Справа № 601/1428/24
Провадження № 1-кс/601/198/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 року місто Кременець

Слідчий суддя Кременецького районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Кременці клопотання слідчого СВ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000863 від 13.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 191 КК України,-

УСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , за погодженням прокурора Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_5 , звернулася до слідчого судді з вищевказаним клопотанням, у якому просить застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно з забороною на його розпорядження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, що на праві власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями в АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3114243);

- автомобіль марки «OPELZAFIRA» із державним номерним знаком НОМЕР_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив що органами досудового розслідування встановлено, що керівник релігійної громади «Парафія Святителя Миколая» Свято-Миколаївського собору міста Кременець Тернопільської єпархії Української Православної Церкви» за попередньою змовою із священнослужителем релігійної громади «Парафія Святителя Миколая» Свято-Миколаївського собору міста Кременець Тернопільської єпархії Української Православної Церкви» ОСОБА_7 із залученням ОСОБА_6 , в умовах воєнного стану привласнили та розтратили чуже майно, яке було ввірене та перебувало у віданні релігійної громади «Парафія Святителя Миколая» Свято-Миколаївського собору міста Кременця Кременецького району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви» та належало державі в особі Міністерства культури України та перебувало у сфері управління Кременецько-Почаївського державного історико-архітектурного заповідника.

Зокрема, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022. Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 23.08.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 21.11.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2915-IX від 07.02.2023, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб. Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» 02.05.2023 № 3057-IX продовжено строк воєнного стану в Україні з продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20.05.2023 строком на 90 діб. Указом Президента України від №451/2023 від 26.07.2023, затвердженим Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3275-IX від 27.07.2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 18.08.2023 строком на 90 діб. Указом Президента України №734/2023 від 06.11.2023, затвердженим Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від № 3429-IX від 08.11.2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 16.11.2023 строком на 90 діб.

Відповідно до постанови Ради Міністрів Української радянської соціалістичної республіки від 24.08.1963 № 970 затверджено список пам`ятників архітектуру Української радянської соціалістичної республіки, поданий комісією, створеною у відповідності з постановою Ради Міністрів Української радянської соціалістичної республіки від 29.10.1962 № 1236 «Про впорядкування справи обліку, реєстрації та охорони історико-архітектурних пам`ятників УРСР». У зв`язку із чим, Миколаївський собор з келіями XVI-XVII століття являється пам`яткою архітектури.

Згідно із п. 9.8 Роз`яснення Вищого арбітражного суду України від 29.02.1996 № 02-5/109 «Про деякі питання, що виникають при застосуванні Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» до введення в дію Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» все майно церковних і релігійних громад в Україні було визнано державною власністю згідно зі статтею 366 Адміністративного кодексу Української РСР 1927 року. Зазначене законодавство не було визнано нечинним з дня його прийняття, тобто таким, що не породило правових наслідків. Тому, держава в особі органів, передбачених в статті 17 Закону, є належним власником культових будівель і майна. Відповідно до статті 4 Закону України «Про власність» зазначені державні органи мають право володіти, користуватися і розпоряджатися цими будівлями і майном, а також вчиняти щодо цих майнових об`єктів будь-які дії, що не суперечать закону. Тому у господарських судів немає підстав для задоволення позовних вимог релігійних організацій до відповідних державних органів про визнання права власності на культові будівлі і майно або про зобов`язання цих органів передати зазначені будівлі і майно у власність або в користування, оскільки інше рішення порушує право державної власності, виходячи із змісту чинного законодавства.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1419-р «Деякі питання управління «Міністерством культури та інформаційної політики об`єктами державної власності» та від 23.01.2020 № 53-р, із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2020 № 231 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України щодо діяльності Міністерства культури та інформаційної політики» Кременецько-Почаївський державний історико-архітектурний заповідник віднесений до сфери управління Міністерства культури та інформаційної політики України.

Відповідно до розділу I Загальних положень Положення про Кременецько-Почаївський державний історико-архітектурний заповідник» (ідентифікаційний код 26024191), які затверджено Наказом Міністерством культури та інформаційної політики від 27.05.2020 № 1847, Кременецько-Почаївський державний історико-архітектурний заповідник (далі - Заповідник) утворено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.05.2001 № 583 «Про Кременецько-Почаївський державний історико-архітектурний заповідник» на базі комплексів пам`яток у містах Кременець та Почаїв Тернопільської області.

Заповідник є державною організацією, закладом культури, а саме об`єктом державної власності та перебуває у сфері управління Міністерства культури та інформаційної політики України (далі - Орган управління майном).

Згідно розділу 6 «Положень про Кременецько-Почаївський державний історико-архітектурний заповідник», майно Заповідника є державного власністю і закріплене за ним на праві оперативного управління. Майно, передане Заповіднику, використовується відповідно до мети і завдань, визначених цим Положенням.

У зв`язку із чим, Миколаївський собор з келіями XVI-XVIII століть, що знаходиться в місті Кременець Тернопільської області, вулиця Шевченка, 53, 57, є пам`ятка архітектури національного значення, та перебуває у державній власності.

Крім того, до складу вказаної пам`ятки архітектури входить рухоме майно - церковна атрибутика, яка належить державі, і перебуває в користуванні релігійної організації відповідно до договору від 26.06.1946. Церковна атрибутика також перебуває у державній власності.

Охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини від 15.02.2017 між Міністерством культури України та Кременецько-Почаївським державним історико-архітектурним заповідником встановлює, що Кременецько-Почаївський державний історико-архітектурний заповідник несе відповідальність за рухоме та нерухоме майно, що належить до пам`ятки.

Відповідно до договору № 4 про безоплатне користування релігійною громадою нерухомим майном, що є державною власністю від 12.02.2018 Кременецько-Почаївський державний історико-архітектурний заповідник передав у безоплатне користування приміщення пам`ятки архітектури національного значення Миколаївський собор із келіями XVI-XVII століть релігійній громаді «Парафія Святителя Миколая» Свято-Миколаївського собору Тернопільсько-Кременецької єпархії Української Православної Церкви.

Таким чином, релігійній громаді «Парафія Святителя Миколая» Свято-Миколаївського собору міста Кременець Кременецького району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви» було ввірене та перебувало в її віданні державне майно - Миколаївський собор з келіями XVI-XVIII століть, що знаходиться в місті Кременець Тернопільської області, вулиця Шевченка, 53, 57, із церковною атрибутикою.

Від імені релігійної громади «Парафія Святителя Миколая» Свято-Миколаївського собору міста Кременець Кременецького району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви» вищевказане майно використовували керівник релігійної громади ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_3, та священнослужитель релігійної громади «Парафія Святителя Миколая» Свято-Миколаївського собору міста Кременець Кременецького району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви» ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_2 .

Відповідно до свого становища у релігійній громаді «Парафія Святителя Миколая» Свято-Миколаївського собору міста Кременець Кременецького району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви» ОСОБА_8 та ОСОБА_7 мали безпосередній доступ до усієї церковної атрибутики, яка використовувалася релігійною громадою, та могли вільно володіти нею, в тому числі церковної атрибутики, що перебуває в користуванні релігійної організації відповідно до договору від 26.06.1946.

Таким чином, відповідно до цивільно-правових договорів та внутрішніх норм релігійної організації ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було ввірене та перебувало в їх віданні державне майно - Миколаївський собор з келіями XVI-XVIII століть, що знаходиться в місті Кременець Тернопільської області, вулиця Шевченка, 53, 57, із церковною атрибутикою.

Водночас, рішенням господарського суду Тернопільської області від 15.06.2023 у справі № 921/164/23 зобов`язано релігійну громаду «Парафія Святителя Миколая Свято-Миколаївського собору міста Кременець Кременецького району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви» повернути Кременецько-Почаївському державному історико-архітектурному заповіднику державне нерухоме майно - приміщення пам`ятки архітектури національного значення - Миколаївський собор з келіями, ХVІ-XVII століть, загальною площею 1756 м2, що по вулиці Шевченка, 53, 57, міста Кременець Тернопільської області, шляхом вивільнення зайнятих приміщень та підписання відповідного Акту приймання-передачі.

Після ухвалення вищевказаного рішення суду у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виник спільний кримінально-протиправний умисел, направлений на умисне привласнення та розтрату чужого майно, яке було ввірене та перебувало у віданні релігійної громади «Парафія Святителя Миколая» Свято-Миколаївського собору міста Кременець Кременецького району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви» та належало державі в особі Міністерства культури України та перебувало у сфері управління Кременецько-Почаївського державного історико-архітектурного заповідника.

З цією метою ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залучили жителя АДРЕСА_4, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інших невстановлених осіб. ОСОБА_6 був матеріально-відповідальною особою щодо Кременецького філіалу Почаївської духовної семінарії (регентське училище), що знаходилося в місті Кременеці Тернопільської області, вулиця Шевченка, 55. ОСОБА_6 був обізнаний із кримінально-протиправним характером дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, що направлений на розтрату чужого майна, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та інші невстановлені особи, діючи умисно, в період часу з 15.06.2023 по 30.11.2023 (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи із корисливих мотивів, здійснили розтрату чужого майна, яке було ввірене та перебувало у віданні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а саме перенесли до Кременецького філіалу Почаївської духовної семінарії (регентське училище), що знаходилося в місті Кременці Тернопільської області, вулиця Шевченка, 55, державне майно, церковну атрибутику, а саме:

1. Картину «Свята Великомучениця Варвара», кінця ХІХ - ХХ століть, вартість якої становить 35 625,35 гривень (тридцять п`ять тисяч шістсот двадцять п`ять гривень тридцять п`ять копійок), що належить до культурних цінностей.

2. Ікона в окладі «Бердичівська Божа Матір», кінця ХІХ - початку ХХ століть, вартість якої становить 25 511,57 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот одинадцять п`ятдесят сім копійок) гривень, що має історичну цінність.

3. Хоругва «архангел Михаїл» кінця ХІХ - початку ХХ століть, вартість якої становить 13 078, 00 (тринадцять тисяч сімдесят вісім гривень).

4. Ікону «Святий Георгій Переможець» у дерев`яному підлоговому пристінному кіоті, вартість якої становить 88 495 (вісімдесят вісім тисяч чотириста дев`яносто п`ять гривень), де орієнтовна вартість самої ікони «Святий Георгій Переможець» становила 56 864,5 (п`ятдесят шість тисяч вісімсот шістдесят чотири гривні п`ять копійок) та орієнтовна вартість кіоту - 31 630,50 (тридцять одну тисячу шістсот тридцять гривень п`ятдесят копійок), що має історичну цінність.

5. Ікони «Святого Алексія Митрополита Московського» та ікони «Моління про Чашу» у дерев`яному підлоговому пристінному кіоті кінця XIX - початку ХХ століть, вартість якої становить 66 948,47 (шістдесят шість тисяч дев`ятсот сорок вісім гривень сім копійок), де орієнтовна вартість ікони «Святого Алексія Митрополита Московського», становить 18 233,81 (вісімнадцять тисяч двісті тридцять три гривні вісімдесят одна копійка), орієнтовна вартість ікони «Моління про Чашу» становить 11 621,12 (одинадцять тисяч шістсот двадцять одну гривню двадцять копійок), орієнтовна вартість кіоту становить 37 093,54 (тридцять сім тисяч дев`яносто три гривні п`ятдесят чотири копійки), що мають історичну цінність.

6. Книгу додаткового читання «Октоїх, тобто Осмогласник» із №330, вартість якої становить 3606,58 (три тисячі шістсот шість гривень п`ятдесят вісім копійок), що має історичну цінність.

7. Книгу додаткового читання із №330, вартість якої становить 3606,58 (три тисячі шістсот шість гривень п`ятдесят вісім копійок), що має історичну цінність.

8. Книгу щомісячний «Міней місяць жовтень» із №343, вартість якої становить 3029,28 (три тисячі двадцять дев`ять гривень двадцять вісім копійок), що має історичну цінність.

9. Книгу щомісячний «Міней місяць травень» із №343, вартість якої 3029,28 (три тисячі двадцять дев`ять гривень двадцять вісім копійок), що має історичну цінність.

10. Книгу «Щоденний служебник Страсної седмиці» із №329 становить 5354,86 (п`ять тисяч триста п`ятдесят чотири гривні вісімдесят шість копійок), що має історичну цінність.

11. Книгу «Октоїх» вартість якої становить 2584, 94 (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять гривень дев`яносто чотири копійки), що має історичну цінність.

12. Книгу «Церковно-співочий збірник страсної седмиці» вартість якої становить 2183,78 (дві тисячі сто вісімдесят три гривні сімдесят вісім копійок), що має історичну цінність.

13. Книгу «Збірка акафістів» із №304 вартість якої становить 4367,57 (чотири тисячі триста шістдесят сім гривень п`ятдесят сім копійок), що має історичну цінність.

14. Дерев`яний гріб для Плащаниці коричневого кольору вартістю 61 620 грн (шістдесят одна тисяча шістсот двадцять гривень);

15. Верхню частина дерев`яної кіоти, білого кольору із декоративною позолотою вартістю 6162 ( шість тисяч сто шістдесят дві гривні).

16. Нижня частина дерев`яної кіоти, білого кольору із декоративною позолотою 6162 ( шість тисяч сто шістдесят дві гривні).

17. Дерев`яний фотель на чорному місці обшитий оксамитом (трон) вартістю 6162 ( шість тисяч сто шістдесят дві гривні).

18. Запрестольний металевий хрест на дерев`яній підставці вартість якого становить 9 243 (дев`ять тисяч двісті сорок три гривні).

19. Дві металеві рипіди (літургійні віяла) у кількості 2 штуки вартістю 24 648 (дванадцять чотири тисячі шістсот сорок вісім гривні).

20. Металевий семисвічник вартість якого становить 18 486 (вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят шість гривень).

21. Одну дияконську свічу вартість якої становить 1 232,4 ( одна тисяча двісті тридцять дві гривні сорок копійок).

22. Металевий підсвічник вартість якого становить 1848,6 грн (одна тисяча вісімсот сорок вісім гривень шість копійок).

23. Великий металевий підсвічник з металічною трубою для лампадки вартість якого становить 110 916 (сто десять тисяч дев`ятсот шістнадцять гривень);

24. Дві дерев`яні архієрейські кафедри білого кольору із декоративною позолотою вартістю 14 788,8 (чотирнадцять тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень вісімдесят копійок).

25. Великий чан для освячення води вартість якого становить 24 648 (двадцять чотири тисячі шістсот сорок вісім гривень).

26. Металевий кадильник жовтого кольору вартість якого становить 7 394,4 (сім тисяч триста дев`яносто чотири гривні сорок копійок) кожна.

27. Два підсвічники для архієрейського служіння (жовтого кольору, металеві, із дерев`яними ручками) вартість якого становить 2 054 (дві тисячі п`ятсот чотири) гривні.

28. Два підсвічники - біла кисть вартість яких становить 2 464,8 (дві тисячі чотириста шістдесят чотири гривні вісімдесят копійок).

29. Один мідний кувшин для води вартість якого становить 3 081 (три тисячі вісімдесят одна) гривня.

30. Один металевий підсвічник на жертовник вартість якого становить 2 054 грн ( дві тисячі п`ятдесят чотири) гривні.

31. Два підсвічники виточені з дерева на жертовник вартість яких становить 4 108 грн (чотири тисячі сто вісім) гривень.

32. Два настольні підсвічники жовтого кольору вартість яких становить 6162 (шість тисяч сто шістдесят дві) гривні.

33. Посуд для освячення хлібів із кришкою сірого кольору вартість якого становить 4 929,6 грн чотири тисячі дев`ятсот двадцять дев`ять шістдесят копійок).

34. Три настільна хрести вартість яких становить 6162 (шість тисяч сто шістдесят дві гривні).

35. Кронштейн від пані кадила вартість якого становить 612 (шістсот дванадцять гривень).

36. Одна металева мирниця вартість якої становить 6162 (шість тисяч сто шістдесят дві гривні).

37. Одна дерев`яна мирниця, в якій знаходяться два металеві пензлі для миропомазання вартість якої становить 6162 (шість тисяч сто шістдесят дві гривні).

38. Одне блюдо для збору проскур вартість якого становить 9 243 (дев`ять тисяч двісті сорок три) гривні.

39.Два блюда для збору пожертв вартість яких становить 18 486 (вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят шість гривень).

40. Два підвісні металеві підсвічники вартість яких становить 12 324 (дванадцять тисяч триста двадцять чотири гривні).

41. Дарохранильницю у дерев`яному футлярі під склом вартість якої становить 92 430 (дев`яносто дві тисячі чотириста тридцять гривень).

42. Ікона Ченстоховської Божої Матері писаної на полотні вартість якої становить 55 458 (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста п`ятдесят вісім гривень).

43. Дві срібні напрестольні хрести вартість яких становить 30 810 (тридцять тисяч вісімсот десять гривень).

44. Ікону Богоматері на хорах вартість якої становить 4313,4 (чотири тисячі триста тринадцять гривень сорок копійок).

45. Книгу «Священне Євангеліє»» вартість якої становить 14 595, 71 (чотирнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять гривень сімдесят одна копійка), що має історичну цінність.

46. Книгу «Псалтир» вартість якої становить 4 285,88 (чотири тисячі двісті вісімдесят п`ять гривень вісімдесят вісім копійок), що має історичну цінність.

47. Книгу «Псалтир» вартість якої становить 2 521,11 (дві тисячі п`ятсот двадцять одна гривня одинадцять копійок), що має історичну цінність.

48. Книгу «Міней місяць липень» із №333 вартість якої становить 3 029,28 (три тисячі двадцять дев`ять гривень двадцять вісім копійок), що має історичну цінність.

49. Книгу «Міней місяць вересень» із №333 вартість якої становить 3 029,28 (три тисячі двадцять дев`ять гривень двадцять вісім копійок), що має історичну цінність.

Усього, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та інші невстановлені особи розтратили майно на загальну суму 845 209,52 (вісімсот сорок п`ять тисяч двісті дев`ять гривень п`ятдесят дві копійки).

Крім того, реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, що направлений на привласнення чужого майна, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та інші невстановлені особи, діючи умисно, в період часу з 15.06.2023 по 30.11.2023 (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи із корисливих мотивів, здійснили привласнення чужого майна, яке було ввірене та перебувало у віданні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а саме перенесли до місця проживання ОСОБА_7 , що в АДРЕСА_2 , державне майно, церковну атрибутику, а саме:

1. Ікону «Святого Миколая Чудотворця» в окладі та кіоті, кінця ХІХ - початку ХХ століть, вартість якої становить 17 692, 35 (сімнадцять тисяч шістсот дев`яносто дві гривні тридцять п`ять копійок), що має історичну цінність.

2. Ікону «Святого Миколая Чудотворця», в кіоті, кінця ХХ - початку ХХІ століть, вартість якої становить 18 768 (вісімнадцять тисяч сімсот шістдесят вісім гривень).

3. Двосторонню хоругву «Святий Миколай Чудотворець / Богоявлення» кінця ХІХ - початку ХХ століть, вартість якої становить 18 421,58 (вісімдесят тисяч чотириста двадцять одну гривню п`ятдесят вісім копійок).

4. Двосторонню хоругву «Святий Миколай Чудотворець/Богоявлення» кінця ХІХ - початку ХХ століть, вартість якої становить 17 679,69 (сімнадцять тисяч шістсот сімдесят дев`ять гривень шістдесят дев`ять копійок).

5. Хоругву «Святий Миколай Чудотворець/Воскресіння» кінця ХІХ - початку ХХ століть, вартість якої становить 22 731,03 (двадцять дві тисячі сімсот тридцять одну гривню три копійки).

6. Двосторонню хоругву «Пресвята Богородиця з Ісусом/Богоявлення», кінця ХІХ - початку ХХ століть, вартість якої становить 21 889,14 (двадцять одну тисячу вісімсот вісімдесят дев`ять гривень чотирнадцять копійок).

7. Хоругву «Пресвята Богородиця з Ісусом / Воскресіння» кінця ХІХ -початку ХХ століть, вартість якої становить 17 679,69 (сімнадцять тисяч шістсот сімдесят дев`ять гривень шістдесят дев`ять копійок).

8. Хоругву «Пресвята Богородиця з Ісусом / Воскресіння» кінця ХІХ - початку ХХ століть, вартість якої становить 18 521,58 (вісімнадцять тисяч п`ятсот двадцять одна гривня п`ятдесят вісім копійок).

Усього, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та інші невстановлені особи привласнили майно на загальну суму 153 383,06 (сто п`ятдесят три тисячі триста вісімдесят три гривні шість копійок).

В результаті кримінально-протиправний дій ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та інших невстановлених осіб привласнено та розтрачено майно, що належало державі в особі Міністерства культури України та перебувало у сфері управління Кременецько-Почаївського державного історико-архітектурного заповідника на загальну суму 998 592,58 (дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч п`ятсот дев`яносто дві гривні п`ятдесят вісім копійок).

ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та інші невстановлені особи, мали можливість розпорядитися привласненим та розтраченим майном на власний розсуд.

Оскільки, ОСОБА_6 був матеріально-відповідальною особою щодо Кременецького філіалу Почаївської духовної семінарії (регентське училище), що знаходилося в місті Кременці Тернопільської області, вулиця Шевченка, 55, забезпечив збереження майна, що розтрачено ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , був присутнім під час привласнення державного майна, то ОСОБА_6 вчинив пособництво для ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Отже, ОСОБА_6 виступив як пособник у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України.

