КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №752/1026/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1674/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні начальником відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, без визначення застави.

Застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 18.03.2025 року, включно.

Вказано початком відліку строку дії запобіжного заходу вважати момент фактичного затримання, тобто з 13 год. 00 хв. 18.01.2025року.

Контроль за виконанням ухвали покладено на слідчого та прокурора у вказаному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.01.2025 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, звільнивши останню з під варти, постановити нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю за адресою: АДРЕСА_1 , застосувати заставу у розмірі, передбаченому в п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу є такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вказує, що п.6 ч. 1 ст. 184 КПК передбачає, що клопотання прокурора повинно містити обгрунтування неможливості запобігання ризику або ризиків, зазначених в клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

На думку апелянта, вищевказані положення ст.ст. 183, 184 КПК України ніяким чином невідображені в клопотанні прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і в усних поясненнях безпосередньо в судовому засіданні.

Посилається на те, що в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор зазначає, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник вважає, що такий ризик як переховування від суду повністю і беззаперечно спростовується застосуванням до підозрюваної ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

Тобто, відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається на виконання органам місцевої поліції за місцем проживання підозрюваної. В цьому випадку ОСОБА_7 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю передбачає повний цілодобовий контроль поліції та оперативне реагування на порушення, а вразі залишення місця проживання місцеві органи поліції мають право затримати обвинуваченого. В подальшому це дає реальні підстави для прокурора звернутися до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш тяжкий.

Як зазначає адвокат, обставини справи підтверджують те, що ОСОБА_7 позитивно характеризується, має соціальні зв`язки, має постійне місце проживання.

Наступний ризик, на який посилається прокурор, це те, що ОСОБА_7 може впливати на свідків.

Вказаний ризик повністю спростовується тим, що всі свідки допитані під час досудового розслідування, попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Також прокурором зазначений ризик перешкоджаннякримінальному провадженню іншим чином, проте в клопотанні та в усних поясненнях прокурор взагалі не зміг обґрунтувати вказаний ризик фактичними обставинами.

Такий ризик, як вчинити нове кримінальне правопорушення,нічим не підтверджується та спростовується більш м`яким запобіжним заходому вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

З огляду на викладене, на думку захисника, вказані чотири ризики повністю спростовуються застосуванням до обвинуваченої ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Адвокат посилається і на те, що при вирішенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя прийняв до уваги існування формально зазначених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрювана може переховуватись від слідства та суду, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, впливати на свідків та потерпілого та вчинити нове кримінальне правопорушення.

При цьому, ризик переховування підозрюваноївід правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для застосування запобіжного ув`язнення. Підозрювана ОСОБА_7 не має на меті переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в зв`язку з тим, що проживає разом зі своєю бабусею і не має наміру покидати її, та перешкоджати розслідуванню кримінального провадження.

Адвокат зазначає, що через активний військовий стан виїзд за кордон не можливий.

Підозрювана сама заінтересована в об`єктивному та повному розслідуванні кримінального провадження та встановленню усіхйого обставин.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити з наведених у ній підстав, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів провадження, слідчим управлінням ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001347 від 21.11.2024 року за підозрою ОСОБА_11 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

18.01.2025 року о 13 год. 00 хв. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України, що підтверджується протоколом затримання.

Одночасно з тим, 18.01.2025року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

19 січня 2025 року слідчий СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні начальником відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, без визначення застави.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим управлінням ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001347 від 21.11.2024 року за підозрою ОСОБА_11 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в невстановлений слідством час, але не раніше 19.10.2024 у ОСОБА_11 на ґрунті помсти виник злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з виконанням ним професійних обов`язків, оскільки на думку ОСОБА_11 , дії ОСОБА_12 , який 19.01.2024 року був черговим лікарем анестезіологом відділення анестезіології та інтенсивної терапії КНП «Київська міська клінічна лікарня № 17», у подальшому призвели до смерті пацієнтки ОСОБА_13 , що мала місце 23.10.2024 року.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , ОСОБА_11 розпочав готування до вчинення злочину та залучив до його вчинення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка будучи обізнана про злочинні наміри ОСОБА_11 , погодилася на спільне вчинення злочину.

Так, ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_7 здійснювали пошук та збір відомостей через соціальні мережі відносно ОСОБА_12 , членів його сім`ї та найближчого оточення, для отримання інформації про спосіб життя потерпілого, кола його спілкування, місць проживання та відвідування.

Крім цього, ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , користуючись автомобілем марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , орендував ще один автомобіль марки «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 , які в подальшому змінював, та на яких здійснювали візуальне спостереження за пересуванням потерпілого ОСОБА_12 .

Надалі ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_7 орендували квартиру у тому самому житловому комплексі, в якому проживає ОСОБА_12 , у дворі якого ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_7 продовжили здійснювати візуальне спостереження за потерпілим для детального вивчення його способу життя, розпорядку дня та маршрутів пересування.

У подальшому, 18.01.2025року ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_7 придбали знаряддя вчинення злочину - вогнепальну зброю, за допомогою якої планували вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 .

Тим самим, ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_7 підготували знаряддя вчинення злочину та умисно створили інші необхідні умови для вчинення кримінального правопорушення, тобто здійснили готування до вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 .

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюється у готуванні до умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

18.01.2025 року о 13 год. 00 хв. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208, 615 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

18.01.2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме у готуванні до вчинення умисного вбивства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Слідчий у клопотанні зазначив, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні нею інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні письмовими доказами, зокрема: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 22.11.2024; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_12 від 17.01.2025; протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 17.01.2025 за участю потерпілого ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 22.11.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 02.12.2024; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_15 від 25.12.2024; протоколом огляду від 25.12.2024; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_15 від 09.01.2025; протоколом огляду від 09.01.2025; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_15 від 11.01.2025; протоколом огляду місця події від 11.01.2025; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

На даний час виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_7 з метою забезпечення виконання останньою покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання реальної можливості настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду з високим ступенем ймовірності вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Так, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні готування умисного, насильницького, особливо тяжкого злочину, який має значний ступінь суспільної небезпеки, усвідомлюючи те, що за вчинення даного злочину, у разі доведення її вини в суді, законодавством передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від десяти до п`ятнадцяти років, або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, перебуваючи на свободі може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Отже, на даний час є реальні підстави вважати, що у кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказані ризики є реальними, стійкими, триваючими та виправдовують даний запобіжний захід. Ці ризики повністю виключають можливість застосування менш суворого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 та не зможуть забезпечити належний рівень гарантії доброчесності поведінки останньої.

Слідчий посилався на те, що домашній арешт, як цілодобовий так і у певний період доби, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Так, підозрювана зможе вчиняти незаконний вплив на потерпілого та свідків за допомогою електронних засобів зв`язку, навіть перебуваючи вдома. Крім цього, остання може телефонувати їм, так як їй відомі їх контактні номери телефонів.

Більш м`які запобіжні заходи призведуть до продовження злочинної діяльності, нададуть змогу переховуватись від органу досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого, свідків, знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей, що має значення для досудового розслідування і вчинити інше кримінальне правопорушення. Характер вчиненого злочину свідчить про зневажливе ставлення до норм моралі, норм закону, а також до цінності людського життя, її недоторканості.

Утримання підозрюваної ОСОБА_7 у спеціальній установі забезпечить її безперешкодну доставку відповідними конвойними підрозділами до органу досудового розслідування та суду, що забезпечить дотримання розумних строків досудового розслідування та судового розгляду.

Крім цього слідчий зауважив, що кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , має високий рівень резонансу у суспільстві, має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, враховуючи що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , направлений проти життя та здоров`я особи, та його суспільна небезпека полягає в тому, що при його вчиненні відбувається посягання саме на життя і здоров`я людини, її недоторканність і безпеку, що відповідно до ст. 3 Конституції України, визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, наявність викладених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Крім цього, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, згідно вимог п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, необхідно враховувати, що злочин, у якому підозрюється ОСОБА_7 , пов`язаний із застосуванням насильства, а за злочинним умислом підозрюваної, мав на меті спричинити загибель людини, у зв`язку з чим слідчий просив не визначати розмір застави щодо підозрюваної.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні начальником відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, без визначення застави.

Застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 18.03.2025 року, включно.

Вказано початком відліку строку дії запобіжного заходу вважати момент фактичного затримання, тобто з 13 год. 00 хв. 18.01.2025року.

Контроль за виконанням ухвали покладено на слідчого та прокурора у вказаному кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Так, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні нею інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні письмовими доказами, зокрема: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 22.11.2024; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_12 від 17.01.2025; протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 17.01.2025 за участю потерпілого ОСОБА_12 , протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 22.11.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 02.12.2024; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_15 від 25.12.2024; протоколом огляду від 25.12.2024; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_15 від 09.01.2025; протоколом огляду від 09.01.2025; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_15 від 11.01.2025; протоколом огляду місця події від 11.01.2025; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваною кримінального правопорушення доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя, встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що підозрювана ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки перебуваючи без ізоляції від суспільства та будучи обізнаною із максимальною санкцією статті, яка їй інкримінується, вона, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене нею злочинне діяння, може вчиняти дії, спрямовані на переховування від органів поліції та суду з метою унеможливлення притягнення її до кримінальної відповідальності, у тому числі використовуючи зв`язки з числа співучасників даного злочину.

Наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення) зумовлена тим, що підозрювана ОСОБА_7 може намагатись знищити, сховати або спотворити речові докази, знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення, засоби зв`язку та листування із іншими співучасниками, тощо.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні), вбачається із того, що підозрювана ОСОБА_7 матиме можливість незаконно впливати на потерпілого, свідків та іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки їй відомі їх анкетні дані. В тому числі дані потерпілого та свідків зазначені у копіях процесуальних документів, що вручаються стороні захисту разом з даним клопотанням, тому підозрювана шляхом підмовляння, підкупу, погрози викриття іншого підозрюваного, може схиляти їх до дачі неправдивих показань, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування у подальшому. На теперішній час ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні насильницького злочину, готування до вчинення умисного вбивства людини, тому за своїми морально - психологічними якостями здатна на вчинення морального чи фізичного тиску на учасників кримінального провадження та може це застосовувати до осіб, які дали покази та ще не були допитані під час судового розгляду.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинення іншого кримінального правопорушення) обґрунтовується тим, що підозрювана ОСОБА_7 може вчините інше кримінальне правопорушення. Про наявність даного ризику свідчить і та обставина, що ОСОБА_7 морально готова вчинити умисне вбивство людини із-за власної емоційної нестабільності, що є особливо тяжким злочином проти життя, що прямо свідчить про можливість вчинення останньою іншого кримінального правопорушення у разі застосування до неї запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих їй дій, вік підозрюваної, її стан здоров`я, місце проживання та інші обставини, що характеризують особу підозрюваної, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування підозрюваній запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваної, які вказують на можливість останньої вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваної, тяжкістю інкримінованого їй кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, станом на час розгляду клопотання, колегія суддів не вбачає.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції насамперед використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегія суддів зазначає, що ймовірно вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбаченеч. 1 ст. 14 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у якому вона підозрюється, має високий ступінь суспільної небезпеки, за обставинами провадження встановлено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, при цьому рішення суду за результатами розгляду питання щодо можливості застосування запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Як вбачається із матеріалів провадження, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував конкретні обставини кримінального провадження та особу підозрюваної.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваній кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя врахував положення частини 4 статті 183 КПК України, обґрунтовано не визначив розмір застави відносно підозрюваної ОСОБА_7 , оскільки суддя при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваної до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Твердження захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих їй дій, дані про особу підозрюваної у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваної ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки докази наявності достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Посилання захисника на те, що підозрювана ОСОБА_7 має сталі соціальні зв`язки та не переслідує мету переховуватись від слідства та суду, не спростовують висновків слідчого судді про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо неї більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 21 січня 2025 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4