ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2882/24
Провадження №1-кс/477/117/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м.Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судових засідань - ОСОБА_2 ,

за участю: потерпілої - ОСОБА_3 , прокурора - ОСОБА_4 ,

заявниці - ОСОБА_5 , обвинуваченого - ОСОБА_6 (не з`явилися),

розглянувши заяву судді ОСОБА_5 про самовідвід від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В Жовтневому районному суді Миколаївської області знаходиться на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України.

20 січня 2025 року суддя ОСОБА_5 , якій справа була розподілена для розгляду, подала заяву про самовідвід.

Мотивувала її тим, що згідно обвинувачення ОСОБА_6 умисно не виконав обмежувальний припис і на підтвердження його вини прокурором буде долучена як доказ постанова про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП в справі №477/571/24 (провадження № 3/477/668/24).

В судовому засіданні з розгляду заяви судді ОСОБА_5 , потерпіла з нею погодилася, а прокурор у її вирішенні покладався на розсуд суду, оскільки, на його думку, питання особистої неупередженості та об`єктивності є суб`єктивним аспектом професійної діяльності судді.

Обвинувачений до суду не з`явився, про час та місце засідання з розгляду заяви про самовідвід судді повідомлявся належним чином телефонограмою, будь-яких заяв не подав.

Суд, вважаючи можливим розглянути заяву без участі обвинуваченого та судді, заслухавши думку та доводи потерпілої і прокурора, перевіривши заяву, прийшов до наступних висновків.

18 листопада 2024 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України - умисне невиконання обмежувального припису.

Відповідно до обвинувачення, виписаного в обвинувальному акті, 29 лютого 2024 року, близько 07:58, ОСОБА_6 , будучи обізнаним з рішенням суду про обмежувальний припис відносно нього, який в тому числі забороняв прибувати до місця проживання потерпілої ОСОБА_3 та будь-яким способом спілкуватися з нею та переслідувати на протязі 6 місяців, прийшов до її місця проживання в АДРЕСА_1 , де спілкувався з нею, погрожував фізичною розправою. Виражався нецензурною лайкою, тобто умисно не виконав обмежувальний припис, встановлений рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2023 року (справа № 477/3049/23).

Справа знаходиться у провадженні судді ОСОБА_5 , яка заявила собі самовідвід із зазначених вище підстав.

Хоча суддею і не долучено до своєї заяви копію постанови в справі про адміністративне правопорушення № 477/571/24 відносно ОСОБА_6 , проте перевіркою відкритої інформації, розміщеної на сайті Жовтневого районного суду Миколаївської області, в поєднанні із даними Єдиного державного реєстру судових рішень, встановлено, що у судді ОСОБА_5 дійсно на розгляді перебувала справа №477/571/24 (провадження № 3/477/668/24) про адміністративне правопорушення. Постановою судді від 29 травня 2024 року в цій справі ОСОБА_6 був визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-3 КУпАП: в тому, що він 29 лютого 2024 року, о 07:58, за адресою проживання колишньої співмешканки вчинив домашнє насилля: намагався проникнути до її квартири, погрожував фізичною розправою і виражався нецензурною лайкою.

Частиною 1 статті 36 КПК України визначені підстави, за яких суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Також, частиною 2 статті 36 КПК України передбачено, що суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (недопустимість повторної участі судді в розгляді справи).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Висловлення недовіри суду є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, однак підстави для цього повинні бути реальними і підтвердженні відповідними доказами та даними, а не бути припущеннями.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

«об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

«суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, необхідно мати інформацію про наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості.

З огляду на те, що обвинувачення у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 ідентичне доведеному обвинуваченню, постановленому суддею ОСОБА_5 у справі про адміністративне правопорушення відносно нього, тому повторний розгляд нею тих самих обставин правопорушення та доказів на їх підтвердження чи спростування може викликати обґрунтований сумнів у її неупередженості та об`єктивності.

Таким чином заява ОСОБА_5 про самовідвід в кримінальній справі обґрунтована і підлягає задоволенню.

За викладеного, керуючись ст.ст. 75, 81-83, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву судді ОСОБА_5 про самовідвід задовольнити.

Відвести суддю ОСОБА_5 від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

В засіданні було проголошено резолютивну частину ухвали, її повний текст складено на 12 лютого 2025 року для оголошення о 16:00.

Суддя ОСОБА_1