю свідка ОСОБА_20 , свідок ОСОБА_20 заявив, що за загальними рисами обличчя впізнає особу, яка знаходиться серед осіб, які пред`являються для впізнання та розташована під № 4 з ліва на право, якою є ОСОБА_5 ;

- згідно з висновком експерта № СЕ-19/117-21/4887-ПТ від 29.04.2024, осередок пожежі ( місце виникнення початкового горіння) знаходився в середині сінника у правій нижній частині, у місці, де був відсутній лист шиферу. Причиною виникнення пожежі послугувало джерело запалювання занесене ззовні;

- згідно з висновком експерта № СЕ-19/117-21/5500-ТВ від 07.05.2024, ринкова вартість бувших у використанні 5 шиферних восьми хвильових листів, станом на 13.04.2021 могла становити 350, 00 грн;

- згідно з протоколом проведення слідчого експеременту від 01.06.2021 з фото-таблицями зображень до протоколу від 01.06.21, в результаті проведення слідчого експеременту 01.06.2021 в період часу з 10 год 07 хв по 11 год 20 хв за адресою: вул. Вокзальна, 8 с. Вишневе Лубенського району Полтавської області, за участю потерпілого ОСОБА_9 ;

- згідно з протоколом проведення слідчого експеременту від 01.06.2021 з фото-таблицями зображень до протоколу від 01.06.21, в результаті проведення слідчого експеременту 01.06.2021 в період часу з 12 год 30 хв по 13 год 10 хв за адресою: вул. Вокзальна, 8 с. Вишневе Лубенського району Полтавської області, за участю свідка ОСОБА_20 ;

Статті та частини статті Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за вищевказане кримінальне правопорушення

Суд враховує витяг з ЄРДР про кримінальне правопорушення, як доказ законності отриманих та досліджених в судовому засіданні доказів.

Оцінюючи здобуті у кримінальному провадженні та безпосередньо досліджені у судовому засіданні докази суд зазначає, що вищевикладені докази встановлюють факти, які мають значення для кримінального провадження та підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 21.10.2011 року у справі «Коробова проти України», відповідно до якої, при оцінці доказів суд, як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», який ґрунтується на достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновках.

Досліджені документи є процесуальними джерелами доказів відповідно до вимог частини 2 ст. 84 КПК України, отримані в порядку, передбаченому КПК України.

Зазначені докази не викликають сумнівів у своїй достовірності, оскільки містять інформацію, яка відповідає обставинам кримінального провадження.

Зокрема, захисник стверджував про недопустимість як доказу дослідженого в судовому провадженні CD-R диск з телефонними аудіозаписами; протокол дослідження аудіозапису з носія інформації від 14.04.2021 року ( аудіозаписи Янка_1321, Янка_801, Янка_2105. Він вказав, що вказаний аудиозапис наданий ОСОБА_9 органу досудового розслідування, які в подальшому використаний стороною обвинувачення, в якості доказу винуватості ОСОБА_5 . Тобто, записуючи аудіозаписи розмови з ОСОБА_25 , ОСОБА_9 здійснював оперативно-розшукову діяльність, що прямо заборонено законом, оскільки приховане фіксування розмов на телефон(диктофон) здійснено без попереднього повідомлення ОСОБА_5 , а також без дозволу суду, таким чином цими діями були порушені права обвинуваченої.

На переконання захисника, зазначене є порушенням процесуального порядку отримання доказу та вимог 86-87КПК, що свідчить про недопустимість вказаного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

У цій нормі закріплено як загальну підставу визнання доказів недопустимими їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, так і підставу, яку в доктрині кримінального процесу іменують правилом «плодів отруєного дерева», тобто здобуття інших доказів завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

При цьому для визнання доказу недопустимим за правилом плодів отруєного дерева суд має чітко встановити похідний характер інформації, яка стала фактичною підставою для проведення відповідної слідчої (розшукової) дії, від дій, якими були істотно порушені права та свободи людини.

Аудіо-, відеоконтроль особи є одним з видів НСРД і полягає у втручанні в приватне спілкування з метою фіксації розмов, інших звуків, рухів, дій особи, що можуть містити відомості, які мають значення для досудового розслідування. Тоді як контроль за вчиненням злочину є іншою окремою самостійною негласною слідчою (розшуковою) дією, яка може реалізуватися у різних формах, в тому числі у формі оперативної закупки, спеціального слідчого експерименту та інших.

Так, Верховний Суд у постанові від 15 червня 2021 року справа №305/2022/14-к

(провадження № 51-2180км20), зауважив, що відповідно до ст.5 закону «Про оперативно-розшукову діяльність» від 18.02.192 №2135-XII така діяльність здійснюється виключно оперативними підрозділами органів, визначених у ч.1 цієї статті, а проведення її громадськими, приватними організаціями та особами забороняється.

Згідно з рішенням КС від 20.10.2011 обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних у результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених законом №2135-XII, особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

КС у цьому рішенні зазначив, що оперативно-розшукова діяльність здійснюється виключно оперативними підрозділами органів, визначених у ч.1 ст. 5 закону №2135- XII; відповідно до ч.2 вказаної статті проведення такої діяльності громадськими, приватними організаціями та особами, іншими органами чи їх підрозділами, крім визначених у ч.1 цієї статті, заборонено.

КС виходив з того, що фактичні дані про скоєння злочину чи підготовку до нього можуть бути одержані не тільки в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноважених на це осіб, а й випадково зафіксовані фізичними особами, які здійснювали власні (приватні) фото-, кіно-, відео-, звукозаписи, або відеокамерами спостереження, розташованими як у приміщеннях, так і ззовні.

За змістом цього рішення при оцінюванні на предмет допустимості як доказів у кримінальній справі фактичних даних, що містять інформацію про скоєння злочину чи підготовку до нього необхідно враховувати ініціативний або ситуативний (випадковий) характер дій фізичних або юридичних осіб, їх мету та цілеспрямованість при фіксуванні зазначених даних.

Подані будь-якою фізичною або юридичною особою речі або документи (фактичні дані) не відповідають вимогам допустимості доказів, якщо вони одержані з порушенням прав і основоположних свобод людини, закріплених у Конституції, зокрема, внаслідок цілеспрямованих дій із застосуванням оперативно-розшукових заходів, передбачених законом.

За змістом статей 86-87 КПК України, ключовою умовою визнання доказів недопустимими є встановлення факту їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Перевірка доказів на їх допустимість є однією з найважливіших гарантій забезпечення прав і свобод людини в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. З огляду на це, суд має детально аналізувати надані сторонами докази на предмет їх допустимості.

Відповідно до частини першої статті 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Згідно з частиною другою цієї статті суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;

2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;3) порушення права особи на захист;4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;5) порушення права на перехресний допит.

Тому, як випливає з наведеної вище постанови, ВС дійшов до висновку, що згадані запис є недопустимим доказом і не може бути покладений в основу обвинувачення.

Доцільно зауважити, що у постанові від 16.12.2020 (справа №661/4683/13-к) ВС дійшов до аналогічного висновку, зазначивши, що при фіксуванні потерпілим змісту розмови, яка відбувається не випадково, а підготовлено, таємно та цілеспрямовано, фактично здійснюється оперативно-розшукова діяльність із застосуванням пристрою технічної фіксації розмови, але без відповідного процесуального оформлення, що свідчить про недопустимість запису розмови як доказу.

Отже, диск з телефонними розмовами між потерпілим та обвинуваченою не може бути прийнятий судом в якості допустимого доказу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини щодо доктрини «плодівотруєного дерева» сформульованої у рішеннях «Балицький проти України»,«Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України`визнаються недопустимими не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідокпорушення, а також і докази, які не були б отримані, якби не були отримані перші.

На підставі викладеного у судовому засіданні встановлено, що CD-R диск з телефонними аудіозаписами та протоколом дослідження аудіозапису з носія інформації від 14.04.2021 року, в результаті проведення дослідження 14.04.2021 в період часу з 13 год 00 хв по 13 год 30 хв. є недопустимим доказом, оскільки складений за відсутності на це правових підстав, тобто з порушенням процесуального порядку.

Крім цього, суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_22 .

Зазначені обставини надають суду достатньо підстав згідно до вимог ст. 96 КПК України, вважати покази зазначеного свідка не достовірними.

Оцінка достовірності показів свідка, це процес, який відбувається в ході проведення судового розгляду справи. Оцінка достовірності показань свідка залежить від характеру показань свідка, прогалин в обгрунтуванні, логічність викладу показань тощо, від особи свідка, що має значення для оцінки його показань - наявність зацікавленості, в результатах провадження, службових, родинних взаємин з іншими учасниками процесу, його психологічні особливості, здатність сприймати і давати правдиві показання, репутація свідка, характеристика як члена суспільства тощо, від співвідношення показань свідка з іншими доказами у провадженні з метою з`ясування суперечностей або узгодженостей між ними.

Ці обставини в сукупності свідчать про те, що показання свідка ОСОБА_22 є суперечливими, що викликає сумнів в їх правдивості, а тому суд вважає, що вони були дані ним на ґрунті особистих відносин між ним та обвинуваченою, яка являється його матір"ю, та його зацікавленості в результаті щодо невинуватості у вчиненні злочину саме ОСОБА_5 .

Суд приймає до уваги такі показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_26 та ОСОБА_20 , оскільки вони не містять внутрішніх протиріч, повністю узгоджуються між собою.

В судовому засіданні не здобуто, а обвинуваченою та сторною захисту не надано жодних доказів, які б спростували покази потерпілого та вказали на інші обставини при яких було вчинено даний злочин.

Аналізуючи склад злочину, передбаченого частиною 2 ст. 194 КК України, суд зазначає таке.

Основним безпосереднім об`єктом злочину передбаченого частиною 2 ст. 194 КК України є право власності.

Об`єктивна сторона злочину характеризується суспільно небезпечними діями, які полягають у знищенні чи пошкодженні майна, наслідками у вигляді шкоди у великих розмірах і причиновим зв`язком між вказаними діями і наслідками. Знищення чи пошкодження чужого майна можуть бути здійснені у будь-який спосіб (розбиття, розламування чи розрізання речі на шматки, дія на річ водою чи повітрям, повне чи часткове розчинення її у воді чи інших рідинах тощо). Умисне знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом утворює кваліфікований склад цього злочину і потребує кваліфікації за частиною 2 ст. 194 КК України. Термінологічна конструкція "знищення або пошкодження" передбачає як вчинення певного роду діяння, так і настання відповідних суспільно небезпечних наслідків. При цьому наслідки мають головне значення, оскільки саме з ними закон пов`язує момент закінчення злочину. Знищення майна - це доведення майна до повної непридатності щодо його цільового призначення. Внаслідок знищення майно перестає існувати або повністю втрачає свою цінність. Словосполучення «те саме діяння», вжите в диспозиції ч. 2 ст. 194 Кримінального кодексу України, вказує на те, що до діяння в цій статті слід відносити тільки до знищення (пошкодження) майна, а шкода у великих розмірах є наслідком.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

З огляду на вищевикладене, суд доходить переконання, що дії обвинуваченої, у своїй сукупності, свідчать про усвідомлення обвинуваченою ОСОБА_5 їх суспільно небезпечного характеру, передбачення небезпечних наслідків цих дій та бажання їх настання.

Суб`єктом злочину може бути осудна особа, яка досягла 14-річного віку. З огляду на вік обвинуваченої ОСОБА_5 , а також відсутність будь-яких фактичних даних, які б вказували на неосудність обвинуваченої (обмежену осудність) або перебування її у такому стані до постановлення вироку, суд вважає, що ОСОБА_5 є суб`єктом цього злочину.

З огляду на викладене, суд доходить переконання про наявність в діях обвинуваченої складу злочину передбаченого частиною 2 ст. 194 КК України.

При кваліфікації випадків умисного знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом (ч.2 ст.194 КК) не має правового значення розмір спричиненої майнової шкоди. При цьому обов`язковою характеристикою злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, є не наслідки (шкода у великих розмірах), а саме діяння (спосіб вчинення), оскільки воно в цьому випадку має більшу суспільну небезпеку порівняно зі шкодою у великих розмірах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 листопада 2020 року у справі № 536/621/16-к.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши обставини, підтверджені доказами, що досліджені у процесі судового розгляду і оцінені судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд вважає доведеним факт вчинення обвинуваченою ОСОБА_5 :умисного пошкодження чужого майна, вчиненій шляхом підпалу.

