Справа № 557/560/23 Провадження №11-кп/802/97/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Гощанського районного суду Рівненської області від 12 липня 2024 року про виправлення описки в судовому рішенні,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком затверджено угоду про визнання винуватості від 05.07.2024, укладену між прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів НП України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_7 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за №0000412 від 16.06.2018.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.1 ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 95 515 грн. 05 коп.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 20.06.2018 на одяг та взуття, які вилучені 16.06.2018 у ОСОБА_9 .

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 20.06.2018 на фрагменти подушки безпеки з автомобіля марки «BMW 750LD», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 12.10.2018 на автомобіль «Lexus LX450», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Речові докази по справі: 1) зразок крові ОСОБА_7 , висушений фрагмент м`яза з трупа ОСОБА_10 , які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів СУ ГУНП в Рівненській області, - знищено; мобільний телефон iPhone model A1533, IMEI: НОМЕР_3 , з SIM-карткою з номером НОМЕР_4 ; мобільний телефон Nokia RM-1172, IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , з SIM-карткою з номером НОМЕР_7 ; планшет iPad model A1674, Serial: DMPT97EUGXPX, з SIM-карткою з номером НОМЕР_8 ; три SIM-картки з номерами НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , які повернуті ОСОБА_7 , - залишено в його власності; мікрооб`єкти, сліди одорологічного походження, зразки волосся ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів СУ ГУНП в Рівненській області, - знищено; чорну сумочку, яка була вилучена з дверцят водія автомобіля та передана на зберігання до камери зберігання речових доказів СУ ГУНП в Рівненській області, - повернуто власнику; виявлені та вилучені під час проведення огляду автомобіля «BMW 750LD», реєстраційний номер НОМЕР_1 , уламки деталей автомобіля, взуття з трупа ОСОБА_10 , фрагмент подушки безпеки, сліди одорологічного походження з керма та зі спинки сидіння водія, змиви речовини бурого кольору та контрольні змиви до них з внутрішньої поверхні дверцят зі сторони водія, з важеля відмикання дверцят зі сторони водія, змиви з поверхні керма, змиви з трьох відбійників поблизу автомобіля, два сліди рук з автомобіля, чеки та квитанції з автомобіля, мікрооб`єкти, схожі на волосся, - знищено; предмети огляду ОСОБА_9 (туфлі, футболку, куртку чорного кольору, джинси), які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів СУ ГУНП в Рівненській області, - повернуто власнику; предмети одягу (джинси, туфлі, кепка), які були вилучені з салону автомобіля «Lexus LX450», реєстраційний номер НОМЕР_2 , які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів СУ ГУНП в Рівненській області, - повернуто власнику; автомобілі марки «Lexus LX450», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_12 , та марки «BMW 750LD», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_13 , які повернуті ТзОВ «СВ Трансгаз», - залишено у його власності.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у виді особистого зобов`язання.

Так, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він ІНФОРМАЦІЯ_2, в темну пору доби, приблизно о 22 год. 20 хв., керуючи автомобілем марки «BMW 750LD», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автомобільною дорогою «Київ-Чоп», зі сторони м.Київ в напрямку м.Рівне, зі швидкістю 124 км/год., в межах 289 км + 140 м вказаної дороги, в с.Федорівка Гощанського району (на даний час Рівненський район) Рівненської області, в порушення вимог пунктів 18.1 та 12.3 Правил дорожнього руху, не зменшив швидкість руху при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходу, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху вищезазначеного автомобіля по нерегульованому пішохідному переходу.

У результаті ДТП пішохід ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких загинув на місці події.

Порушення ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху, а саме пунктів: 18.1, що вимагає від водія транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебуває пішохід, зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходу, для якого може бути створена перешкода чи небезпека; 12.3, що вимагає від водія транспортного засобу у разі виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний виявляти, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків.

Такими своїми діями, що виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Не погоджуючись із таким вироком суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 оскаржив його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, оскільки вважає його таким, що ухвалений з порушенням норм кримінального процесуального права, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.

Вказує про те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Судом стягнуто процесуальні витрати, сума яких не підтверджена доказами у кримінальному провадженні. Також суд оскаржуваним вироком від 05.07.2024 залишив обвинуваченому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили, однак не звернув уваги на те, що такий запобіжний захід закінчився ще 24.05.2024, що порушує право людини на свободу та особисту недоторканість і свідчить про те, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Окрім того, захисник зазначає, що місцевим судом було допущено істотне порушення норм кримінального процесуального закону. Так, суд не звернув увагу на те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 до суду надійшов поза межами строку досудового розслідування, що унеможливлювало розгляд в суді кримінального провадження по суті і, відповідно тягло за собою закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КК України.

Також зазначає про упереджене ставлення судді при розгляді кримінального провадження.

Крім того вказує, що судом не було залучено до участі у справі належного потерпілого.

Також зазначає, що кримінальне провадження до суду надійшло з порушенням правил підсудності.

Зазначає і про те, що оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання підлягає зміні, оскільки призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, сторона захисту під час затвердження судом угоди просила суд призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку в 1 рік. При цьому, прокурор і потепліла не заперечували проти такого строку іспитового строку, однак суд першої інстанції залишив цей факт без уваги. Окрім того, вказуючи на характеризуючи дані обвинуваченого, який одружений, має постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом з дружиною, малолітнім сином і матір`ю похилого віку, яка є особою з інвалідністю (ІІ група) та перебуває на його утриманні, за місцем проживання та роботи характеризується виключно з позитивної сторони, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є інвалідом ІІ групи, є фізичною особою-підприємцем, приймає активну участь у житті громади за місцем проживання, проявляє волонтерські зусилля у наданні допомоги військовим та підтримки ЗСУ, за що отримував подяки, і у зв`язку з воєнним станом був залучений до виконання завдань ТО у складі добровольчого формування №2 Звягельської територіальної громади, нагороджений медаллю «Доброволець», вважає, що вони впливають на пом`якшення покарання. Тому призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із застосуванням іспитового строку в 3 роки є суворим і не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Посилаючись на вищевикладене, захисник просить скасувати оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 та закрити кримінальне провадження в порядку ч.1 ст.417 КПК України, а у разі не встановлення обставин щодо закриття кримінального провадження, - змінити вирок пом`якшивши призначене покарання шляхом призначення ОСОБА_7 узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, сторону захисту, яка підтримала подану апеляцію в повному обсязі, прокурора з приводу скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

З матеріалів провадження вбачається, що оскаржуваним вироком було затверджено угоду про визнання винуватості від 05.07.2024, укладену між прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів НП України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_7 , у присутності захисника - адвоката ОСОБА_8 , в кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за №0000412 від 16.06.2018.

Захисник обвинуваченого такий вирок оскаржив в апеляційному порядку.

Під час апеляційного розгляду були встановлені обставини, які тягнуть за собою закриття апеляційного провадження з огляду на таке.

Кримінальним процесуальним законом визначено суттєві особливості розгляду кримінальних проваджень на підставі угод (диференціація процесуальної форми). Главою 35 КПК України передбачено умови, за яких може бути укладено угоду про визнання винуватості, вимоги до змісту угоди, порядок судового провадження на підставі угоди. Відповідно, кримінальним процесуальним законом передбачено також особливості апеляційного оскарження вироку на підставі угоди. З огляду на вказані положення у випадку ініціювання сторонами вирішення правового спору між ними самостійно через укладення угоди в порядку, визначеному главою 35 КПК України, дії суду обмежуються відповідним бажанням сторін.

Послідовно забезпечуючи реалізацію вимог засади диспозитивності, законодавець виділив в окремій нормі КПК України особливості апеляційного оскарження судових рішень на підставі угод, що передбачає звуження меж вимог, які можуть ставити в апеляції суб`єкти оскарження.

Відповідно до ч.4 ст.475 КПК України вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим Кодексом, з підстав, передбачених ст.394 цього Кодексу.

Так, згідно із п.1 ч.4 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.4, 6 та 7 ст.474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Частинами 4, 6 та 7 ст.474 КПК України передбачено, що перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; 3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом (ч.4); суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх (ч.6); суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості (ч.7).

Отже, положеннями вказаних норм кримінального процесуального закону встановлено виключний перелік підстав для оскарження вироку суду, яким затверджено угоду про визнання винуватості, обмежено коло осіб, які можуть звернутися з апеляційної скаргою на такий вирок, та підстав для його оскарження.

Як вбачається із вироку, що оскаржується наряду із журналом судового засідання та змістом укладеної між прокурором та підозрюваним угоди про визнання винуватості від 05.07.2024 за участі захисника останнього, судом першої інстанції ОСОБА_7 призначено покарання, яке фактично узгоджене між сторонами та визначене в угоді і, яке не є суворішим. Вимоги, передбачені ст.473 КПК України «Наслідки укладення та затвердження угоди», судом першої інстанції дотримані.

Вирок суду з підстав недотримання судом вимог ч.4, 6, 7 ст.474 КПК України, стороною захисту не оскаржується.

Водночас, з апеляційних вимог вбачається, що захисник фактично оскаржує такий вирок з підстав, з яких він в даному випадку не може бути оскарженим відповідно до положень ст.394 КПК України.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що урахуванням встановлених п.1 ч.4 ст.394 КПК України особливостей апеляційного оскарження вироку на підставі угоди про визнання винуватості, зокрема, виключний перелік підстав для перегляду такого вироку в апеляційному порядку, апеляційні доводи з вимогами про наявність підстав для закриття кримінального провадження у порядку ст.417 КПК України, а також вимоги про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.3 або п.10 ч.1 ст.284 КПК України, про які вказано у поданих до апеляційного суду письмових клопотаннях захисника від 11.12.2024, судом до уваги не приймаються, оскільки не можуть перевірятись в даному випадку.

Якщо після відкриття апеляційного провадження буде встановлено, що воно відкрите за апеляційною скаргою на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження. Верховний Суд визнав правильними такі рішення апеляційних судів (ухвала ВС від 19.03.2018 в справі №439/1271/17, постанова ВС від 23.10.2018 в справі №180/210/17).

Цей висновок ґрунтується на тому, що ст.129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і, які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Саме тому апеляційна скарга на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, не може бути розглянута по суті, а відкрите (розпочате) апеляційне провадження за такою скаргою підлягає закриттю з урахуванням положень ч.6 ст.9 КПК України.

Аналогічний підхід був застосований Великою Палатою Верховного Суду, яка вважала за необхідне закрити касаційне провадження, відкрите за скаргою на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (постанова від 23.01.2019 в справі №738/1482/16-к).

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого на вирок, яким затверджено угоду про визнання винуватості від 05.07.2024, укладену між прокурором ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_7 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за №0000412 від 16.06.2018, в даному провадженні не може бути предметом розгляду апеляційним судом, а тому апеляційне провадження підлягає закриттю.

Разом з тим, з урахуванням положень ч.4, 5 ст.399 КПК України, яка передбачає підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження, апеляційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами, слід надіслати особі, яка їх подала.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.2, 7, 9, 392, 376, 399, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 05 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 , - закрити.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 05 липня 2024 року.

Копію даної ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційної скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді