Провадження №11-кп/801/1256/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці у формі спеціального судового провадження апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 25.09.2024 у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000249 від 02.11.2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , 1970 року народження, 14 дня, 05 місяця, уродженця міста Красноярськ СРСР, громадянина Російської Федерації, депутата Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації, робоча адреса: вулиця Охотний Ряд, 1 в місті Москва Російська Федерація,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.110 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

захисника : ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просила скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст. 110 КК України, постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 110 КК України.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2024 року визнано ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 110 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві власності майна.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_7 на виконання вироку.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку частини шостої статті 193 Кримінального процесуального кодексу України, залишено без змін до моменту його затримання на виконання вироку суду.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

15.02.2022 депутат Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації (далі Державної Думи ФЗ РФ) ОСОБА_7 , будучи представником влади Російської Федерації (далі РФ), уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів РФ, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС РФ, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що вона порушує встановлений статтями 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю РФ над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимоги частини четвертої статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХIХ), статті 1-3, 68 Конституції України, за адресою: РФ, м. Москва, вул. Охотний ряд, 1, прийняв участь у засіданні Державної Думи ФЗ РФ, де підтримав постанову із зверненням до Президента РФ з проханням розглянути питання про визнання РФ самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав.

У подальшому, 22.02.2022 депутат Державної Думи ФЗ РФ ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, будучи представником влади РФ, уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів РФ, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС РФ, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема, й цивільного населення, розуміючи, що він порушує встановлений статтями 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю РФ над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимоги частини четвертої статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХIХ), статей 1-3, 68 Конституції України, за адресою: РФ, м. Москва, вул. Охотний ряд, 1, прийняв участь у засіданні Державної Думи ФЗ РФ, де підтримав ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецької народною республікою (далі «ДНР») та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою (далі «ЛНР»).

Зазначені рішення Державної думи ФЗ РФ були частиною злочинного плану, так як самі факти їх існування використовувалися при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і були спробою виправдання агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою.

Дії РФ призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що стороною обвинувачення дії ОСОБА_7 кваліфіковані як два окремі правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 110 КК України, тобто умисні дії вчиненні з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинені особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які привели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Судом першої інстанції зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковані, як продовжуваний злочин передбачений ч. 3 ст. 110 КК України, тобто умисні дії вчиненні з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинені особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Тобто, фактично судом було змінено обвинувачення, однак не наведено мотивів такої зміни.

Обвинувачений ОСОБА_7 про час та день апеляційного розгляду повідомлений належним чином, шляхом опублікування в газеті «Урядовий кур`єр» від 29.11.2024 року повідомлення-повістки про виклик до Вінницького апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, вирок суду залишити без змін, захисника ОСОБА_6 , яка просила задоволити апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з вироку, судом дотримані зазначені положення закону, а доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.3 ст. 110 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, аналізуючи допустимість досліджених доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність, законність їх зібрання та обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

При кваліфікації дій обвинуваченого, суд має враховувати позицію Верховного Суду від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к, відповідно до якої, кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Доводи захисника щодо зміни судом обвинувачення відносно ОСОБА_7 є помилковими, оскільки як убачається з оскаржуваного вироку суд виклав обсяг вчинених ОСОБА_7 двох кримінальних правопорушень, які охоплюється складом злочину за ч.3 ст. 110 КК України згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000249 від 02.11.2022 року.

Вимоги апеляційної скарги захисника щодо визнання ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 110 КК України та можливості постановлення виправдувального вироку відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст. 110 КК України є необгрунтованими.

Приймаючи рішення, щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_10 суд прийняв до уваги: протокол огляду від 05.04.2022, згідно з яким оглянута сторінка в соціальній мережі «Вконтакте» під назвою « ОСОБА_11 », зафіксовані публікації, розміщені на сторінці; протокол огляду від 02.04.2022, відповідно до якого оглянуті публікації на офіційному сайті Державної Думи РФ, з яких убачається що ОСОБА_7 проголосував «за» постанову Державної Думи №58243-8 про звернення Державної Думи ФЗ РФ до президента РФ про необхідність визнання «Донецької народної республіки» і «Луганської народної республіки» та проект федерального закону №75578-8 про ратифікацію договору про дружбу, співробітництво і спільну допомогу між РФ і «ДНР»; протокол огляду від 30.05.2022, згідно з яким оглянуто публікації на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора України, описаний їх зміст; протокол огляду від 23.04.2023, відповідно до якого оглянуто публікації на офіційному сайті Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, описаний їх зміст; протокол огляду від 26.04.2023, відповідно до якого оглянуто публікації на офіційному сайті Національної поліції України, описаний їх зміст; протокол огляду від 26.04.2023, згідно з яким оглянуто публікації на офіційному сайті Вінницької обласної військової адміністрації, описаний їх зміст; протокол огляду від 26.04.2023, відповідно до якого оглянута сторінка в соціальній мережі «Вконтакте» під назвою «Михаил Терентьев», зафіксовані публікації, розміщені на сторінці.

Зазначені докази були ретельно проаналізовані судом першої інстанції з точки зору їх належності та допустимості, й правомірно визнані судом такими, що зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Вони є допустимими та такими, що у своїй сукупності сукупність безпосередньо вказує на вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Крім того, поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції не знаходить, оскільки вказані докази отримані з дотриманням встановленого процесуального порядку, компетентними особами.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Суб`єктивна сторона злочину передбаченого ч.3 ст.110 КК України характеризується виною у формі прямого умислу. Обов`язковою ознакою злочину є наявність спеціальної мети змінити межі території або державного кордону України.

Ставлення ж винного до наслідків, передбачених у частині третій статті 110 КК України, може характеризуватися як умислом, так і необережністю.

З висновками суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110 КК України, а саме умисних дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, кваліфікуючими ознаками якого є вчинення кримінального правопорушення особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки судом беззаперечно встановлено , що ОСОБА_10 спільно з іншими депутатами Державної Думи обвинувачений взяв участь у голосуванні за постанову із зверненням до президента РФ з проханням розглянути питання про визнання Російською Федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав та проголосував «за», у подальшому такі дії депутатів Державної Думи призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 110 КК України, на думку апеляційного суду, в дотримання вимог ст. 370 КПК України є законним, належним чином вмотивованим та обгрунтованим.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_10 .

Підстави, передбачені ст. 409 КПК України для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 405,407,409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

постановив :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст. 110 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4