Провадження № 1-кп/554/118/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві кримінальне провадження № 0001342 від 16.08.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Яценова Слобідка Полтавського району Полтавської області, з середньою освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючого на посаді солдата радіо телефоніста 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , зарахованого в розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , одруженого, на утриманні маючого дітей 2011 та 2017 року народження, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Солдат ОСОБА_4 призваний на військову службу за мобілізацією та призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 №255 від 16.10.2023 на посаду радіотелефоніста 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №36-РС від 08.03.2024 в розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 та вибув до нового місця служби в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України

«Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_4 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 125 та 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (зі змінами), ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Проте, солдат ОСОБА_4 нехтуючи вказаними нормами чинного законодавства, 16 серпня 2024 року близько 03:00 год, перебуваючи за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , під час вживання спиртних напоїв зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , в ході сварки, що виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на заподіянні тілесних ушкоджень, пов`язаних з домашнім насильством, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, стоячи навпроти ОСОБА_5 , умисно наніс один удар ножем, який тримав лівою рукою, в область грудної клітини справа, тим самим довів свій протиправний умисел, спрямований на умисне нанесення тілесних ушкоджень, до кінця.

У результаті вказаних дій ОСОБА_4 заподіяв потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: рани м`яких тканин грудної клітини справа, яка проникає в грудну порожнину та з розвитком правобічного пневмотораксу, яке по ступеню тяжкості, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України, як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Допитаний в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтвердивши факт його скоєння за обставин, викладених вище. Пояснив, що 16.08 2024 вночі після вживання алкогольних напоїв, у процесі сварки вдарив потерпілу ножем. Одразу надав їй медичну допомогу та викликав швидку допомогу. Потерпілу забрали в лікарню. Події відбулись у квартирі АДРЕСА_2 . На теперішній час продовжує проживати з потерпілою разом. Сварок між ними більше не виникає.

Потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що вона і ОСОБА_4 проживали разом близько шести місяців за адресою: по АДРЕСА_1 . 16.08.2024 у процесі вживання алкогольних напоїв почалась сварка, яку вона сама спровокувала. Вона наносила ОСОБА_4 удари, він прикривався. Коли знову замахнулась він вдарив її ножем. Після цього почав надавати медичну допомогу, викликав швидку. Лікувалась 4 дні в лікарні. Претензій до обвинуваченого не має, продовжують проживати разом.

Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України вважає повністю доведеною, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнає за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

Виклад позицій сторін кримінального провадження

Прокурор просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. З урахування щирого каяття обвинуваченого та активного сприяння розкриттю злочину, на підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік, поклавши обов`язки відповідно до ст. 76 КК України та направити для проходження програми для кривдників, згідно ст.. 91-1 КК України.

Обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати, просив призначити покарання з іспитовим строком, оскільки бажає повернутись до лав ЗСУ.

Потерпіла просила суворо не карати обвинуваченого, претензій до нього не має.

Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінадльного правопорушення, надання медичної допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Обставинами, які обтяжують його покарання відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, вчинення кримінального правопорущеня у стані алкогольного сп`яніння.

Слід зазначити, що злочин вчинений обвинуваченим є тяжким, однак, мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та №43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра на даний час не перебуває, має на утриманні двох дітей 2011 та 2017 року народження, його поведінку як під час скоєння злочину, так і після цього, ставлення до скоєного, яке, на думку суду, є проявом усвідомлення суспільної небезпечності наслідків свого діяння, про що свідчить щире каяття та надання потерпілій медичної допомоги, наявність пом`якшуючих обставин, ставлення потерпілої до скоєного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст.75 та ст.76 КК України і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Крім того, в інтересах потерпілої, з метою необхідності зміни поведінки обвинуваченого у майбутньому та формування у нього неагресивної моделі поведінки, суд вважає за доцільне застосувати до нього обмежувальний захід, передбачений п.5 ч.1 ст.91-1 КК України.

Вирішення цивільного позову

Цивільний позов не заявлений.

Мотиви інших рішень

Витрати на залучення експертів відсутні.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно ст. 174 ч. 4 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

У зв`зку із викладеним, арешт, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 16.09.2024 року, слід скасувати.

Керуючись статями 124, 174, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Застосувати до ОСОБА_4 обмежувальні заходи, передбачені п.5 ст.91-1 КК України, строком на 1 місяць, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників.

Роз`яснити, що умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених статтею 91-1 Кримінального кодексу України, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за статтею 390-1 КК України.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України, а саме знищити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 16 вересня 2024 року, - скасувати.

Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1