Провадження № 1-кп/734/130/25 Справа № 734/5789/24
В И Р О К

іменем України

27 січня 2025 року селище Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні № 0000084, відомості про яке 23 квітня 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суворовка Голопристанського району Херсонської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , військове звання солдат, зареєстрованого і жителя АДРЕСА_2 , не судимого, перебуває під вартою з 05 грудня 2024 року,

із участю сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_3 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

правовими нормами ст.ст. 17, 65 і 68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05.30 години 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався, та який діє до цього часу.

07 січня 2024 року військовозобов`язаного солдата ОСОБА_3 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено для подальшого проходження військової служби. Згідно з ч. 6 ст. 2, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Таким чином, із 07 січня 2024 року солдат ОСОБА_3 почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 січня 2024 року за № 8 військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, солдата ОСОБА_3 призначено на посаду курсанта військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05 березня 2024 року за № 65 курсанта 1 навчального курсу школи піхотинця військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 відряджений до військової частини НОМЕР_2 із метою проходження фахової військової підготовки. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 05 березня 2024 року за № 67 солдата ОСОБА_3 визнано вважати таким, що прибув для проходження фахової підготовки, та з 05 березня 2024 року зараховано до списків прикомандированих навчального батальйону з військової частини НОМЕР_1 до 2 навчальної роти на посаду механіка-водія військової частини НОМЕР_2 , зараховано на продовольче забезпечення. Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття. Однак, під час дії воєнного стану, напередодні 01 квітня 2024 року у солдата ОСОБА_3 виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на самовільне залишення військової частини НОМЕР_2 , із метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків військової служби, який реалізував за наступних обставин.

Так, курсант 2 навчальної роти військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, у порушення вимог ст.ст. 4, 65 і 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 11, 16, 37, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4 і 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 6, 23 і 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу відповідних командирів, близько 13.00 години 01 квітня 2024 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , що дислокується у АДРЕСА_1 , та до 12 квітня 2024 року включно проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби, та не вживаючи жодних заходів для повернення до військових частин НОМЕР_2 і НОМЕР_1 . У подальшому, близько 15.00 години 13 квітня 2024 року солдат ОСОБА_3 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_2 та приступив до виконання обов`язків за посадою.

Крім того, під час дії воєнного стану, напередодні 21 травня 2024 року, у солдата ОСОБА_3 виник повторний кримінально-протиправний умисел, спрямований на самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 із метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків військової служби, який реалізував за наступних обставин.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15 квітня 2024 року за № 107 курсанта 1 навчального курсу школи піхотинця солдата ОСОБА_3 визнано вважати таким, що прибув із військової частини НОМЕР_2 та приступив до виконання службових обов`язків. Так, на виконання свого кримінально-протиправного умислу солдат ОСОБА_3 , у порушення вказаного законодавства, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу відповідних командирів, близько 06.30 години 21 травня 2024 року, повторно самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_1 , та до 05 грудня 2024 року включно проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби, та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини, за наявності реальної можливості для цього, та по даний час до розташування військової частини НОМЕР_1 не повернувся. У подальшому, о 21.15 годині 05 грудня 2024 року солдата ОСОБА_3 затримано у порядку ст. 191 КПК України уповноваженою особою Національної поліції України.

Обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у вчиненні кримінальних правопорушень визнав і показав, що є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 . Близько 13.00 години 01 квітня 2024 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , а 13 квітня 2024 року самостійно повернувся до військової частини і продовжив проходження військової служби. Близько 06.30 години 21 травня 2024 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 . 05 грудня 2024 року затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. Самовільні залишення військової частини пов`язані із сімейними обставинами, його рідні хворіють. Має бажання продовжити проходження військової служби у Збройних Силах України, наміру дезертирства не мав. Висловив щире каяття у вчиненні кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників кримінального процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які учасниками кримінального процесу не оспорюються. Обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності його позиції немає.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Правовими нормами ч.ч. 1 і 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1)у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2)відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3)враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При встановлених обставинах та оцінюючи перевірені докази, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення (злочини), передбачені ч. 5 ст. 407 КК України, самовільні залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує щире каяття у вчинених кримінальних правопорушеннях та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є вчинення злочину особою повторно. При цьому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), які згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, особу винного, який негативно характеризується за місцем проходження військової служби у Збройних Силах України, і вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на певний строк. Призначене обвинуваченому ОСОБА_3 покарання буде достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлений. Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 і 376 КПК України, суд

у х в а л и в:

визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

До набрання вироком законної сили продовжити строк застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_3 відраховувати з моменту його фактичного затримання, - з 05 грудня 2024 року (згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, від 05 грудня 2024 року).

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів із дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_3 , який перебуває під вартою, - у такий же строк із дня вручення копії вироку суду. З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, і дослідження яких було визначено судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку. Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо не скасоване, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя