КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2025 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0003079 від 17 жовтня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 358, частиною першою статті 384 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2025 року у задоволенні клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, вилучене 15 листопада 2024 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою прокурор Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити у повному обсязі клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, вилучене 15 листопада 2024 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Уважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

У мотивування скарги зазначає, що посилання слідчого судді в ухвалі на вказані норми КПК України перебувають у прямій суперечності з тезою суду про відсутність достатніх доказів, які б обґрунтовували необхідність для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку захисника ОСОБА_7 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Голосіївською окружною прокуратурою м. Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному проваджені №0003079 від 17 жовтня 2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 358, частиною першою статті 384 КК України, за фактом подання завідомо підроблених позовних заяв про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації, поданих від його імені, до Дарницького районного суду міста Києва (справа №753/19629/24), Ірпінського міського суду Київської області (справа №367/10411/24), Святошинського районного суду міста Києва (справа №759/21141/24).

Досудовим розслідуванням установлено, що у період часу з 22.40 год. 22 вересня 2024 року до 00.38 год. 23 вересня 2024 року група невстановлених осіб, перебуваючи у місті Івано-Франківськ, біля будинку 17 по вулиці І. Миколайчука, через термінал Easy Рау, з використанням номеру мобільної телефону НОМЕР_1 , провели 4 оплати судового збору за позовні заяви від імені ОСОБА_10 .

У подальшому, у період часу з приблизно з 12.30 год. до 12.55 год. 04 жовтня 2024 року невстановлена особа, перебуваючи у місті Києві, приміщенні поштового відділення Укрпошти №04060 що в будинку 18 по вулиці Вавілових, з використанням номеру мобільного телефону НОМЕР_2 , відправив 4 рекомендовані листи з описом вкладеного на адреси 4 вищезазначених судів, які у подальшому відкрили провадження у 4 цивільних справах відповідно.

Під час аналізу історій абонентського номеру НОМЕР_1 (судовий збір) та НОМЕР_2 (укрпошта), встановлені ІМЕІ терміналів, в якому активувались вказані сім-картки, серед яких було виявлено ряд ІМЕІ, особливу увагу привернули 2 парні ІМЕІ (НОМЕР_16 (далі ІМЕІ№1) та НОМЕР_3 (далі ІМЕІ№2)), в яких використовувались обидві СІМ картки у різний період часу, та 1 ІМЕІ ( НОМЕР_4 (далі ІМЕІ№ 3)), який використовував абонентський номер НОМЕР_2 (укрпошта).

19 жовтня 2024 року допитаний як потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що особисто не підписував та не подавав позовних заяв про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації, поданих від його імені, до Дарницького районного суду міста Києва (справа №753/19629/24), Ірпінського міського суду Київської області (справа №367/10411/24), Святошинського районного суду міста Києва (справа №759/21141/24).

15 листопада 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва у період з 07 год. 02 хв. до 09 год. 28 хв. 15 листопада 2024 року проведено обшук у квартирі, де фактично проживає ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: АДРЕСА_1 .

В ході обшуку виявлено та вилучено наступні предмети та речі:

- ідентифікаційний модуль абонента (Сім-карта) Vodafone Україна з номером НОМЕР_5 ;

- стартовий пакет з ідентифікаційним модулем абонента (Сім-карта) Vodafone Україна з мобільним номером НОМЕР_6 ;

- тримач з написом «РОЖКО» з ідентифікаційним модулем абонента (Сім- карта) іноземного оператора зв`язку O2 з номером НОМЕР_7 ;

- стартовий пакет з ідентифікаційним модулем абонента (Сім-карта) lifecell з номером НОМЕР_8 ;

- мобільний телефон Google Pixel 6a іmеі: НОМЕР_9 , іmеі 2: НОМЕР_10 в чорному чохлі;

- мобільний телефон Тесno Spark 8С іmеі: НОМЕР_11 , іmеі2: НОМЕР_12 разом з ідентифікаційним модулем абонента (Сім-карта) НОМЕР_13 , НОМЕР_6 ;

- ідентифікаційний модуль абонента (Сім-карта) Vodafone Україна з номером НОМЕР_14 ;

- мобільний роутер Huawei Molbile Wi-Fi E 5785, іmеі: НОМЕР_15 ;

- мобільний телефон Ірhone 7 рожевого кольору, в ході обшуку був вимкнутий.

Вищевказані речі були вилучені та поміщені до спецпакету Національної поліції України ЕХРО 327082.

Також виявлено та вилучено в ході обушка наступні речі:

- ноутбук Apple MacBook Air № A1534, серійний номер №C02VF2Z7HH27;

- ноутбук Apple MacBook Air № A1466, серійний номер №FVFX3A1F31WK/

Вищевказані речі були вилучені та поміщені до спецпакету Національної поліції України ЕХРО 0327084.

Також виявлено та вилучено в ході обушку наступні речі:

- балаклава чорна Mil-ТЕС;

- чорна куртка Раragoose.

Вищевказані речі були вилучені та поміщені до чорного пакету, опечатані біркою NPU1221009.

Також виявлено та вилучено в ході обушку наступні речі:

- залікова книжна студента на ім`я ОСОБА_12 , не заповнена чиста;

- чохол на мобільний телефон Рixel 7;

- 6 ключів від дверей та електронний ключ брелок.

Вищевказані речі були вилучені та поміщені до спецпакету Національної поліції України ЕХР0327072.

15 листопада 2024 року вилучені речі та документи визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

19 листопада 2024 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні №0003079 від 17 жовтня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 358, частиною першою статті 384 КК України

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2025 року у задоволенні клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, вилучене 15 листопада 2024 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовлено.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, п.п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

За змістом пункту 7 частини другої статті 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до частини третьої статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом вимог частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Обґрунтовуючи у клопотанні підстави для накладення арешту на майно, вилучене 15 листопада 2024 року під час проведення обшуку на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 11 листопада 2024 року у справі №752/22530/24 за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: ідентифікаційний модуль абонента (Сім-карта) Vodafone Україна з номером НОМЕР_5 ; стартовий пакет з ідентифікаційним модулем абонента (Сім-карта) Vodafone Україна з мобільним номером НОМЕР_6 ; тримач з написом «РОЖКО» з ідентифікаційним модулем абонента (Сім- карта) іноземного оператора зв`язку O2 з номером НОМЕР_7 ; стартовий пакет з ідентифікаційним модулем абонента (Сім-карта) lifecell з номером НОМЕР_8 ; мобільний телефон Google Pixel 6a іmеі: НОМЕР_9 , іmеі 2: НОМЕР_10 в чорному чохлі; мобільний телефон Тесno Spark 8С іmеі: НОМЕР_11 , іmеі2: НОМЕР_12 разом з ідентифікаційним модулем абонента (Сім-карта) НОМЕР_13 , НОМЕР_6 ; ідентифікаційний модуль абонента (Сім-карта) Vodafone Україна з номером НОМЕР_14 ; мобільний роутер Huawei Molbile Wi-Fi E 5785, іmеі: НОМЕР_15 ; мобільний телефон Ірhone 7 рожевого кольору, в ході обшуку був вимкнутий; ноутбук Apple MacBook Air № A1534, серійний номер №C02VF2Z7HH27; ноутбук Apple MacBook Air № A1466, серійний номер №FVFX3A1F31WK/; балаклава чорна Mil-ТЕС; чорна куртка Раragoose; залікова книжна студента на ім`я ОСОБА_12 , не заповнена чиста; чохол на мобільний телефон Рixel 7; 6 ключів від дверей та електронний ключ брелок, прокурор у клопотанні посилався на необхідність збереження даного майна як речових доказів у кримінальному провадженні.

Разом з тим, не зважаючи на те, що ухвалою слідчого судді надавався дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання комп`ютерної техніки, серверного обладнання, магнітних та електронних носіїв, інформації флеш-накопичувачів, листування, мобільні телефони, засоби комунікації, телекомунікаційного обладнання, записні книжки, нотатки, чорнові засоби, які містять таку інформацію: позовні заяви, квитанції про сплату судових зборів та квитанції про сплату послуг АТ «Укрпошта» від імені ОСОБА_10 , прокурором у клопотанні та під час судового розгляду на даній стадії досудового розслідування не доведено, що в арешті є потреба, оскільки відсутні докази того, що вилучене майно, на яке прокурор просить накласти арешт, є предметом кримінального правопорушення, здобуте у результаті вчинення кримінального правопорушення та відповідає критеріям статті 98 КПК України, а також вказане майно не оглянуто, матеріалами не доведено, що воно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, або що вказані речі були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Зокрема, відсутні відомості, що вилучене майно містить інформацію про позовні заяви, квитанції про сплату судових зборів та квитанції про сплату послуг АТ «Укрпошта» від імені ОСОБА_10 , номери вилучених сім-карток та ІМЕІ мобільних телефонів не співпадають з номерами телефонів та ІМЕІ, що встановлені в ході досудового розслідування, посилання на які містить клопотання.

Так, надані суду матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за частиною третьою статті 358, частиною першою статті 384 КК України, не містять відомостей та даних, які б давали розумні підстави вважати, що вилучені предмети та речі можуть бути використані як докази у даному кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених вказаною статтею КК України.

У клопотанні не вказано в який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання вказаних у клопотанні предметів та речей.

Між тим, не вказано видових та родових ознак комп`ютерної техніки та ноутбуків, у самому клопотанні не зазначено, що арешт необхідно накласти на майно, бо його надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження. Відсутні дані щодо того, що доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Ураховуючи наведені обставини, клопотання про арешт майна не містить та органом досудового розслідування не надано доказів того, що майно, вилучене 15 листопада 2024 року під час проведення обшуку на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва у справі №752/22530/24 від 11 листопада 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_11 , може бути речовими доказами у кримінальному провадженні №0003079 від 17 жовтня 2024 рокуза фактом подання завідомо підроблених позовних заяв про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації поданих від його імені, до Дарницького районного суду міста Києва (справа №753/19629/24), Ірпінського міського суду Київської області (справа №367/10411/24), Святошинського районного суду міста Києва (справа №759/21141/24), за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 358, частиною першою статті 384 КК України.

Крім того, ані ОСОБА_11 , ані ОСОБА_12 не було повідомлено про підозру, тому майно не може бути таким, що підлягає спеціальній конфіскації. Не може бути накладений арешт і з підстав конфіскації майна як виду покарання або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), так як санкції частини третьої статті 358 та частини першої статті 384 не передбачають додаткового покарання у виді конфіскації майна, шкода кримінальним правопорушенням не встановлена, цивільний позов не заявлено.

На переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог статті 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Крім того, звертаючись із клопотанням про накладення арешту на вилучене майно, слідчий не перевірив чи виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника такого майна потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Відповідно до частини першої статті 173 КПК України суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Таким чином, на переконання колегії суддів, арешт на вказане у клопотанні майно не може бути накладений за обставин, викладених у клопотанні прокурора про арешт майна та з метою, яка передбачена пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, а тому слідчий суддя обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи не спростовують правильність висновків слідчого судді, оскільки відомостей на підтвердження вказаних обставин матеріали клопотання не містять та прокурором під час апеляційного розгляду не надано.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Інші доводи прокурора про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не можуть бути підставами для скасування ухвали слідчого судді.

З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4