Таким чином, ОСОБА_6 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, а саме привласнення та розтрата чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало в її віданні, що вчинено за попередньою змовою групою осіб, у особливо великих розмірах та в умовах воєнного стану.

У межах кримінального провадження 28.02.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Турка Львівської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, що має на утриманні 3 неповнолітніх осіб, із вищою освітою, на момент вчинення кримінального правопорушення працював інспектором Кременецького філіалу Почаївської духовної семінарії (регентське училище), не депутата, раніше не судимого.

21 березня 2025 року о 11:11 год відповідно до ст. 279 КПК України, ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що внаслідок вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення завдано збитків державі внаслідок привласнення та розтрата чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало в її віданні, що вчинено за попередньою змовою групою осіб складає 998 592,58 (дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч п`ятсот дев`яносто дві гривні п`ятдесят вісім копійок).

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 на праві приватної власності володіє:

- житловим будинком з господарсько-побутовими будівлями в АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3114243);

- автомобілем марки «OPELZAFIRA» із державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Таким чином, необхідно накласти арешт на таке майно ОСОБА_6 шляхом заборони на розпорядження майном:

- житловим будинком з господарсько-побутовими будівлями в АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3114243);

- автомобілем марки «OPELZAFIRA» із державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Слідчий вважає, що вказане майно зможе забезпечити відшкодування збитків, а ОСОБА_6 , відшкодувавши збитки мав можливість уникнути накладення арешту на майно.

Отже, слідчий зазначає, що з метою виконання завдань кримінального провадження, забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, виникла необхідність в накладенні арешту на вищевказане майно, що на праві приватної власності належить ОСОБА_6 .

У судове засідання слідчий, прокурор не з`явились, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином. Від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримує та просить задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя вважає, що неприбуття слідчого, прокурора не перешкоджає розгляду клопотання.

Власник майна ОСОБА_6 та його захисник у судове засідання не викликалися у силу положення ч. 2 ст. 172 КПК України, оскільки слідчим у клопотанні доведено, що це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось у зв`язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Дослідивши вказане клопотання та додані до нього матеріали слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні СВ Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області перебувають матеріали досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0000863 від 13.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Крім того, наведені в клопотанні обставини підтверджуються повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_6 від 19 березня 2025 року та іншими документами, доданими на обґрунтування клопотання, з яких у сукупності, вбачається наявність підстав для обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Оскільки на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

З наданої слідчим інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 27.02.2025 № 415609884, копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.06.2010 № 10, та відповіді з ТСЦ № 6143 від 28.02.2025 слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 належать на праві приватної власності: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями в АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3114243); автомобіль марки «OPELZAFIRA» із державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 195 КК України, у якому підозрюється ОСОБА_6 передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Слідчий суддя вважає, що наданими в обґрунтування клопотання доказами слідчим доведено, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінальних правопорушень такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, оскільки підозрюваний, перебуваючи на свободі, розуміючи, що це майно підлягає конфіскації як виду покарання має можливість здійснити відчуження майна, яке підлягає арешту; накладенням арешту на майно може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням - з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання; арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; майно не відноситься до переліку майна, щодо якого існують заборони накладення арешту; існують обставини, які підтверджують, що незастосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Отже, слідчий суддя приходить висновку, що накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні, з огляду на викладене вище, є розумним та співмірним заходом обмеження права власності та буде відповідати завданням кримінального провадження. Слідчий суддя вважає за необхідне, при накладенні арешту, заборонити розпоряджатися майном. Такий спосіб забезпечення кримінального провадження щодо вказаного майна, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, буде найменш обтяжливим та не призведе до надмірного обмеження у право власності фізичної особи на користування майном.

Одночасно роз`яснюю, що згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись статтями 98, 110, 167, 170-173, 309, 369-372, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт із забороною права розпорядження майном, що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, а саме на:

- житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями в АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3114243);

- автомобіль марки «OPELZAFIRA» із державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Виконання ухвали покласти на СВ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області.

Контроль за дотриманням прав власника арештованого майна, до скасування арешту, покласти на прокурорів, що здійснюють нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні від 30.12.2023 за №0000863.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 25.03.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1