Справа № 136/238/25
провадження 1-кс/136/70/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 року м. Липовець

Слідчий суддя Липовецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець клопотання про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000121 від 09.12.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, яке погоджено з прокурором Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках даного кримінального провадження.

Зазначене клопотання мотивоване тим, що досудовим розслідування встановлено, що Немирівською окружною прокуратурою проведено аналіз отриманої від органів місцевого самоврядування інформації згідно якої установлено, що упродовж 2021-2024 років жителями Вінницького району та іншими громадянами в межах Липовецької територіальної громади оформлено право власності на значну кількість невитребуваних земельних часток (паїв). Однак, як слідує з отриманих даних, основними підставами переоформлення земель досліджуємої категорії є заповіти та рішення судів отримані громадянами упродовж поточного та минулого років, в той час, як фактичні власники земельних ділянок померли задовго до прийняття указаних рішень, адже у деяких випадках ці проміжки часу складають більш ніж 10 років. Зазначенні вище обставини, вказують на можливе використання невстановленими громадянами або ж групою громадян завідомо підроблених документів, зміст яких може не відповідати фактичним обставинам, щодо підстав переходу права власності на невитребувані земельні частки (паї), а також на підробку указаних документів.

Так, рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 21.04.2023 у цивільній справі № 136/363/23 задоволено позовну заяву ОСОБА_5 щодо встановлення факту постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_5 із ОСОБА_6 з 2006 року по день його смерті до 28.11.2012 за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0252920, що належала покійному ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Липовецької райдержадміністрації від 17.09.1996 за № 314 на підставі якого була передана земельна ділянка, яка розташована на території Липовецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області.

Суд задовольняючи вищевказану позовну заяву серед іншого узяв до уваги довідку Липовецької міської ради Вінницької області № 412 від 05.10.2022, яку ОСОБА_5 долучив у виглядів додатку до позовної заяви у якій йдеться про те, що він проживав однією сім`єю із ОСОБА_6 з 2006 року по день його смерті до 28.11.2012 за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому 22.12.2023 державним реєстратором Липовецької міської ради зареєстровано за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку 3,1387 га, кадастровий номер :05:000:0148 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в адміністративних межах Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області на підставі судового рішення у цивільній справі № 136/363/23.

Поруч із цим в ході досудового розслідування встановлено, що відомості, які містить довідка Липовецької міської ради Вінницької області № 412 від 05.10.2022 не відповідають дійсності та згідно інформації Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_6 останні роки свого життя прожив у с. Нова Ободівка Гайсинського району Вінницької області де помер та був похований рідним сином на місцевому кладовищі.

Таким чином, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 , земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0148, площею 3,1387 га, що розташована на території Зозівської сільської ради, Липовецької ТГ, Вінницького району Вінницької області, яка мала б успадкуватися синами ОСОБА_6 , чим потерпілому ОСОБА_7 заподіяно майнової шкоди.

При цьому, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вищевказану земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0148, власником якої є ОСОБА_8 , на теперішній час на підставі договору оренди землі орендує ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» та орендодавцем відповідно являється ОСОБА_8 .

За даним фактом 20.02.2025 СВ відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000045 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Тому, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0148, площею 3,1387 га, що розташована на території Зозівської сільської ради, Липовецької ТГ, Вінницького району Вінницької області, у подальшому може являтися предметом даного спору, а також в подальшому буде предметом спору в порядку цивільного судочинства (стосовно оспорювання рішення про право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_8 ), а також зважаючи на можливість її відчуження ОСОБА_8 , постала необхідність в арешті даної земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладене, необхідність в накладенні арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0148 постала з метою забезпечення її збереження та заборони відчуження (допоки вона буде предметом спірних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ).

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, наполягав на задоволенні клопотання.

Інші учасники кримінального провадження, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду клопотання в судове засідання не з`явились.

Враховуючи те, що учасники судового розгляду не з`явились в судове засідання, слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.

21.02.2025 на адресу суду від власника майна щодо якого вирішується питання про накладення арешту ОСОБА_8 надійшли заперечння щодо вказаного клопотання у якому ОСОБА_8 , просить відмовити у задовленні клопотання, вважаючи його необгрунтованим з огляду на наступне:

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження (пункт 7 частини другої статті 131 КПК України).

