Номер провадження: 11-сс/813/1738/24
Справа № 496/5555/24 1-кс/496/2465/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відео конференції за допомогою власних технічних засобів),

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та захисником ОСОБА_7 , матеріали кримінального провадження №0000561 від 14.08.2024 рокуза апеляційною скаргою прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 30.10.2024 року про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маяки, Біляївського району Одеської області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307КК України,

встановив:

У провадженні СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000561 від 14.08.2024 року, за ознаками вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307КК України, за обставин, викладених у клопотанні органу досудового розслідування.

28.10.2024 року ОСОБА_8 затримано на підставі ст. 208 КПК України та 29.10.2024 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307 КК України за кваліфікуючими ознаками незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут наркотичних засобів; а також ч.2 ст.307КК України за кваліфікуючими ознаками незаконне зберігання з метою збуту та незаконний збут наркотичного засобу, вчинений повторно.

29.10.2024 року старший слідчий СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_11 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України, а також ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України: можливого переховування від органів досудового розслідування та суду; впливу на свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Оскарженою ухвалою слідчого судді клопотання слідчого задоволено частково та підозрюваному обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України, строком до 28.12.2024 року.

Обґрунтовуючи рішення про відмову в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувавши запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя послався на наявність обґрунтованої підозри у скоєнні підозрюваним кримінальних правопорушень та наявність ризику, визначеного п.1 ч.1 ст.177 КПК України можливість переховуватися від суду. Водночас слідчий суддя врахувавши відомості про особу підозрюваного, зокрема те, що він раніше не судимий, має постійне місце реєстрації за яким проживає разом з батьками, працює на власних теплицях, дійшов до висновку про достатність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки органом досудового розслідування та прокурором не було доведено, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання органу досудового розслідування та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор вважає, що при застосуванні запобіжного заходу слідчим суддею не враховано дані, що характеризують особу підозрюваного, а саме: підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, тобто не маючі доходу останній вчинив злочин з корисливих мотивів.

Прокурор стверджує, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваним своїх обов`язків та не може запобігти ризикам можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні/продовженні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування/продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

За результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя не погодився з доводами клопотання про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмовив у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

З урахуванням обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 оголошено про підозру та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані слідчим до клопотання докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої підозри, а також існування ризику можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Враховуючі особу підозрюваного та відсутність фактів порушення ним умов домашнього арешту з дня винесення оскарженої ухвали, колегія суддів вважає, що на теперішній час відсутня нагальна потреба для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурором не надано доказів, які вказують, що застосований оскарженою ухвалою до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, не забезпечує належної процесуальної поведінки останнього, оскільки з моменту застосування такого запобіжного заходу, на протязі більше одного місяця, підозрюваний не порушував умови перебування під домашнім арештом.

Крім того, оцінюючи доводи прокурора про недостатність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, колегія суддів враховує пояснення підозрюваного про те, що протягом дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, правоохоронні органи лише один раз перевірили його перебування за місцем проживання.

Дані обставини, на думку колегії суддів, можуть свідчити про втрату інтересу в органу досудового розслідування та прокурора стосовно питання щодо виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та наявності потреби, шляхом здійснення контроля за підозрюваним, нівелювати ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, на чому наполягає прокурор.

Колегія суддів також враховує, що підозрюваний з`явився в судове засідання апеляційного суду для розгляду клопотання про застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу, що спростовує доводи прокурора про те, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваним своїх обов`язків та не може запобігти ризику можливого переховування від органів досудового розслідування та суду.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 376, 405,419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 30.10.2024 року, якоюпідозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, в кримінальному провадженні №0000561 від 14.08.2024 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4