Впродовж судового розгляду, під час судових дебатів та останнього слова, обвинувачена не висловила щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, жаль з приводу своїх дій, не осудила свою поведінку, не зрозуміла всю протиправність та неправильність своїх дій.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, та мотиви призначення відповідного покарання обвинуваченій.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченої, яка має постійне місце проживання, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не працює, не має незнятих чи непогашених судимостей, посередньо характеризується за місцем проживання, вину не визнала .

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченій, згідно зі ст. 66 КК України, відсутні .

Обставини, що обтяжують покарання, згідно зі ст. 67 КК України, відсутні .

Вчинення злочину загальнонебезпечним способом суд не визнає обставиною, що обтяжує покарання, оскільки вказаний спосіб вчинення злочину вже врахований під час кваліфікації вчинення злочину. Згідно з ч. 2 ст. 194 КК України підпал віднесений до різновидів загальнонебезпечних способів пошкодження майна.

На підставі викладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченої, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі.

У постанові Верховного Суду від 11.01.2022 у справі № 542/1556/18 вказано, що у частині 2 статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого виду покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Такий же принцип застосовується і в ході вирішення питання про порядок відбування покарання, зокрема про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення. Той факт, що особа не відшкодувала шкоди, завданої злочином, сам по собі не може бути підставою для неможливості застосування ст. 75 КК України, оскільки для стягнення призначеного судом відшкодування законодавство передбачає інші правові заходи.

З урахуванням вищевикладених обставин по справі суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливо без реального тримання її в кримінально-виконавчій установі, шляхом звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, а також вважає за необхідне покласти на обвинувачену ОСОБА_5 обов`язки у відповідності з п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України. Покладення на ОСОБА_5 обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації сприятиме її виправленню та усвідомленню ню протиправності свого діяння.

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченої запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченої та буде достатнім для досягнення відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

При цьому суд враховує позицію прокурора, потерпілого та його представника, які просили призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі без застосування статті 75 КК України. Однак, на думку суду, враховуючи відсутність у обвинуваченої судимостей, відсутність настання тяжких наслідків від підпалу, слід надати обвинуваченій можливість виправитися без ізоляції від суспільства.

Мотиви ухвалення рішення щодо речових доказів і документів.

Статтею 368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів.

Судом встановлено, що в даному кримінальному провадженні були проведені товарознавчі експертизи, пожежно- технічну експертизу та судово- товарознавчу експертизу, вартість яких згідно звіту експерта становить 2972,78 гривень.

Згідно із ч. 2 ст. 122 КПК України, залучення стороною обвинувачення спеціалістів, експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким установам із Державного бюджету України.

Ч. 2 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати пов`язані із залученням експертів в розмірі 2972,78 грн.

Долю речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України.

Мотиви ухвалення рішення про заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі і запобіжні заходи.

Запобіжний захід ОСОБА_5 на стадії досудового розслідування та судового розгляду не обирався, прокурор клопотань про його обрання на стадії судового розгляду не заявляв.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 176-179, 369 371, 373 376, 394, 395 КПК України, суд -

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.194 КК України та призначити їй покарання у виді 5 (п"яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_27 від відбування призначеного покарання звільнити з випробувальним строком на 2 (два) роки, якщо ОСОБА_11 не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї судом обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; 3) не виїжджати за межі України без узгодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , до набрання даним вироком законної сили, не обирати.

Речові докази:

- CD-R диск, який приєднаний до матеріалів кримінального провадження №0000104, після набрання вироком суду законної сили - залишити при матеріалах кримінального провадження №0000104.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Новачиха, Хорольського району Полтавської області, мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, не працюючої, на користь держави процесуальні витрати по справі пов`язані з проведенням експертиз у розмірі 2972,78 гривень.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку через Хорольський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст вироку негайно після проголошення вступної та резолютивної частини згідно ч.15 ст.615 КПК України вручити обвинуваченому, прокурору.

ГоловуючийОСОБА_1