Справа №203/1415/25
Провадження №1-кс/0203/1045/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві,

у с т а н о в и в:

1. 4 березня 2025 року заявник через систему «Електронний суд» звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність третього СВ (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що заявник звернувся до органу досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, проте орган досудового розслідування не вчинив дії, передбачені процесуальним законом, а саме: не вніс відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та не вжив заходів до проведення розслідування. Заявник просить суд поновити строк звернення до суду зі скаргою, зобов`язати орган досудового розслідування внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.а.с. 1 3).

2. Заявник до суду не з`явився, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

3. Представник органу досудового розслідування до суду також не з`явився, був повідомлений належним чином.

4. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню, а скарга відхиленню, з таких підстав.

5. Судом встановлено, що заявник 06.02.2025 звернувся до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, з повідомленням про вчинення суддею Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 та секретарем судового засідання ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених статтями 366, 367, 111, 1111, 1112 Кримінального кодексу України, допущених при розгляді цивільної справи №175/3823/23 (а.с.а.с. 13 19).

6. Розв`язуючи питання поновлення строку звернення до суду, суд виходить з такого.

7. Відповідно до частини 1 статті 304 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною 1 статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

8. Судом встановлено, що заявник вчасно, але помилково звернувся з аналогічною скаргою до слідчого судді Октябрьського районного суду м. Полтави, який своєю ухвалою від 03.03.2025 повернув її (а.с.а.с. 5 7).

9. Зазначена обставина свідчить про поважність причин порушення строку звернення до суду.

10. Згідно з частиною 3 статті 306 КПК розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

11. При цьому норми КПК не визначають порядку розгляду таких скарг у випадках неявки до суду їх ініціаторів.

12. Разом з цим аналіз другого речення частини 3 статті 306 КПК у логічному зв`язку з рештою зазначеної норми абсолютно свідчить про те, що відсутність у судовому засіданні особи, яка подала скаргу, її захисника, представника є перешкодою для розгляду скарги.

13. За правилами, встановленими статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950 (далі Конвенція), кожній фізичній або юридичній особі гарантоване право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у яких вона є стороною.

14. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

15. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, метою яких є недопущення перетворення судового розгляду у безладний процес.

16. Таким чином, небажання заявника брати участь у розгляді ініційованої ним же скарги суд сприймає як законну підставу для залишення її без задоволення.

17. Відмовляючи у задоволенні заявленої у справі скарги, суд також вважає за необхідне звернути увагу заявника на недотримання ним принципу добросовісності.

18. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, §45, 06.12.2007).

19. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004).

20. Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

21. У цій справі суд вважає за можливе застосувати доктрину «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

22. Очевидно, що дії заявника, який звернувся до суду зі скаргою, а згодом попри імперативний характер частини 3 статті 306 КПК ігнорував судові засідання, суперечать одна одній і містять ознаки недобросовісності.

23. Суд зважає на неможливість вирішення справи в іншій спосіб (зокрема, повернення скарги), оскільки відповідної правової підстави, передбаченої частиною 2 статті 304 КПК, у справі не встановлено.

24. Крім того, суд не вбачає й підстав для подальшого відкладення розгляду справи, оскільки заявник не з`явився вдруге, отже таке відкладення потягне істотне порушення строків, визначених частиною 2 статті 306 КПК.

25. Суд також звертає увагу заявника на свідоме нехтування ним інституту розгляду справ у режимі відеоконференції (у разі неможливості з`явитися до суду).

26. Крім того, статтею 214 КПК визначено, що підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування є подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійне виявлення слідчим, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

27. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

28. Разом з цим слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

29. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

30. Судом встановлено, що вимога заявника внести відомості про вчинені кримінальні правопорушення побудовані на його власному сприйнятті дій судді та секретаря судового засідання при розгляді справи, а також висновків, викладених в ухвалених судових рішеннях.

31. Суд не вбачає у доводах, викладених у заяві про вчинення кримінальних правопорушень, жодної вагомої обставини, що може свідчити про їх вчинення. Сама заява при цьому містить виключно доводи, які зведено до незгоди з висновками суду при розгляді останнім відповідної справи по суті.

32. Аналогічного висновку дійшов Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у постанові від 30.09.2021 №100109396 (справа №556/450/18).

33. З огляду на викладене суд не знаходить підстав для задоволення заявленої у справі скарги.

34. Керуючись статтями 303, 306, 307, 369 372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_3 строк звернення до суду зі скаргою.

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, залишити без задоволення.

Роз`яснити ОСОБА_3 право на звернення до Вищої ради правосуддя із скаргою на дії (бездіяльність), рішення судді.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1