ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3583/23 Номер провадження 11-кп/814/1512/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000466 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 24.01.2024,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава Полтавської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 11.11.2019 вироком Київського районного суду м. Полтави за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, звільненого по відбуттю строку покарання 22.03.2023,

визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 153 КК України на 6 років позбавлення волі.

Початок строку покарання ухвалено рахувати з 04.04.2023.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, речових доказів, процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

03.04.2023, близько о 17 год. 05 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи на території лісу «Гришків ліс», що у мікрорайоні «Половки» у м. Полтаві, побачив неповнолітню ОСОБА_9 , за якою прослідував до ґрунтової дороги, що проходить повз житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , де, користуючись безпорадним станом потерпілої з огляду на її неповнолітній вік та власними фізичними перевагами, умисно, без добровільної згоди потерпілої, з метою задоволення статевої пристрасті вчинив щодо неї насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані з проникненням в тіло потерпілої, а саме затиснув правою рукою їй рот, заборонив кричати та повалив її на ґрунтову дорогу, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження. Далі, закриваючи рот потерпілої лівою рукою, обвинувачений правою рукою торкався місць розташування її статевих органів промежини, поверх штанів, у які потерпіла була одягнена. Потім намагався просунути свою праву руку під пояс штанів потерпілої, на що вона чинила опір, та намагаючись вирватись від нападника, прибрала його праву руку та закричала, внаслідок чого ОСОБА_8 з місця події втік.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 186 КК України.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що кваліфікація діянь обвинуваченого за 3 ст. 153 КК України грунтується лише на показаннях потерпілої, яка в силу свого молодого віку могла не правильно сприйняти обставини події.

Разом з тим, ОСОБА_8 стверджує, що не мав наміру вчиняти дій сексуального характеру, а бажав лише пограбувати потерпілу.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій є правильними і ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в суді першої інстанції та отримали належну оцінку.

Допитаний у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненому діянні визнав частково та зазначив, що не мав умислу на сексуальне насильство неповнолітньої, а вчинив напад на потерпілу ОСОБА_9 з метою відкритого заволодіння її майном, оскільки побачив у неї мобільні телефони.

Разом з тим, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні сексуального насильства доведена такими доказами.

Допитана в судовому засіданні неповнолітня потерпіла ОСОБА_9 суду підтвердила, що в момент коли 03.04.2023 вона вийшла з «Гришкіного лісу», говорячи при цьому з прабабусею ОСОБА_10 по телефону, на неї напав незнайомий чоловік та наказавши мовчати, закрив їй рот своєю рукою, повалив на землю. Після чого однією вільною рукою схопив її за промежину, намагаючись пролізти до її штанів, але не зміг, бо вона своєю рукою йому завадила це зробити і, прибравши його руку, закричала. Внаслідок чого нападник втік. При цьому звернула увагу, що телефонами, прикрасами та грошима, які вона мала при собі, обвинувачений не намагався заволодіти.

Допитана в судовому засіданні законний представник потерпілої ОСОБА_11 , суду повідомила, що 03.04.2023 після 17 год. її дочка ОСОБА_12 прийшла додому та повідомила про вчинення на щодо неї нападу невідомим чоловіком з метою зґвалтування. При цьому донька запам`ятала його зовнішність та одяг та повідомила, що наявні у неї речі нападник не вимагав та не намагався ними заволодіти.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 розповіла, що близько року тому під час телефонної розмови з правнучкою, вона почула її крики. Через деякий час їй перетелефонувала ОСОБА_9 та повідомила, що на неї напав невідомий чоловік. Свідок вважає, що нападник хотів зґвалтувати її правнучку, оскільки потерпіла не повідомляла про намагання обвинуваченого заволодіти її речами.

Доводи сторони захисту про неправдивість показань неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 через її молодий вік, в ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження. Так, допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції неповнолітня потерпіла ОСОБА_9 впевнено та послідовно розповідала про обставини вчинення відносно неї кримінального правопорушення. Жодних обставин, які б свідчили про намір потерпілої обмовити обвинуваченого в судовому засіданні не встановлено. Більш того обвинувачений жодними речами потерпілої так і не заволодів.

Показання потерпілої узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_11 , якій потерпіла розповіла про обставини вчиненого щодо неї протиправного діяння та ОСОБА_10 , яка розмовляла з потерпілою безпосередньо під час вчинення обвинуваченим на неї нападу. Також законний представник неповнолітньої потерпілої негайно після отримання інформації від доньки звернулася до правоохоронних органів з повідомленням про вчинений злочин, що також підтверджує позицію потерпілої щодо вчиненого обвинуваченим протиправного діяння.

Крім того, показання потерпілої не суперечать даним наявним у протоколі проведення слідчого експерименту за її участю від 13.04.2023 під час якого ОСОБА_9 відтворила механізм нападу на неї обвинуваченим 03.04.2023 (т.1, а.с.201-211). Відповідно до висновку експерта №330 від 03.05.2023 показання потерпілої надані нею в ході проведеного слідчого експерименту не суперечать механізму утворення у неї тілесних ушкоджень (т.2, а.с.40-43).

Згідно з висновками експертів №300 від 06.07.2023 та №2706-2707 від 23.06.2023 потерпіла не мала та не має психічних захворювань, могла правильно сприймати, запам`ятовувати і відтворювати події, що мають юридичне значення, могла у повній мірі правильно розуміти характер вчиненого щодо неї діяння. У ОСОБА_9 відсутня виражена схильність до фантазування та навіювання (т.2, а.с.87-93, 102-111).

Враховуючи викладене вище, доводи захисника про недопустимість показань потерпілої, є безпідставними, тому місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 153 КК України.

Всупереч апеляційним доводам захисника, при призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога; відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, що його обтяжує, а саме рецидив злочинів.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 153 КК України, в межах санкції статті, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Враховуючи викладене, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 24.01.2024, щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4