АНАНЬЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №491/39/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі: головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьїв Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000335, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 вересня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 21 травня 2013 року Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області, відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків не надані, уродженця с. Ананьїв 3-я дільниця Ананьївського району Одеської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та фактично мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого 07 грудня 2020 року Дружківським міським судом Донецької області за ч.1 ст.115 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 11 років, відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 03 вересня 2015 року до 26 квітня 2021 року, на підставі вироку Дружківського міського суду Донецької області від 07 грудня 2020 року відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 03 вересня 2015 року до набрання вироком суду законної сили, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває справа за обвинувальним актом та угодою про примирення між потерпілим та підозрюваним у кримінальному провадженні №0000335, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 вересня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України.

Ухвалою суду від 22 січня 2025 року у справі призначено проведення підготовчого судового засідання.

З матеріалів справи вбачається, що 10 вересня 2024 року близько 22 години 10 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи на узбіччі дороги по вул. Володимира Великого с. Ананьїв Подільського району Одеської області навпроти домоволодіння №77, вступив у словесну суперечку з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_2 , під час якої, на ґрунті особистих неприязних відносин, у ОСОБА_4 раптово виник протиправний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень невизначеного обсягу. З метою реалізації протиправного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у той день та час, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді розладу здоров`я, та бажаючи їх настання, з мотивів особистої неприязні, підбіг до ОСОБА_7 та обома ногами в стрибку наніс удар останньому в область гомілкової частини правої ноги, в результаті чого ОСОБА_8 впав на ґрунтове покриття, при цьому вдарився п`ятою правої ноги об кут залізного стовпа воріт паркану, яким огороджене домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок чого отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому правої п`яткової кістки. Тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому правої п`яткової кістки згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

З матеріалів справи вбачається, що під час досудового розслідування 13 січня 2025 року у місті Ананьїв Подільського району Одеської області було укладено угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та на той час, підозрюваним ОСОБА_4 , відповідно до якої, враховуючи, що підозрюваний повністю визнає свою вину у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та зобов`язується повністю визнати обвинувачення в об`ємі підозри в судовому провадженні, у зв`язку з чим сторони узгодили призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік із звільненням на підставі ст.ст.75, 76 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Частинами 1-3 ст.61 КК України визначено, що покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці. Обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років. Обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

З наведеного вбачається, що покарання узгоджене сторонами угоди про примирення відповідає положенням загальної та спеціальної частин Кримінального кодексу України.

Угода також містить відомості про те, що її сторонам відомі наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст.473 КПК України, наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Угоду скріплено підписами потерпілого ОСОБА_5 та підозрюваного ОСОБА_4 ..

Частиною 1 ст.474 КПК України визначено, що якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.

У відповідності до положень ч.2 ст.474 КПК України розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

19 лютого 2025 року у підготовчому судовому засіданні судом було з`ясовано в обвинуваченого ОСОБА_4 , чи цілком він розуміє, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;

На зазначене обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що він беззастережно визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КПК України, його позиція щодо визнання вини та укладення угоди є добровільною, йому зрозуміло, що він має право на справедливий судовий розгляд, проте не бажає скористатися цим правом.

Також судом було роз`яснено обвинуваченому наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст.473 КПК України та з`ясовано чи розуміє він їх.

На зазначене обвинувачений повідомив суду, що наслідки укладення та затвердження угоди йому були роз`яснені та зрозумілі.

Крім того, судом було з`ясовано у обвинуваченого чи зрозуміло йому характер обвинувачення.

На вказане запитання обвинувачений повідомив, що він розуміє, що він обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а саме у тому, що 10 вересня 2024 року близько 22 години 10 хвилин, перебуваючи на узбіччі дороги по АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, він спричинив ОСОБА_5 тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому правої п`яткової кістки, тобто тілесне ушкодження середньої тяжкості. Вину у вчиненні цього злочину вона визнає.

Також, судом було з`ясовано чи цілком обвинувачений розуміє, що в разі затвердження судом угоди про примирення до нього буде застосовано покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік з іспитовим строком відповідно до вимог ст.ст.75, 76 КК України, на що обвинувачений зазначив, що вид та розмір покарання йому зрозумілі, це покарання є узгодженим між ним та потерпілим, він не заперечує проти застосування до нього цього покарання.

Також, під час проведення підготовчого судового засідання судом було роз`яснено потерпілому положення 473 КПК України про наслідки укладення та затвердження угоди, зокрема обмеження у оскарженні вироку суду, та з`ясовано чи цілком він їх розуміє.

