печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,

УСТАНОВИВ:

1.Короткий виклад доводів скарги

До суду у порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України надійшла вказана вище скарга про повернення тимчасово вилученого у кримінальному провадженні № 0002164 від 20.11.2023 майна, а саме: автомобіля марки «Land Rover Discovery» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

В обґрунтування скарги вказано, що 07.09.2023, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.09.2023, був проведений обшук автомобіля, під час якого вилучено цей автомобіль. Однак, автомобіль не відповідає ознакам речового доказу, а його власник ОСОБА_4 немає жодного відношення до вказаного кримінального провадження та не є його учасником, а відтак вилучене майно має статус тимчасово вилученого та відповідно підлягає поверненню його законному володільцю.

1.

1.Явка сторін

Адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належно.

Слідчий ОСОБА_6 у судове засідання також не прибув. Подав заперечення, з яких слідує, що автомобіль був вилучений на підставі ухвали слідчого судді, а тому не є тимчасово вилученим майном.

Частиною 3 ст. 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав за можливе прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Згідно з нормами ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

2.Обставини, встановлені слідчим суддею

Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001160 від 08.10.2022 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2, 3 ст. 199, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 199, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.09.2023 задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_6 та надано дозвіл на проведення обшуку в автомобілі «Land Rover Discovery», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та згідно з інформаційною довідкою та бази НАІС на праві власності належить ОСОБА_4 , з метою його вилучення, виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення злочинів, а також вилучення речей, які можуть бути речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, зокрема: паспорти громадян України, паспорти громадян України для виїзду за кордон, посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія іноземних зразків, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу іноземних зразків, довіреності, довідки про непридатність до проходження військової служби (як справжні так і з ознаками підробки), плівки для ламінування з голографічними захисними елементами та без них, пристрої для друку, комп`ютерна техніка та розхідні матеріали які використовуються під час протиправної діяльності, електронні, рукописні та друковані носії інформації, засоби зв`язку (мобільні телефони, сім картки мобільних операторів зв`язку, тощо) за допомогою яких могло відбуватись спілкування учасників групи, інші технічні засоби (сервери, комплекси відеоспостереження, цифрові накопичувачі пам`яті, ноутбуки, планшети, персональні комп`ютери), доступ до яких обмежено власником та пов`язаний з подоланням логічного захисту, речі, предмети та речовини обіг яких обмежений чи заборонений.

Протоколом обшуку підтверджено, що 07.09.2023 у м. Києві був проведений обшук в автомобілі д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , в ході якого було вилучено цей автомобіль та ключ від нього.

Постановою прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 від 18.06.2024 з матеріалів кримінального провадження № 0002164 від 20.11.2023 виділено в окреме провадження оригінали та копії матеріалів досудового розслідування за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2, 3 ст. 199, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 199, ч. 2 ст. 209 (чинна з 28.04.2020), ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 369-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 336 та ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, де автомобіль «Land Rover Discovery», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 є речовим доказом.

3.Норми права, якими керується слідчий суддя при розгляді скарги

Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

За правилами п. 1 ч.1 ст. 303 КПК України заявник має право оскаржити бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії (ч. 1 ст. 304 КПК України).

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

4.Мотиви слідчого судді

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Судовим розглядом встановлено, що майно, вилучене відповідно до протоколу обшуку від 07.09.2023, а саме: транспортний засіб «Land Rover Discovery», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , на поверненні якого наполягає володілець, підпадає під критерії, визначені ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.09.2023 у справі №757/38720/23-к, на підставі якої працівниками органу досудового розслідування проведено слідчу дію - обшук.

Відтак, вилучене майно не є тимчасово вилученим майном, а тому до його повернення не може застосовуватися порядок, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, та процедура за ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу.

За вказаних обставин, під час дослідження даної скарги за наданими матеріалами, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності ОСОБА_4 , обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що в даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_4 та, відповідно, існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя доходить висновку про безпідставність вимог скарги, а відтак у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. 169-170, 234, 236, 303, 305-307, 309 КПК України слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1