Згідно частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження...

Із вищенаведеного фактично можливо прийти до висновку про те, що підставою для накладення арешту на майно, є обґрунтована підозра вважати, що вчинено кримінальне правопорушення, а майно, на яке планується накласти обмеження, є доказом вчинення діяння, яке підпадає під ознаки, визначені ч. 1 ст. 11 КК України, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Разом з цим вважає, що станом на момент подачі клопотання ані слідчим, ані прокурором не доведено самого факту вчинення будь-якого злочину, що б могло б бути підставою для застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження.

Крім того, санкція статті не передбачає спеціальної конфіскації майна.

Крім того, накладення арешту можливе лише за наявності ризиків визначених абзацом другим частини першої ст. 170 КПК України, однак жодних доказів можливості вчинення приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження земельної ділянки надано не було.

Частиною другою статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як убачається зі змісту клопотання про арешт майна, накладення арешту на земельну ділянку необхідно для забезпечення збереження речового доказу та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

За правилами частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Земельна ділянка не визнана речовим доказом і у клопотанні не наведено об`єктивних підстав відповідності вказаного нерухомого майна критеріям, визначеним статтею 98 КПК України.

На момент розгляду клопотання, жодна із осіб не пред`явила цивільного позову, предметом якого б являлася земельна ділянка площею 3,1387 га. кадастровий номер :05:000:0148.

На момент розгляду клопотання відсутні докази завдання збитків, а також докази самого розміру збитків.

На момент розгляду клопотання, жодній особі не пред`явлено підозру у вчиненні даного кримінального проступку та не визначено статусу потерпілого.

Об`єктивних підстав вважати, що земельна ділянка, яка перебуває у власності ОСОБА_8 , виступала знаряддям вчинення кримінального проступку передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України (ВИКОРИСТАННЯ ЗАВІДОМО ПІДРОБЛЕНОГО ДОКУМЕНТА) і є доказом злочину та відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та віднесено саме до знаряддя вчинення кримінального правопорушення або ж містить на собі ознаки вчиненого кримінального правопорушення, або ж відповідні сліди кримінального правопорушення, - немає.

Згідно із частиною десятою статті 170 КПК України не може бути накладено арешт на майно якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

ОСОБА_8 являється добросовісним набувачем вказаної ділянки, а тому в силу прямої норми, арешт не може бути накладений і дана ділянка не визнана речовим доказом.

Згідно із частиною першою статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною другою цієї статті визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (частина четверта статті 173 КПК України).

Накладення арешту на земельну ділянку не виправдовує такий ступінь втручання в права і свободи власника і законного користувача майна потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс інтересів гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, що, у свою чергу, нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів та відшкодування завданої шкоди.

Слідчий суддя, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження в рамках якого подане клопотання дійшов висновку, що слідчим дотримано строків звернення до суду із даним клопотанням, матеріали, що додані до клопотання підтверджують наявність обґрунтованої підозри, що було вчинено кримінальне правопорушення, існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно зазначене у клопотанні, є доказом кримінального правопорушення, доведено необхідність арешту такого майна, а також наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, оскільки воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК.

Зокрема, згідно п. 3 ч. 1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню ряд обставин і тому числі вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Невжиття заходів забезпечення може мати наслідком знищення чи перетворення земельної ділянки, шляхом її поділу, об"єднання з іншими земельними ділянками, що унеможливить проведення кспертизи для визначення її вартості та розміру заподіяної шкоди.

Отже, враховуючи вищевказані обставини слідчий суддя вважає, що клопотання про арешт майна слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 170-171, 372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання про арешт майна.

Заборонити відчуження та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :05:000:0148, площею 3,1387 га, що розташована на території Зозівської сільської ради, Липовецької ТГ, Вінницького району Вінницької області, власником якої є ОСОБА_8 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) житель АДРЕСА_2 моб.тел.: НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського при значення від 28.12.2023 посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за №2974.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому та направити особам, які не були присутні в судовому засіданні.

Роз`яснити, що особи які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом 5-ти днів з дня її оголошення до Вінницького апеляційного суду. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_10