Потерпілий повідомив суду, що наслідки укладення та затвердження угоди про примирення йому зрозумілі, його позиція щодо укладення угоди є добровільною, ним з обвинуваченим узгоджено покарання, яке буде призначено обвинуваченому, будь-яких претензій до обвинуваченого він не має та бажає щоб суд затвердив угоду.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні зазначила, що право на укладення угоди про примирення надане потерпілому та підозрюваному Кримінальним процесуальним кодексом України, вони вільні скористатися ним у будь-який час до виходу суду до нарадчої кімнати, як вбачається з угоди про примирення, потерпілий ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 зазначеним правом скористалися. Як зазначила прокурор, на її думку позиція сторін щодо укладення та затвердження угоди є добровільною, кримінальне правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_4 є нетяжким злочином та може бути укладено угоду про примирення, сторонами узгоджено покарання, яке відповідає санкції ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку з чим прокурор не заперечує проти затвердження угоди. Питання щодо долі речових доказів просила вирішити порядку ст.100 КПК України, процесуальні витрати у справі відсутні.

В подальшому за погодженням учасників підготовчого засідання прокурором було оголошено та надано суду для долучення до матеріалів справи матеріали, що характеризують обвинуваченого та підтверджують на наявність речових доказів у кримінальному провадженні, а саме:

-копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 21 травня 2013 року Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області на ім`я ОСОБА_4 ;

-запит слідчого №66.31-5136 від 11 жовтня 2024 року до Ананьївської міської ради про надання характеризуючих даних на ОСОБА_4 ;

-лист Ананьївської міської ради №04-32/2808 від 22 жовтня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_4 не є депутатом Ананьївської міської ради;

-характеристику №107 від 15 жовтня 2024 року, видану Ананьївською міською радою, відповідно до якої ОСОБА_4 не працює, не одружений, за місцем мешкання характеризується задовільно;

-довідку про склад сім`ї ОСОБА_4 №106 від 15 жовтня 2024 року, видану Ананьївською міською радою, відповідно до якої ОСОБА_4 зареєстрований в АДРЕСА_1 та проживає один;

-запит слідчого №66.31-5138 від 11 жовтня 2024 року до КНП «Ананьївська багатопрофільна міська лікарня Ананьївської міської ради» про надання довідки про перебування ОСОБА_4 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра;

-лист КНП «Ананьївська багатопрофільна міська лікарня Ананьївської міської ради» №297 від 15 жовтня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_4 не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра;

-запит слідчого №66.31-5137 від 11 жовтня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо перебування ОСОБА_4 на військовому обліку;

-лист ІНФОРМАЦІЯ_3 №1809 від 03 грудня 2024 року. відповідно до якого ОСОБА_4 не перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку з призовом його на військову службу 28 січня 2015 року до військової частини НОМЕР_2 ;

-вимогу на судимість відносно ОСОБА_4 , відповідно до якої станом на 17 грудня 2024 року ОСОБА_4 31 травня 2016 року притягувався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.115 КК України та відбував покарання у Арбузинській виправній колонії Миколаївської області (№83). Перегляд вироку: 07 грудня 2020 року. Визнано винним за ст.115 ч.1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. На підставі ст.72 ч.5 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 03 вересня 2015 року по день вступу вироку в законну силу (день за два). Вирок вступив у законну силу 11 січня 2021 року;

-копію довідки про звільнення серії МИК №016330, виданої ДУ «Арбузинська виправна колонія» (№83), відповідно до якої ОСОБА_4 звільнений з ДУ «Арбузинська виправна колонія» (№83) 26 квітня 2021 року. Відбував покарання на підставі вироку Дружківського міського суду Донецької області від 07 грудня 2020 року за ст.115 ч.1 КК України. Зараховано в строк з 03 вересня 2015 року по 11 січня 2021 року;

-запит слідчого №66.3.1-6074 від 03 грудня 2024 року до Дружківського міського суду Донецької області щодо отримання копії вироку відносно ОСОБА_4 за ст.115 ч.1 КК України та супровідний лист вказаного суду у відповідь на запит слідчого;

-копію вироку Дружківського міського суду Донецької області від 07 грудня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі. Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відраховувати з 03 вересня 2015 року з моменту його фактичного затримання;

-копію ухвали Любашівського районного суду Одеської області від 26 грудня 2024 року, відповідно до якої відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці;

-постанову слідчого від 15 вересня 2024 року про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, відповідно до якої довідку чергового лікаря КНП «Ананьївська багатопрофільна міська лікарня» від 10 вересня 2024 року на 1 аркуші та рентген-знімки на 2 аркушах визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні та постановлено зберігати у матеріалах кримінального провадження;

За згодою учасників судового засідання вказані документи були долучені до матеріалів справи.

В подальшому судом було поставлено питання щодо можливості завершення розгляду угоди, позиції сторін що її уклали та прокурора, щодо можливості її затвердження.

Потерпілий зазначив, що його позиція щодо укладення угоди та її затвердження є добровільною, йому цілком зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, він просить суд затвердити угоду про примирення між ним та обвинуваченим.

Обвинувачений зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин вказаних в угоді про примирення, він беззастережно визнає, йому зрозумілий вид та розмір узгодженого покарання, його позиція щодо визнання вини, укладення та затвердження угоди є цілком добровільною, він просить суд затвердити угоду.

Прокурор зазначила, що проти затвердження угоди вона не заперечує.

Суд перевіривши угоду про примирення, заслухавши пояснення сторін угоди та прокурора, приходить до висновку, що угоду може бути затверджено з наступних підстав.

Частиною 1 ст.468 КПК України визначено, що угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

Відповідно до ч.3 ст.468 КПК України Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

З угоди про примирення вбачається що її укладено 13 січня 2025 року в рамках кримінального провадження №0000335, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 вересня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України, між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 ..

Санкцією ч.1 ст.122 КК України передбачено призначення особі покарання у вигляді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Частиною 4 ст.12 КК України визначено, що нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

З наведеного вбачається, що угоду укладено з дотриманням положень ч.ч.1, 3 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні щодо злочину не великої тяжкості між потерпілим та підозрюваним.

Статтею 471 КПК України визначено, що в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

При цьому, вивченням угоди встановлено, що її зміст цілком відповідає положенням ст.471 КПК України та містить усі передбачені нею відомості, вона складена 13 січня 2025 року в місті Ананьїв Подільського району Одеської області, скріплена підписами потерпілого ОСОБА_5 та підозрюваного (обвинуваченого) ОСОБА_4 ..

Судом під час підготовчого судового засідання, у відповідності до вимог ч.5 ст.474 КПК України, перед прийняттям рішення про затвердження угоди з`ясовано в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: 1) що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права:мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;3) характер кожного обвинувачення; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

При цьому, обвинувачений зазначив, що його право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, йому зрозуміле, проте скористатися ним він не бажає, свою вину він визнає, йому роз`яснені та зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення та вид узгодженого при укладенні угоди покарання, яке буде застосовано до нього в разі укладення угоди, його позиція є добровільною.

Потерпілий у судовому засіданні також зазначив, що йому роз`яснені та зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, його позиція є добровільною.

У відповідності до положень ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

При цьому, під час проведення підготовчого судового засідання встановлено, що умови угоди відповідають положенням Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Суд вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, а саме, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

З п.3 угоди вбачається, що сторони угоди узгодили призначення підозрюваному (обвинуваченому) покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75, 76 КК України, що відповідає санкції ч.1 ст.122 КК України.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 5 статті 65 КК України визначено, що у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відповідно до ч.1 ст.61 КК України покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

Частиною 2 ст.61 КК України визначено, що обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років.

Відповідно до ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Частиною 3 статті 75 КК України визначено, що у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Частиною 3 статті 76 КК України визначено, що на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки: 1) попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого; 2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу); 4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; 5) пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб; 6) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.

При цьому, в судовому засіданні обставин, які б унеможливлювали призначення обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі та його виконання ним не встановлено.

Умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Під час судового засідання було встановлено, що позиція сторін угоди щодо укладення та затвердження угоди є добровільною, сторони дійсно примирилися.

Відповідно до умов угоди обвинувачений не бере на себе будь-яких обов`язків виконання яких є очевидно неможливим.

Підстав вважати, що відсутні фактичні підстави для визнання винуватості, при розгляді угоди судом не встановлено.

Враховуючи викладене суд вважає за можливе затвердити угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 , призначивши обвинуваченому покарання, узгоджене сторонами угоди.

Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 26 грудня 2024 року відносно ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту у період доби з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин строком на два місяці. Строк дії ухвали до 26 лютого 2025 року.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не застосовувались.

З реєстру матеріалів досудового розслідування та інших матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні наявні речові докази, долю яких слід вирішити відповідно до положень ст.100 КПК України.

Цивільний позов потерпілим та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Згідно ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 349, 366-371, 373, 374, 376, 395, 468-469, 471, 473-475, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованим в АДРЕСА_3 , фактично мешканцем АДРЕСА_2 , та обвинуваченим (на момент укладення угоди підозрюваним) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим та фактично мешканцем АДРЕСА_1 , укладену у кримінальному провадженні №0000335, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 вересня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України.

Визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.ч.1, 3 ст.75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки.

У відповідності із п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України на ОСОБА_4 покласти наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

В силу положень ст.165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк засудженому, обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 19 лютого 2025 року.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту у період доби з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, обраний відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування строком на два місяці, строк якого закінчується 26 лютого 2025 року, залишити незмінним до набрання вироком законної сили.

Речові докази: довідку чергового лікаря КНП «Ананьївська багатопрофільна міська лікарня» від 10 вересня 2024 року на 1 аркуші та рентген-знімки на 2 аркушах залишити в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов потерпілим та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не застосовувались.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим Кодексом, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду через Ананьївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України суд обмежився оголошенням резолютивної частини вироку, копію повного тексту вироку негайно після оголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1