У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2025 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до строком до 30.05.2025 року (включно). Визначено розмір застави, у межах 60 (шести десяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят гривень) грн.

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_5

(в режимі відео-конференції з використанням власних технічних засобів в системі «EasyCon»)

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у обранні запобіжного заходу підозрюваному.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30.05.2025 року (включно).

Визначено розмір застави, після внесення якої підозрюваний повинен бути звільнений з під варти, у межах 60 (шести десяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят гривень) грн, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник зазначає, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінуємого злочину.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

В провадженні слідчого відділення Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали досудового розслідування за №0000456 від 01.04.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України.

За версією органу досудового розслідування, упродовж березня 2025 року, але не пізніше 01.04.2025 військовослужбовець ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , домовились між собою про спільне пошкодження майна ОСОБА_11 будинок якої розташований на території с. Коблеве Миколаївського району Миколаївської області, та являє собою одноповерхову будівлю, ділянка домоволодіння якого огороджена парканом.

Так, 01.04.2025, у вечірній час доби, ОСОБА_6 на власному автомобілі марки «BMW» моделі «320i», д.н.з. НОМЕР_1 , разом із ОСОБА_8 та за попередньою домовленістю про час та місце зустрічі із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , приїхали за останніми в м. Південний Одеського району Одеської області.

За раніше узгодженим планом, приблизно о 20 годині 20 хвилин група вказаних осіб, на вищевказаному автомобілі приїхали до с. Коблеве Миколаївського району Миколаївської області, маючи при собі заздалегідь приготовлений вибуховий пристрій, у вигляді гранати типу РГД-5, оснащений підривачем типу УЗРГМ.

Після чого, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , вийшли з вказаного автомобіля неподалік ринку розташованого в с. Коблеве Миколаївського району Миколаївської області та пішли в бік місця проживання ОСОБА_11 , будинок якої розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а молодший сержант ОСОБА_8 та молодший сержант ОСОБА_6 , за раніше узгодженим планом залишилися в автомобілі.

Цього ж дня, близько 20.40 год., перебуваючи біля паркану вказаного домоволодіння ОСОБА_10 усвідомлюючи, що їхні дії носять суспільно небезпечний характер, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , з метою пошкодження майна, в період воєнного стану, ОСОБА_10 , в той час, коли ОСОБА_12 здійснював відео зйомку на свій мобільний телефон, умисно кинув у двір домоволодіння ОСОБА_11 гранату типу РГД-5, тобто предмет спеціально пристосований для пошкодження майна.

В результаті координованих дій вищевказаної групи осіб відбувся вибух, яким пошкоджено стіну та вікна житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому перебувала ОСОБА_11 та який їй належить на праві власності.

Після вчинення злочину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 затримано в порядку ст.208 КПК України, а військовослужбовці молодші сержанти ОСОБА_8 , та ОСОБА_6 з метою уникнення відповідальності за допомогою автомобіля марки «BMW» моделі «320i», д.н.з. НОМЕР_1 намагалися покинути с. Коблеве Миколаївського району Миколаївської області, проте були затримані працівниками право охороних органів.

01.04.2025 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст.194 КК України - умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом вибуху, за передньою змовою групою осіб.

02.04.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення та про наявність ризиків, передбачених п. 1,2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в провадженні слідчого відділення Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали досудового розслідування за №0000456 від 01.04.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України.

За версією органу досудового розслідування, упродовж березня 2025 року, але не пізніше 01.04.2025 військовослужбовець ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , домовились між собою про спільне пошкодження майна ОСОБА_11 будинок якої розташований на території с. Коблеве Миколаївського району Миколаївської області, та являє собою одноповерхову будівлю, ділянка домоволодіння якого огороджена парканом.

Так, 01.04.2025, у вечірній час доби, ОСОБА_6 на власному автомобілі марки «BMW» моделі «320i», д.н.з. НОМЕР_1 , разом із ОСОБА_8 та за попередньою домовленістю про час та місце зустрічі із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , приїхали за останніми в м. Південний Одеського району Одеської області.

За раніше узгодженим планом, приблизно о 20 годині 20 хвилин група вказаних осіб, на вищевказаному автомобілі приїхали до с. Коблеве Миколаївського району Миколаївської області, маючи при собі заздалегідь приготовлений вибуховий пристрій, у вигляді гранати типу РГД-5, оснащений підривачем типу УЗРГМ.

Після чого, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , вийшли з вказаного автомобіля неподалік ринку розташованого в с. Коблеве Миколаївського району Миколаївської області та пішли в бік місця проживання ОСОБА_11 , будинок якої розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а молодший сержант ОСОБА_8 та молодший сержант ОСОБА_6 , за раніше узгодженим планом залишилися в автомобілі.

Цього ж дня, близько 20.40 год., перебуваючи біля паркану вказаного домоволодіння ОСОБА_10 усвідомлюючи, що їхні дії носять суспільно небезпечний характер, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , з метою пошкодження майна, в період воєнного стану, ОСОБА_10 , в той час, коли ОСОБА_12 здійснював відео зйомку на свій мобільний телефон, умисно кинув у двір домоволодіння ОСОБА_11 гранату типу РГД-5, тобто предмет спеціально пристосований для пошкодження майна.

В результаті координованих дій вищевказаної групи осіб відбувся вибух, яким пошкоджено стіну та вікна житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому перебувала ОСОБА_11 та який їй належить на праві власності.

Після вчинення злочину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 затримано в порядку ст.208 КПК України, а військовослужбовці молодші сержанти ОСОБА_8 , та ОСОБА_6 з метою уникнення відповідальності за допомогою автомобіля марки «BMW» моделі «320i», д.н.з. НОМЕР_1 намагалися покинути с. Коблеве Миколаївського району Миколаївської області, проте були затримані працівниками правоохоронних органів.

01.04.2025 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст.194 КК України - умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом вибуху, за передньою змовою групою осіб.

02.04.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Щодо тверджень захисника, про необґрунтованість підозри ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, то слід зазначити, що нормами чинного КПК України не визначене поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночними поняттями.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку слідчої судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині. А тому доводи сторони захисту про необґрунтованість висунутої ОСОБА_6 підозри є неприйнятними.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду оскільки, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, незаконного впливу підозрюваного на потерпілу, свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні. Так, за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя прийшов до вірного висновку про достатню вірогідність ризику впливу на потерпілу, свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами ОСОБА_6 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2025 року, щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді