ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/636/25 Справа № 214/7059/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_8 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.ч. 2, 3 ст. 186, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 в ніч із 26 жовтня 2017 року на 27 жовтня 2017 року, приблизно о 00 годині, маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, біля будинку №32 на вул. Покровській в м. Кривому Розі побачив раніше незнайому йому ОСОБА_10 , після чого, побачивши, як ОСОБА_10 зайшла до під`їзду вказаного будинку, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відрите викрадення чужого майна, також зайшов до під`їзду вказаного будинку, постукав у двері квартири АДРЕСА_2 , в яку зайшла ОСОБА_10 та під вигаданими підставами, що у будинку немає світла, дочекався, коли остання відчинить двері квартири, після чого схопив ОСОБА_10 за шию, чим подавив її волю до опору та проник до вказаної квартири, в якій відкрито заволодів майном, яке належало ОСОБА_10 , а саме грошовими коштами в сумі 800 грн., мобільним телефоном «Престіжіо» вартістю 386,55 грн., сережками вартістю 113,85 грн., косметичними приладами та сумкою, які не представляють матеріальної цінності для ОСОБА_10 , після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, обернувши викрадене майно на свою користь, завдавши потерпілій ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 1300,40 грн.

Також ОСОБА_9 повторно, о 05 годині 04 листопада 2017 року, маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, шляхом пошкодження та вибиття балконної двері проник до квартири АДРЕСА_3 , де проживала ОСОБА_10 та достовірно знаючи про те, що його дії носять відкритий характер, відкрито викрав належний останній мобільний телефон «Ерго» вартістю 464,10 грн., після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, обернувши викрадене майно на свою користь, завдавши потерпілій ОСОБА_10 матеріального збитку на вказану суму.

Своїми умисними діями ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 186 КК України, за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане із проникненням у житло.

Також ОСОБА_9 повторно, приблизно о 01 годині 04 травня 2019 року, знаходячись біля будинку №16 на вул. Тесленка в м. Кривому Розі, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс удар рукою в обличчя ОСОБА_11 , чим спричинив останній фізичного болю та відкрито викрав належну їй жіночу сумочку, в якій знаходилось особисте майно ОСОБА_11 , а саме жіночий гаманець синього кольору, в якому знаходились грошові кошти в розмірі 580 грн., набір ключів та дисконтних карток магазинів, які не представляють для ОСОБА_11 матеріальної цінності та паспорт громадянина України на її ім`я, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, обернувши викрадене майно на свою користь, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 580 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Також ОСОБА_9 у ранковий час 10 серпня 2019 року прибув до 3-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 з метою провідати свою бабу ОСОБА_12 , проживаючу в квартирі АДРЕСА_2 , розташованій на другому поверсі вказаного під`їзду будинку.

Знаходячись у вказаному під`їзді, ОСОБА_9 побачив відчинені вхідні двері квартири АДРЕСА_4 , розташованій на першому поверсі, де проживали малознайомі йому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її чоловік ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Помилково вважаючи, що зазначені особи в квартири відсутні, ОСОБА_9 , розуміючи, що у вказаній квартирі можуть зберігатись гроші та інше цінне майно, діючи умисно, із корисливих мотивів, через незачинені вхідні двері проник до квартири АДРЕСА_5 .

У цей же час йому назустріч вийшла господарка квартири ОСОБА_13 , однак ОСОБА_9 , не бажаючи припинити свої злочинні дії, спрямованні на заволодіння чужим майном, розуміючи, що його злочинні дії стали очевидними для ОСОБА_13 , вирішив вчинити на неї розбійний напад та подальше умисне вбивство останньої із корисливих мотивів, після чого ОСОБА_9 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, реалізуючи свій злочинний умисел, знаходячись у коридорі квартири АДРЕСА_5 , діючи умисно, з метою незаконного заволодіння майном ОСОБА_13 шляхом розбою та подальшого умисного її вбивства із корисливих мотивів, об`єктивно розуміючи, що ОСОБА_13 унаслідок похилого віку нездатна чинити належний опір його протиправному посяганню та розраховувати на допомогу сторонніх осіб, близько 08 години 35 хвилин 10 серпня 2019 року напав на ОСОБА_13 , умисно завдавши їй одного удару правою рукою в лобну ділянку голови та одного удару в ділянку підборіддя, після чого, продовжуючи свої злочинні дії, обхопив ОСОБА_13 своєю рукою за шию та застосовуючи фізичну силу, затягнув її до приміщення спальної кімнати вказаної квартири, де приблизно о 08 годині 40 хвилин 10 серпня 2019 року повалив ОСОБА_13 спиною на підлогу та діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_13 і бажаючи настання саме таких наслідків, ногою в області грудної клітини притиснув ОСОБА_13 до підлоги, посилюючи тиск вагою власного тіла, придавлюючи при цьому коліном органи шиї останньої, перекривши їй тим самим доступ повітря до органів дихання та здавлював до тих пір, поки ОСОБА_13 перестала подавати ознаки життя та в результаті отриманих злочинними діями ОСОБА_9 травм померла.

Упевнившись у доведенні злочинного наміру, направленого на заподіяння смерті ОСОБА_13 , до кінця, ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що перешкоди для реалізації його злочинного наміру на заволодіння майном ОСОБА_13 усунуті, приблизно з 08 години 40 хвилин до 08 години 50 хвилин 10 серпня 2019 року незаконно обшукав квартиру АДРЕСА_5 , де виявив та протиправно заволодів майном ОСОБА_15 , а саме грошовими коштами в сумі 11400 грн., кнопковим мобільним телефоном «NOMI» вартістю 290 грн. відповідно до висновку експерта №345/12.1/769 від 30.09.2019 року, зв`язкою із двох ключів від вхідних дверей вказаної квартири та магнітного ключа від вхідних дверей під`їзду, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, обернувши викрадене майно на свою користь, спричинивши майнової шкоди на загальну суму 11690 грн., а внаслідок умисних злочинних дій ОСОБА_9 . ОСОБА_13 було заподіяно тілесних ушкоджень у вигляді синця в лобовій ділянці ліворуч, садна в ділянці підборіддя, синців та внутрішньошкіряних крововиливів на шиї праворуч по бічній поверхні, синця від проекції нижньої щелепи до нижньої третини шиї ліворуч, чисельних синців по передній поверхні грудної клітки від проекції ключиць до 3 міжребер`я із внутрішньошкіряними крововиливами, синців по розгинальній поверхні правого передпліччя, крововиливів у м`які покрови голови праворуч та ліворуч, переломів під`язикової кістки, щитоподібного хряща та перстнеподібного хряща, крововиливів у м`які тканини шиї та у м`які тканини задньої поверхні органокомплексу шиї, перелому ребер праворуч 1-4 по білягрудинній лінії, перелому ребер ліворуч 2-5 по середньо-ключичній лінії, перелому ребер праворуч 2-8 по середньо-пахвинній лінії, перелому ребер ліворуч 2-9 по середньо-пахвинній лінії із крововиливами в міжреберні м`язи, конструкційного перелому ребер ліворуч 2-5 по біляхребетній лінії, перелому 2 ребра праворуч по біляхребетній лінії, крововиливів під плевру легень, розриву плеври та тканин легень по задній поверхні, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_13 .

Своїми умисними діями ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, за ознаками: умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України, за ознаками: напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень особою, яка раніше вчинила розбій.

В апеляційній скрзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду в частині визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з невстановленістю достатніх допустимих доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання. Зазначає, що згідно акту судово-медичного дослідження трупу ОСОБА_13 № 1458 від 10.08.2019 року, виновку експерта № 1458/1 від 04.09.2019 року та висновку експерта № 1458/2 від 21.10.2019 року смерть ОСОБА_13 настала від тупої травми шиї, грудної клітки та голови і вказані ушкодження перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, так як призвели до розвитку загрозливого для життя явища травматичного шоку. Тобто, смерть потерпілої настала не від механічної асфіксії, яка характерна для вбивства через удушення, а травматичного шоку, викликаного тяжкими тілесними ушкодженнями. Тобто ОСОБА_9 наніс ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть, а не скоїв вбивство. Наголошує, що ОСОБА_9 не бажав настання смерті ОСОБА_13 , а бажав подолати її опір. Коли вона впала на підлогу, обвинувачений перевірив чи вона жива, і впевнившись, що вона жива, а не вмерла, вкрав майно і покинув квартиру. Ставлення до настання смерті ОСОБА_13 характеризується необережністю. Вважає, що в діях ОСОБА_9 вбачається склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а отже судом неправильно застосовно закон України про кримінальну відповідальність. Вказує на безпідставність винесення прокурором постанови про зміну територіальної підслідності. Звертає увагу, що всі процесуальні рішення та слідчі (розшукові) дії, здійснені Криворізьким відділом поліції Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області після доручення їм досудового розслідування на підставі постанови прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_16 , є недопустимими доказами та не можуть бути використані як докази вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, оскільки отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку відносно ОСОБА_9 в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд хоча формально і послався на ступінь тяжкості злочинів та дані про особу обвинуваченого, проте фактично їх не врахував. Звертає увагу на те, що обвинуваченим вчинені кримінальні правопорушення, серед яких є злочини, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів проти життя, здоров`я та власності особи, невиправним наслідком якого стала смерть людини. Вказує на поведінку обвинуваченого під час вчинення злочину, зокрема те, що ОСОБА_9 будучи фізично здоровим молодим чоловіком міцної статури, не вважаючи життя людини найвищою цінністю, безжально холоднокровно вбив раніше відому йому жінку віком значно старше від нього, яка не створювала для нього жодної небезпеки. Вбиваючи потерпілу він діяв зухвало, а після вбивства заволодів майном потерпілої, чим поставив її життя нижче своїх корисливих бажань. Навіть коли обвинувачений побачив, що потерпіла не подає ознак життя, він не пошкодував про вчинене, не розгубився, не злякався своїх дій, а почав обдумано обшукувати квартиру з метою відшукання майна вбитої, що свідчить про свідоме нехтування загальнолюдськими цінностями та високий ступінь суспільної небезпеки останнього. Зазначає про байдуже ставлення обвинуваченого до смерті ОСОБА_13 , який залишив тіло померлої, не викликав швидку допомогу та не намагався надати їй допомогу власноруч, до правоохоронних органів з приводу заподіяння смерті не звернувся, а вчинивши особливо тяжкі злочини спокійно залишив квартиру убитої з майном яким він заволодів. Звертає увагу на обставини вбивства. Вважає, що судом також не враховано дані про особу обвинуваченого, зокрем його негативну посткримінальну поведінку, який незважаючи на беззаперечні докази його вини, не висловив щирого осуду своєї поведінки, не попросив вибачення у потерпілих, маючи можливість на відшкодування шкоди жодних дій не вчинив. З метою заведення суду в оману та уникнення справедливого покарання за вчинене при повторному розгляді справи в суді змінив свої покази. Судом формально враховано наявність у останнього судимостей без надання оцінки кількості вчинених злочинів, їх тяжкості, кваліфікації, обставин та способу їх вчинення, та які, з урахуванням останніх вчинених злочинів підтверджують його особливо великий ступінь суспільної небезпеки та небажання обвинуваченого припинити свою злочинну діяльність чи стати на шлях виправлення. Наголошує, що ОСОБА_9 після засудження за умисний тяжкий злочин в сфері незаконного обігу наркотичнх засобів, де суд надав останньому можливість на виправлення без реального відбуття покарання та ізоляції від суспільства, вже через 6 місяців вчинив новий умисний тяжкий насильницький злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, за який був засуджений та отримав покарання у виді позбавлення волі, проте навіть після відбуття майже 6 років ув`язнення та звільнившись умовно-достроково, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив ряд злочинів. Звертає увагу на хронологію та специфіку вчинених ОСОБА_9 злочинів, які характеризують особу обвинуваченого зі сторони його суспільної небезпеки та необхідності застосування найсуворішого покарання. Зауважує, що судом не надано належну оцінку тій обставині, що у всіх злочинах потерпілими є жінки, тобто обвинувачний обрав дану категорію жертв, які менш захищені, а отже не зможуть чинити йому дієвого опору через надмірну перевагу над ними, що також свідчить про його підвищену суспільну небезпеку та доводить, що вчинені злочини не є спонтанними та необережними. Крім того, при призначенні покарання судом не враховано належним чином відсутність пом`якшуючих обставин та наявність двох обтяжуючих обставин, а саме вчинення злочину проти особи похилого віку та рецидив злочинів. Просив суд вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання:

-за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років;

-за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років;

-за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави;

-за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 70 КК України призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі та призначити ОСОБА_9 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2020 року у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, доводи обвинуваченої та захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши доводи апеляційних скарг та вивчивши матеріали справи, судова колегія доходить наступного висновку.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду в частині визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 186 КК України не оскажується.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду, що ОСОБА_9 скоїв злочини, передбачені п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України, за обставин, як вони встановлені у вироку, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку у вироку.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні не заперечував факт його знаходження у квартирі АДРЕСА_5 та заволодіння майном потерпілої ОСОБА_13 шляхом застосування насильства, а заперчував застосування до ОСОБА_13 насильства, небезпечного для життя (удушення) та заподіяння ним смерті потерпілої внаслідок застосування такого насильства.

З Акту судово-медичного дослідження трупу ОСОБА_13 №1458 від 10.08.2019 року, Висновку експерта №1458/1 від 04.09.2019 року та Висновку експерта №1458/2 від 21.10.2019 року зі схемами тілесних ушкоджень, вбачається, що ОСОБА_13 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця в лобовій ділянці ліворуч, садна в ділянці підборіддя, синців та внутрішньошкіряних крововиливів на шиї праворуч по бічній поверхні, синця від проекції нижньої щелепи до нижньої третини шиї ліворуч, чисельних синців по передній поверхні грудної клітини від проекції ключиць до 3 міжребер`я із внутрішньошкіряними крововиливами, синців по розгинальній поверхні правого передпліччя, крововиливів у м`які покрови голови праворуч та ліворуч, переломів під`язикової кістки, щитоподібного хряща та перстнеподібного хряща, крововиливів у м`які тканини шиї та у м`які тканини задньої поверхні органокомплексу шиї, перелому ребер праворуч 1-4 по білягрудинній лінії, перелому ребер ліворуч 2-5 по середньо-ключичній лінії, перелому ребер праворуч 2-8 по середньо-пахвинній лінії, перелому ребер ліворуч 2-9 по середньо-пахвинній лінії із крововиливами в міжреберні м`язи, конструкційного перелому ребер ліворуч 2-5 по біляхребетній лінії, перелому 2 ребра праворуч по біляхребетній лінії, крововиливів під плевру легень, розриву плеври та тканин легень по задній поверхні, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_13 .

Під час проведення проведення слідчого експерименту 14.08.2019 року ОСОБА_17 за допомогою макету людини відтворив події, які відбулись приблизно о 09 годині 10 серпня 2019 року в квартирі АДРЕСА_5 , а саме обставини та механізм спричинення ним ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, від яких остання померла, а також обставини викрадення ним мобільного телефону «Nomi» та із чашок, які знаходились в серванті вказаної квартири, грошових коштів.

Оцінюючи сукупність досліджених доказів в їх взаємозв`язку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що вина ОСОБА_9 за п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 , суд, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», зважає на те, що судова практика для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи орієнтує суди на те, що при дослідженні доказів суду необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Тож визначальним при розмежуванні є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю, а тому визначаючи поняття вини у статті 23 КК України, законодавець вказує, що виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Таким чином, свідомість і передбачення становлять інтелектуальні ознаки умислу, а бажання або свідоме припущення настання наслідків - його вольову ознаку. З урахуванням цих ознак зміст умислу полягає в тому, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Крім того, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», суд зважає на те, що під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

У пункті 9 вказаної постанови, зазначено, що небезпечне для життя чи здоров`я насильство (ст.187 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Характер умисних дій обвинуваченого відносно потерпілої, послідовність і інтенсивність їх вчинення за конкретних обставин, як і передування в часі наявного у нього умислу на вчинення кримінальних правопорушень, на думку суду, поза сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_9 за конкретних обставин подій усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки - умисне протиправне позбавлення життя іншої людини і бажав настання таких наслідків - смерть ОСОБА_13 , і саме з метою запланованого злочину, тобто з метою заволодіння чужим майном, умисел на який і мав ОСОБА_9 .

За такими конкретними обставинами події, колегія суддів вважає, що ОСОБА_9 діяв з прямим умислом, оскільки тілесні ушкодження завдавав потерпілій навмисно та в силу свого інтелектуального розвитку розумів, що його дії носять небезпечний характер, бажав завдати смерті потерпілій.

При цьому суд бере до уваги характер та локалізацію тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_13 , а також те, що ОСОБА_9 розумів, що нападає на жінку, яка за своїм віком та станом здоров`я не зможе надати йому спротив.

Доводи сторони захисту щодо неправильності кваліфікації дій обвинуваченого та їх невідповідності фактичним обставинам події, в тому числі і щодо характеру і направленості умислу обвинуваченого, суд вважає безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.

В ході судового розгляду судом досліджено достатньо доказів, які беззаперечно свідчать про пряму причетність обвинуваченого ОСОБА_9 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість доказів, здобутих у результаті слідчих дій СВ Криворізького ВП ГУНП у Дніпропетровській області внаслідок передачі кримінального провадження з СВ Саксаганського ВП ГУНП, не заслуговують на увагу, оскільки СВ Криворізького ВП ГУНП, до якого було передано провадження, не є ані «іншим слідчим органом», ані «слідчим підрозділом вищого рівня в межах одного органу», про які йдеться мова у ч.5 ст.36 КПК України. СВ Криворізького ВП ГУНП є спеціалізованим слідчим підрозділом, підслідність якого поширюється на ту ж територію, що і у СВ Саксаганського ВП КВП ГУНП.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для визнання результатів здійснення слідчих дій слідчими СВ Криворізького ВП ГУНП недопустимими, як такими, що здійснені неналежним органом досудового розслідування.

Суд окремо зазначає, що не спростовує своїми висновками положення ч.3 ст.63 Конституції України та ч.4 ст.17 КПК України, оскільки доходить до висновку, що оцінка усіх наявних у справі доказів у їх сукупності дозволяє уникнути сумнівів у вині обвинуваченого та будь-яких припущень щодо цього, оскільки сукупність наведених вище доказів є, на переконання суду, достатньою та повною для об`єктивного доведення причетності обвинуваченого до скоєння інкримінованих злочинів та вини обвинуваченого у їх скоєнні.

Судова колегія вважає, що доводи прокурора щодо м`якості призначеного обвинуваченому покарання є слушними.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Досягнення вказаної мети покарання є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність правового забезпечення охорони від злочинних посягянь прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Враховуючи роз`яснення, надані у пунктах 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу і особисту недоторканість.

Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом.

Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені у Конституції.

Зокрема, у статті 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, обов`язок держави - захищати життя людини.

Формою державного захисту життя та особистої недоторканості людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я. Цей постулат закладений в усіх міжнародних документах з прав людини.

Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на життя, яке охороняється законом, тобто над державою тяжіє обов`язок зробити все для убезпечення людського життя.

У справі «Гонгадзе проти України» (рішення від 08.11.2001року) ЄСПЛ зазначив: «що перше речення п. 1 ст. 2 Конвенції зобов`язує державу не тільки утримуватись від умисного або незаконного позбавлення життя, але також тих, хто знаходиться під їх юрисдикцією. Це включає основне завдання держави щодо забезпечення права на життя шляхом прийняття ефективних норм кримінальних законів для попередження злочинів проти особи, що забезпечується правоохоронним механізмом для попередження, усунення та покарання порушень таких норм. За відповідних обставин це також поширюється на позитивний обов`язок органів державної влади вживати заходів попередження для захисту особи або осіб, чиє життя знаходиться під загрозою здійснення кримінальних дій іншими особами».

Тому належна кримінально-правова охорона життя людини є важливим завданням держави, успішне виконання якого значною мірою залежить від правильного застосування кримінального закону до особи, яка вчинила злочини проти життя та здоров`я особи, та повинна нести справедливе покарання.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчинених злочинів, їх обставинам та особі обвинуваченого.

Так, судом належним чином не враховано того факту, що ОСОБА_9 вчинив кримінальні правопорушення, серед яких є злочини, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів проти життя, здоров`я та власності особи, невиправним наслідком якого стала смерть людини; поведінку обвинуваченого, який будучи фізично здоровим молодим чоловіком міцної статури, не вважаючи життя людини найвищою цінністю, безжально холоднокровно вбив знайому йому жінку, віком значно старше від нього, яка не створювала для нього жодної небезпеки, а після вбивства заволодів її майном, чим поставив її життя нижче своїх корисливих бажань. Усвідомлюючи, що потерпіла не подає ознак життя, не намагався надати їй допомогу, не викликав швидку допомогу, а почав обдумано обшукувати квартиру з метою відшукання майна вбитої та заволодівши майном спокійно залишив квартиру убитої ним ОСОБА_13 .

Така поведінка свідчить про свідоме нехтування загальнолюдськими цінностями та високий ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого.

Як підтвердив сам обвинувачений, намір на заволодіння чужим майном у нього виник ще перед входом до квартири потерпілої, коли він побачив відкриті вхідні двері, і навіть після його викриття в коридорі квартири потерпілою ОСОБА_13 , якій на момент вбивства було 80 років та вона не могла чинити дієвого опору, ОСОБА_9 маючи можливість безперешкодно покинути приміщення квартири, усвідомлюючи свою фізичну перевагу, не припинив реалізовувати свій намір та наніс потерпілій два удари кулаком в обличчя, після чого умисно з силою здавив органи шиї ОСОБА_13 , чим спричинив їй ушкодження у виді синців обличчя, крововилив в м`які тканини шиї, перелом під`язикової кістки, переломи щитоподібного хряща, перелом перстнеподібного хряща.

Заподіюючи такі тілесні ушкодження потерпілій у вищезазначений спосіб, зокрема шляхом умисного здавлення органів шиї, що призвело до перекриття доступу повітря, втрати свідомості та відповідно до неможливості вжиття заходів самозбереження, ОСОБА_9 достеменно усвідомлював небезпечний характер своїх дій, що посягають на життя потерпілої і очевидно передбачав, що наслідком таких дій може стати смерть ОСОБА_13 .

Продовжуючи реалізацію наміру на незаконне збагачення за рахунок майна потерпілої та не бажаючи бути викритим єдиним очевидцем події, ОСОБА_9 умисно, ногою притиснув ОСОБА_13 в області грудної клітини до підлоги, посилюючи тиск вагою власного тіла, придавлюючи при цьому коліном органи шиї останньої, перекривши тим самим доступ повітря до органів дихання, та здавлював до тих пір, поки остання перестала подавити ознаки життя, чим спричинив їй ушкодження у виді синців по передній поверхні грудної клітки, крововили в м`які тканини грудної клітки, переломи ребер праворуч і ліворуч, крововилив в міжреберні м`язи, пристінкову плевру, розрив легеневої плеври та тканини легень по задній поверхні, згортки крові в плевральних порожнинах.

ОСОБА_9 , заподіюючи такі тілесні ушкодження у вищезазначений спосіб, достеменно усвідомлював небезпечний характер своїх дій, що посягають на життя потерпілої і очевидно бажав їх настання.

Після вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_9 незважаючи на беззаперечні докази його вини, не висловив щирого осуду своєї поведінки, не попросив вибачення у потерпілих ОСОБА_18 , яка є донькою ОСОБА_13 та чоловіка убитої ОСОБА_14 , маючи можливість на відшкодування шкоди жодних дій не вчинив, з метою заведення суду в оману та уникнення справедливого покарання за вчинене при повторному розгляді справи в суді змінив свої показання.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання за скоєння злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 186, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, колегія суддів бере до уваги вимоги ст.ст. 50, 65 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання колегія суддів бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень, ступінь їх тяжкості,два з яких відносяться до категорії особливо тяжких злочинів проти життя, здоров`я та власності особи, невиправним наслідком одного з яких стала смерть людини, а також дані про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_9 за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, під наркологічним чи психіатричним наглядом на цей час не перебуває, однак звертався за допомогою до лікаря-психіатра та перебував під його доглядом з 1998 року по 2006 рік із приводу психічного розладу резидуально-органічного ґенезу.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №179 від 26.09.2019 року ОСОБА_9 у період часу, що відноситься до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України, будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством та іншим психічним розладом не страждав, за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, у період вчинення вказаних кримінальних правопорушень у стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не знаходився, за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, на теперішній час ОСОБА_9 будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством та іншим психічним розладом не страждає, за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

Раніше неодноразво судимий, а саме: 18 лютого 2008 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 307, ст. ст. 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням на 2 роки;

- 06 квітня 2009 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ст. ст. 70, 71 КК України до 8 років позбавлення волі, звільнений 13 травня 2014 року умовно-достроково на невідбутий строк у 2 роки 4 місяці та 9 днів;

- 14 квітня 2020 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Таким чином, ОСОБА_9 після засудження за умисний тяжкий злочин в сфері незаконного обігу наркотичнх засобів, де суд надав останньому можливість на виправлення без реального відбуття покарання та ізоляції від суспільства, вже через 6 місяців вчинив новий умисний тяжкий насильницький злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, за який був засуджений та отримав покарання у виді позбавлення волі, проте навіть після відбуття майже 6 років ув`язнення та звільнившись умовно-достроково, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив ряд злочинів. При цьому, кожний наступний злочин вчинений обвинуваченим був більш тяжкий.

Колегія суддів також враховує, що у всіх злочинах потерпілими є жінки, тобто обвинувачний обрав таку категорію жертв, які менш захищені, а отже не зможуть чинити йому дієвого опору через надмірну перевагу над ними, що також свідчить про його підвищену суспільну небезпеку та доводить, що вчинені злочини не є спонтанними та необережними.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Враховуючи хронологію та специфіку вчинених ОСОБА_9 злочинів, які характеризують особу обвинуваченого зі сторони його суспільної небезпеки, колегія суддів доходить висновку про необхідність застосування до ОСОБА_9 найсуворішого покарання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного ОСОБА_9 покарання з ухваленням в цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_9 покарання:

-за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років;

-за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років;

-за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави;

-за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 70 КК України призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі та призначити ОСОБА_9 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2020 року у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційних скарг до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня отримання копії вироку.

Судді