Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

28 березня 2025 року м. Рівне

Справа № 161/12180/19

Провадження № 11-кп/4815/104/25

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката

ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_16 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000992 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 , прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2023 року стосовно

ОСОБА_9 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Здолбунів Рівненської області, громадянина України, маючого судимості, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК),

ОСОБА_10 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Ужгород Закарпатської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.4 ст. 186, ч.3 ст. 185 КК,

ОСОБА_11 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у с.Свободноє Амурської області російської федерації, громадянина України, раніше судимого, зареєстрованого та фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст.15 ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК,

в с т а н о в и л а :

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2023 року ОСОБА_11 визнано винним та засуджено: за ч.3 ст.27, ч.2 ст.15 ч.2 ст. 194 КК на 5 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК - на 4 роки позбавлення волі, за ч.1 ст. 263 КК - на 4 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_11 остаточне покарання 5 років позбавлення волі. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

ОСОБА_10 визнано винним та засуджено: за ч.3 ст.15 ч.4 ст. 186 КК на 7 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 - на 4 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_10 покарання 7 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком, невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2018, призначено ОСОБА_10 остаточне покарання 7 років 1 місяць позбавлення волі.

ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за ч.3 ст. 185 КК на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 цього Кодексу.

Судом цивільні позови потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишено без розгляду, у задоволенні цивільного позову АТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено.

Вироком вирішено питання стосовно речових доказів, процесуальних витрат, а також скасовано арешт, накладений на майно у даному кримінальному провадженні.

Згідно цього вироку, обвинувачений ОСОБА_11 приблизно на початку лютого 2017 року, точна дата, час та місце органом досудового розслідування не встановлені, за попередньою змовою з невстановленою органом досудового розслідування особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, домовився за грошову винагороду про вчинення умисного пошкодження шляхом підпалу чужого майна, що за адресою: АДРЕСА_6 .

Так він, в середині лютого 2017 року, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на організацію вчинення умисних знищень та пошкоджень чужого майна шляхом підпалів, запропонував ОСОБА_20 (засудженому вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.07.2019 за ч.5 ст.27, ч.2 ст.15 ч.2 ст.194, ч.2 ст.15 ч.2 194, ст.70 КК) та двом невстановленим органом досудового розслідування особам, матеріали стосовно яких виділені в окреме кримінальне провадження, прийняти участь у спільній протиправній діяльності, пообіцявши грошову винагороду за вчинення підпалу гаражного приміщення за адресою: АДРЕСА_6 , в якому знаходився автомобіль марки «Сітроен Джампі» номерний знак НОМЕР_1 , на що останні дали свою добровільну згоду.

18 лютого 2017 року близько 04.00 год на виконання вищевказаного злочинного задуму, обвинувачений ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_20 та двома невстановленими органом досудового розслідування особами, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, діючи з єдиним умислом, автомобілем марки «Рено Кенго», номерний знак НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_11 , під`їхали на початок вул. Ціолковського м.Луцька.

ОСОБА_11 знаходився в автомобілі у попередньо визначеному місці по вул. Ціолковського м.Луцьк та після вчинення підпалу чужого майна мав транспортувати вищевказаних осіб у безпечне місце.

В той же час ОСОБА_20 та двоє невстановлених осіб, матеріали щодо яких виділені в окреме кримінальне провадження, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, використовуючи паливно-мастильну суміш, здійснили підпал гаража за адресою: АДРЕСА_6 , де знаходився автомобіль марки «Сітроен Джампі» номерний знак НОМЕР_1 , пошкодивши зазначене майно, чим спричинили потерпілому ОСОБА_21 матеріальної шкоди, виконавши усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі, так як пожежу ліквідували працівники Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи №8092 від 25.06.2019 дійсна вартість гаража по АДРЕСА_6 до вчинення злочину, станом на 18.02.2017, становила 67 225, 00 грн. Прогнозована вартість відновлювального ремонту станом на 18.02.2017 - становить 10 582,00 грн.

За висновком експерта №19 від 08.04.2019 ринкова вартість аналогічного наданому на дослідження технічно-працездатного автомобіля «CTROEN JUMPY» 2000 року випуску станом на 18.02.2017 складала 96 889,07 грн.

Обвинувачений ОСОБА_11 приблизно на початку березня 2017 року, точна дата, час та місце органом досудового розслідування не встановлені, запропонував ОСОБА_20 та особі, справа відносно якого виділена в окреме провадження (ухвала суду від 15.03.2023) за грошову винагороду вчинити підпал чужого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , на що останні дали свою добровільну згоду.

Так, він у середині березня 2017 року, використовуючи автомобіль марки «Рено Кенго» номерний знак НОМЕР_2 разом з ОСОБА_20 та особою, справа стосовно якого виділена в окреме провадження (ухвала суду від 15.03.2023), під`їхали до будинку за адресою: АДРЕСА_7 , де ОСОБА_11 вказав на місце вчинення злочину.

23 березня 2017 року близько 03.40 год ОСОБА_20 , діючи за попередньою змовою та узгодженим з ОСОБА_11 планом, з особою, справа щодо якої виділена в окреме провадження (ухвала суду від 15.03.2023), виконуючи роль безпосередніх виконавців, умисно, з метою пошкодження (знищення) чужого майна, кинули у вікно будинку за адресою: АДРЕСА_7 підпалену скляну пляшку з вмістом суміші світлого нафтопродукту, чим вчинили підпал будинку, що належить ОСОБА_6 , заподіявши матеріальної шкоди потерпілому, виконали усі дії, які вважали за необхідне для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі, так як пожежу ліквідував сам потерпілий.

Згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи №8093 від 27.06.2019 дійсна (ринкова) вартість будинку 12/1 по вул. Матросова в м. Луцьку, до вчинення злочину, станом на 23.03.2017, становить 359 686, 00 грн. Прогнозована вартість відновлювального ремонту житлового будинку, станом на 23.03.2017, становить 6 941, 00 грн.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_11 у невстановленої органом досудового розслідування особи, у невстановлені дату, час та місці, придбав пістолет марки «AKREP 2004-MAGNUM». Після чого, умисно, без передбаченого законом дозволу, в порушення «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622 та «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 12 жовтня 2012 року № 576, зберігав його в гаражному приміщенні № НОМЕР_3 гаражного кооперативу «Авіатор», за адресою: м.Луцьк Волинської області, вул. Авіаторів, 4, де 10.02.2019 в ході санкціонованого обшуку він був вилучений працівниками поліції.

Згідно висновку балістичної експертизи №56 від 27.02.2019 наданий на дослідження пістолет з написом «AKREP 2004- MAGNUM» заводський номер НОМЕР_4 є стартовим пістолетом марки «AKREP 2004- MAGNUM» заводський номер НОМЕР_4 , калібру 9 мм Р.А., з видаленою заглушкою каналу ствола та заглушеним газовідвідним отвором ствола, для проведення пострілів придатний.

Обвинувачений ОСОБА_10 14 вересня 2017 року близько 09.45 год, за попередньою змовою з невстановленою органом досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, перебуваючи на шостому поверсі під`їзду №1 будинку АДРЕСА_8 , умисно, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої та виразилось у нанесенні ударів руками та ногами по різних частинах тіла потерпілої ОСОБА_7 , спричинивши останній тілесні ушкодження, після чого намагались відкрито викрасти сумку з коштами в сумі 120 000 гривень, 3 000 доларів США (станом на 14.09.2017 відповідно до курсу НБУ становило 78 210 гривень) та 100 євро (станом на 14.09.2017 за курсом НБУ - 3 124 грн), а всього - на загальну суму 201 334 гривень, що становить великий розмір, оскільки в двісті п`ятдесят і більше разів перевищувало неоподаткований мінімум доходів громадян, на момент його вчинення, однак з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, так як були викриті сторонніми особами, після чого зникли з місця злочину.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №913 від 15.09.2019 потерпілій ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді садна в тім`яній ділянці голови на межі з лобною, на задній поверхні правого передпліччя та в правій надбрівній ділянці, забій лівої щічної ділянки з внутрішньо-шкірним крововиливом, крововилив під слизову оболонку верхньої губи, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , повторно, за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_9 та невстановленими органом досудового розслідування особами, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, 10.02.2019 в період з 03.50 год по 04.15 год, умисно, з корисливих мотивів, шляхом злому запірного замка металопластикових дверей магазину «Продукти», що за адресою: смт. Олика Ківерцівського району Волинської області, вул. Шевченка, 25, проникли у нього, де, за допомогою «болгарки» по металу марки «Stihl» - кутової шліфувальної машини, розрізали корпус банкомату «CAVO6949» звідки таємно викрали кошти у сумі 110 800 гривень, спричинивши ПАТ КБ «Приватбанк» значної майнової шкоди.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_11 своїми умисними діями, спрямованими на організацію (керування та підготовка) вчинення злочинів щодо умисного пошкодження майна, шляхом підпалу, виконавши усі дії, які вважали необхідними для доведення злочинів до кінця, але злочини не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.27, ч.2 ст.15 ч.2 ст. 194 КК. Своїми умисними діями, які виразились у придбанні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК.

Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , кожен зокрема, своїми умисними діями, спрямованими на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднані з проникненням у сховище, що завдали значної шкоди потерпілому, вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК.

Обвинувачений ОСОБА_9 своїми умисними діями, спрямованими на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненими за попередньою змовою групою осіб, поєднані з проникненням у сховище, що завдали значної шкоди потерпілому, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК.

Обвинувачений ОСОБА_10 своїми умисними діями, спрямованими на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаними з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, вчиненими за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15 ч.4 ст. 186 КК.

В апеляційній скарзі, з урахуванням доповнень до неї, прокурор ОСОБА_4 просить вказане судове рішення стосовно ОСОБА_9 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним та призначити йому покарання за ч.3 ст. 185 КК - 4 роки позбавлення волі. В решті вирок просить залишити без змін.

На обґрунтування цих вимог зазначив, що місцевий суд, звільняючи ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, не навів у мотивувальній частині вироку мотивів такого рішення, не врахував ступінь тяжкості злочину, який відноситься до категорії тяжких. Також вказав, що обвинувачений визнав свою вину лише під тиском доказів, фактично щирого каяття та жалю не висловлював, під час досудового слідства та судового розгляду не вчиняв активних дій з метою загладити свою вину, намагався уникнути покарання, висунув свою версію подій, яка була повністю спростована.

Прокурор покликався на те, що ОСОБА_9 , хоча й вважається особою, яка не має судимості, однак раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів.

У доповненнях до апеляційної скарги апелянт зазначив, що на час вчинення ОСОБА_9 злочину за ч.3 ст. 185 К, - 10.02.2019, та на даний час, він мав 2 непогашені у встановленому порядку судимості за вироками Рівненського районного суду Рівненської області від 09.06.2008 за тяжкий злочин, строк обчислення якої почався 24.02.2011, перервався вчиненням ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК, за який він відбув покарання 07.12.2015, а тому судимість обчислюється заново з 07.12.2015. Також з 07.12.2015 рахується судимість ОСОБА_9 за вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 03.11.2014, з яким його було засуджено за ч.1 ст. 199 КК. Проте зазначені судимості не були враховані місцевим судом при призначенні покарання.

Також апелянт покликався на те, що оскаржуваним вироком ОСОБА_10 засуджено за ч.3 ст.15 ч.4 ст. 186 КК на 7 років позбавлення волі, однак місцевим судом не було враховано вимог ст.68 КК, згідно приписів якої за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті. Вказав, що санкція ч. 4 ст. 186 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, дві третини від якого становить 6 років 8 місяців позбавлення волі, а тому вважає, що ОСОБА_22 за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст. 186 КК слід призначити саме у цьому розмірі.

Потерпілий ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок скасувати з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого організатора злочинів, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування цих вимог зазначив, що місцевий суд прийняв до свого провадження не належним чином розслідувану справу, оскільки дії ОСОБА_23 та особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, не кваліфіковані за ст.28 та ст. 129 КК.

Також потерпілий покликався на те, що його заява про відвід судді ОСОБА_24 була вирішена всупереч вимогам закону, а останню заяву про відвід суддя взагалі залишила без розгляду. Крім того, вказав на те, що місцевим судом залишено поза увагою і його обґрунтовану заяву про відвід процесуального прокурора.

Потерпілий зазначив, що місцевий суд відмовив у клопотаннях про виклик відповідних слідчих і представників прокуратури та у витребуванні ряду документів, також не було досліджено всіх речових доказів, а показання свідка ОСОБА_25 у вироку викладено недостовірно, зокрема щодо об`єкту нерухомості, який підпалив ОСОБА_26 .

Також вказав на те, що було підмінені речові докази - одяг особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, і це не було належним чином оцінено судом.

Окрім того, потерпілий просить апеляційний суд надати правову оцінку незаконним діям прокурорів Волинської обласної прокуратури у цій справі.

При цьому, потерпілим ОСОБА_6 було заявлено цивільний позов зі змінами позовних вимог до ОСОБА_11 , у якому він просить стягнути із обвинуваченого 6941 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 200 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а також із ОСОБА_11 солідарно з особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, 510 000 грн витрат на адвоката.

Потерпіла ОСОБА_7 в апеляційній скарзі також просить вказаний вирок скасувати з підстав порушення права потерпілої на повний, об`єктивний судовий розгляд справи, прийняття судом не належним чином розслідуваної справи і розгляд справи за обвинувальним актом, який не відповідає вимогам ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), не вирішення місцевим судом ряду клопотань потерпілої, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування цих вимог зазначила, що дії ОСОБА_11 та інших учасників організованої групи не були кваліфіковані за ст.28 КК, дії обвинувачених стосовно потерпілого ОСОБА_6 не кваліфіковано за ст. 129 КК. Обвинувальний акт не відповідає вимог ст. 291 КПК, оскільки у ньому відсутнє формулювання обвинувачення та правова кваліфікація дій осіб, що залишив поза увагою місцевий суд. При цьому зауважила, що ОСОБА_11 раніше засуджений як організатор злочинного угрупування.

Потерпіла вказала на те, що на досудовому слідстві було встановлено замовника злочину щодо потерпілого ОСОБА_6 та особу, яка планувала цей злочин стосовно неї, однак цим особам не було оголошено про підозру.

Зазначила також, що органом досудового розслідування її не було ознайомлено з матеріалами кримінального провадження, а місцевим судом було досліджено не усі речові докази.

Також покликалась на те, що показання свідка ОСОБА_27 , надані при допиті у суді, суперечать показам правоохоронців та його показам, наданим під час досудового слідства, вважаючи, що цей свідок намагався вигородити «групу ОСОБА_28 », однак ця обставина залишена поза увагою місцевого суду.

Окрім того, потерпіла вважає, що ні прокурором, ні судом першої інстанції, не було надано оцінки показанням потерпілого ОСОБА_29 , який зазначив, що немає претензій до обвинувачених, оскільки не впевнений, що саме вони здійснили злочин щодо підпалу його майна.

При цьому, потерпілою ОСОБА_7 було заявлено цивільний позов зі змінами позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди до обвинуваченого ОСОБА_10 , в якому вона просить стягнути із відповідача солідарно з ОСОБА_30 матеріальну шкоду, яка складає 6601 грн., та 460 000 грн. витрат на правову допомогу адвоката, а також із ОСОБА_10 200 000 грн. компенсації моральної шкоди.

Також потерпілою було подано цивільний позов зі змінами позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди до обвинуваченого ОСОБА_11 , у якому вона просить стягнути із ОСОБА_11 солідарно з ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 6601 грн., 460 000 грн. витрат на адвоката, а також стягнути із ОСОБА_11 200 000 грн. а відшкодування моральної шкоди.

Обвинувачений ОСОБА_10 в апеляційній скарзі, з урахуванням доповнень до неї, просить вказаний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження стосовно нього у зв`язку з недоведеністю його вини.

Обґрунтовує свої вимоги апелянт тим, що його обвинувачення за ч.3 ст.15 ч.4 ст. 186 КК є завідомо помилковим, оскільки 14 вересня 2017 року о 09 год 45 хв він перебував на прийомі у КП «Рівненський обласний фтизіопульмонологічний медичний центр РОР», що за адресою: м.Рівне, вул. Дворецька, 108, що стверджується відповідними доказами, а тому не міг вчинити злочину у м.Луцьк. Вказав, що місцевим судом не було визнано недопустимим доказом надану ним довідку, ознак фальсифікації вона не має. Обвинувачений вважає, що ознаки, за якими його впізнала потерпіла ОСОБА_7 , є надуманими. При цьому, згідно з показаннями оперуповноваженого ОСОБА_31 , у нього були крововиливи в очних яблуках, але чомусь потерпіла цього не помітила і не вказувала про це. Вказане підтвердили і свідки ОСОБА_32 та ОСОБА_33 .

Також ОСОБА_10 вказав на те, що його обвинувачення за ч.3 ст. 185 КК не відповідає фактичним обставинам справи, адже ОСОБА_9 зазначав, що вказаний злочин вчинив сам, а ОСОБА_10 не приймав у цьому участі, не знав про намір його вчинення, зазначивши, що свідок ОСОБА_34 , який був водієм, не поніс жодної відповідальності, хоча й втік з місця події. Вказав, що місцевий суд його вину за цим епізодом обґрунтовує показами, наданими на досудовому розслідуванні ОСОБА_35 , який у суді допитаний не був.

Окрім того, обвинувачений ставить під сумнів показання свідка ОСОБА_36 , адже вони суперечать показанням потерпілої ОСОБА_7 , він не був допитаний у суді, оскільки боявся за життя та здоров`я своє та своєї сім`ї, хоча на нього жодного тиску не чинилось.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 просить даний вирок стосовно ОСОБА_11 скасувати, визнавши його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні.

На обґрунтування цих вимог зазначив, що ні з протоколу слідчого експерименту від 18.02.2019, ні з показань свідка ОСОБА_20 , не вбачається, що ОСОБА_11 приймав участь у вчиненні злочину за ч.3 ст.27, ч.2 ст.15 ч.2 ст. 194 КК, а сам факт перевезення ним певних осіб у район м.Луцьк, де вчинився злочин, не доводить його винуватість, зазначивши, що свідок ОСОБА_20 під час допиту не вказував на те, що цей злочин було вчинено за наказом або проханням ОСОБА_11 , що він сприяв якимось чином його вчиненню.

Щодо епізоду вчинення злочину за фактом підпалу будинку потерпілого ОСОБА_6 , то захисник вказав на те, що показання свідка ОСОБА_20 стосовно цих подій є не послідовними, наданими виключно з причин підписання угоди про визнання винуватості.

Також апелянт покликався на те, що ОСОБА_10 про факт перебування ОСОБА_11 на місці вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК, - викрадення коштів з банкомату, не зазначав.

Окрім того, захисник покликався на те, що в ході судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт належності вилученого пістолету марки «AKREP 2004-MAGNUM» саме ОСОБА_11 .

Ухвалою Верховного Суду від 29 лютого 2024 року задоволено подання Волинського апеляційного суду та направлено вказане кримінальне провадження на розгляд до Рівненського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги сторони обвинувачення та безпідставність апеляційних вимог потерпілих та сторони захисту, думку потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та їх представника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити їх апеляційні скарги, відмовивши в апеляційних вимогах сторони захисту та обвинувачення, думку обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника-адвоката ОСОБА_12 , які просили задовольнити свою апеляційну скаргу і підтримали апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_10 , й відмовити в апеляційні скарзі прокурора та потерпілих, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_16 на підтримання своєї апеляційної скарги, апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_12 , а також апеляційної скарги прокурора в частині зміни вироку щодо призначеного йому покарання та безпідставності апеляційних вимог потерпілих, думку обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників-адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 щодо безпідставності апеляційних вимог прокурора щодо призначення обвинуваченому більш суворого покарання, не заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просили відмовити в апеляційних вимогах потерпілих, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить таких висновків.

Згідно приписів ч.1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 3 ст.404 КПК передбачає, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак, сторона захисту (обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ), ставлячи вимогу про скасування цього вироку та закриття кримінального провадження з підстав не доведеності їх винуватості у вчиненні інкримінованих злочинів, не заявляла клопотання про повторне дослідження доказів із зазначенням підстав для такого дослідження.

Не було заявлено такого клопотання й іншими учасниками кримінального провадження (прокурором, потерпілими).

Таким чином, колегія суддів приймає до уваги докази, безпосередньо досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду, не даючи їм іншої оцінки, ніж надав місцевий суд.

Статтею 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК, суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Ухвалюючи вказаний вирок, місцевий суд при обґрунтуванні доведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , в інкримінованих їм злочинах, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.15 ч.2 ст. 194 КК, а саме в організації (керуванні та підготовці) вчинення злочинів щодо умисного пошкодження майна шляхом підпалу, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення цих злочинів до кінця, але які не були закінчені з причин, які не залежали від його волі, підтверджується, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_20 , який був безпосереднім учасником (виконавцем) вчинення злочинів за епізодами замаху на підпал майна потерпілих ОСОБА_21 та ОСОБА_6 .

Так, свідок ОСОБА_20 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, при допиті місцевому суду пояснив, що у 2017 році ОСОБА_11 , з яким він був знайомий, попросив його заподіяти певну шкоду ОСОБА_21 , оскільки той був винен комусь гроші. Вказав, спочатку він із ОСОБА_11 їздив дивитись той будинок, а, приблизно у лютому 2017 року, він із ОСОБА_11 та ще двома невідомими йому чоловіками поїхали на це місце, він пішов стояти в кінці вулиці та дивитись чи ніхто не йде, хтось з тих чоловіків був на початку вулиці,а ще один кидав запальну суміш, а ОСОБА_11 при цьому чекав їх в автомобілі через вулицю. За декілька хвилин ті двоє чоловіків підбігли до нього і вони разом побігли до автомобіля ОСОБА_11 , який відвіз їх додому. Свідок зазначив, що згодом він дізнався, що кидали запальну суміш, внаслідок чого відбулось загорання та пошкодження автомобіля, який стояв в гаражі.

Зазначені показання свідка ОСОБА_20 повністю узгоджуються з протоколом проведення слідчого експерименту від 18.02.2019, під час якого ОСОБА_20 , в присутності двох понятих та захисника, розповів та відтворив обставини вчинення злочину по вул. Ціолковського у м.Луцьк. Додаток до цього протоколу - відеозапис, був безпосередньо досліджений місцевим судом.

Щодо епізоду злочину стосовно ОСОБА_6 , то свідок ОСОБА_20 місцевому суду пояснив, що приблизно через 1-2 місяці після вчинення попереднього підпалу, він знову зустрівся із ОСОБА_11 , який розповів про те, що ОСОБА_6 не хотів віддавати гроші за побудовану баню або переписувати її, а тому ОСОБА_11 сказав підпалити цю будівлю, однак хто замовив цей злочин йому не відомо. Згодом він, ОСОБА_11 та особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, поїхали подивитись на будинок по АДРЕСА_9 , який виглядав ніби не жилий. Свідок вказав, що до цього злочину вони готувались декілька днів, а саме зробили суміш, яку їм привіз ОСОБА_11 , взяли рукавиці, та вночі, за вказівкою ОСОБА_11 залишивши мобільні телефони вдома, вже на місці вчинення злочину з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, визначились хто і які буде виконувати дії вони заповнили пляшку паливом, він заліз на паркан, а другий чоловік подав йому цю пляшку, після чого ОСОБА_20 її підпалив й кинув пляшку у будинок і вони втекли з місця злочину. Однак на вул. Набережній у м.Луцьк їх затримали працівники поліції, привезли у відділок, де у них вилучили предмети, які були у пакеті, а також одяг.

Вказані показання свідка ОСОБА_20 повністю узгоджуються з даними протоколу проведення слідчого експерименту від 09.07.2019, у ході проведення якого ОСОБА_20 в присутності двох понятих розповів про обставини вчинення злочину за адресою: АДРЕСА_7 .

Окрім того, обставини вчинення цього злочину, узгоджуються із протоколом огляду відеозапису від 02.02.2019, на якому зафіксовано події підпалу будинку за адресою АДРЕСА_7 , 23.03.2017 о 04.00 год, та з показаннями свідків ОСОБА_37 та ОСОБА_38 - працівників патрульної поліції, які здійснили затримання ОСОБА_20 та особи, стосовно якої виділено матеріали в окреме провадження, після вчинення зазначеного злочину, а також підтверджуються протоколом огляду місця події від 23.03.2017, у ході якого було оглянуто речі ОСОБА_20 , які згодом були предметом огляду відповідно до протоколу від 11.04.2019, та висновку експерта №577/570 від 29.12.2017.

При цьому, жодних підстав для оговорення ОСОБА_20 обвинуваченого ОСОБА_11 ні місцевим судом, ні судом апеляційної інстанції, встановлено не було.

Таким чином, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_11 в організації підпалів майна, належного потерпілим ОСОБА_21 та ОСОБА_6 , що стверджується сукупністю досліджених ним належних та допустимих доказів.

Також колегія суддів вважає доведеною належність саме ОСОБА_11 пістолету марки «AKREP 2004 MAGNUM» і вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК.

Зокрема, відповідно до даних протоколу обшуку від 10.02.2019, проведеного у гаражному приміщенні № НОМЕР_3 гаражного кооперативу «Авіатор» (вул. Авіаторів, 4, м.Луцьк), під час проведення цього обшуку у присутності понятих було виявлено та вилучено, серед інших речей, пістолет з написом «AKREP 2004 MAGNUM», з набоями до нього у кількості 22 штуки з написом «СОВА» П 9 мм, із магазином і глушником, та який, згідно висновку експерта №56 від 27.02.2019, є стартовим пістолетом марки «AKREP 2004 MAGNUM» заводський номер НОМЕР_4 , калібру 9 мм Р.А., з видаленою заглушкою каналу ствола та заглушеним газовідвідним отвором ствола, є короткоствольною гладкоствольною нестандартною вогнепальною зброєю, переробленою із стартового пістолета вищевказаної марки, шляхом внесення конструктивних змін, для проведення пострілів придатний.

Згідно з дослідженими місцевим судом повідомленнями ГУНП у Волинській області від 11.03.2019 та 13.03.2019 вбачається, що станом на 11.03.2019 й 13.03.2019 згідно обліків ІІПС УІАП ГУНП у Волинській області та ІІПС МВС України за ОСОБА_11 зброя (вогнепальна, травматична, газова та холодна) не зареєстрована.

При цьому, перебування зазначеного гаражного приміщення № НОМЕР_3 у користуванні саме ОСОБА_11 стверджується дослідженою місцевим судом відомістю гаражного кооперативу «Авіатор», відповідно до якої цей гараж належить ОСОБА_11 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_5 .

Окрім того, при обшуку цього гаражного приміщення було виявлено та вилучено пару номерних знаків транспортного засобу « НОМЕР_5 » (обмотаних прозорою плівкою з паперовою наклейкою «Нова пошта», заповненої на ім`я ОСОБА_11 .

Також, на переконання колегії суддів, доведено «поза розумним сумнівом» вчинення ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 та особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, таємне викрадення коштів у сумі 110 800 грн. з банкомату «CAVО6949», розташованого у магазині «Продукти» (вул. Шевченка, 25, смт.Олика Ківерцівського району Волинської області), поєднаного з проникненням у сховище, що завдало значної шкоди потерпілому ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК.

Зокрема, відповідно до протоколу огляду місця події з доданими фото таблицями від 10.02.2019, при огляді банкомату «ПриватБанк», розміщеного у приміщенні продуктового магазину, що за адресою: вул. Шевченка, 25, смт.Олика Ківерцівського району Волинської області, було виявлено його наскрізний розріз, навколо - осип металу. На виході з цього приміщення (за поворотом ліворуч), на момент його проведення, знаходиться чоловік, одягнути у чорний одяг з балаклавою та маскою на голові, - ОСОБА_10 , на відстані біля 3 м від нього виявлено касету з банкомату №Х57578, за 4 м болгарку для різки по металу, на відстані близько 5 м дві викрутки з плоскими кінцями помаранчевого та чорного кольорів. Праворуч від входу у магазин виявлено касету з банкомату №С73312, а на відстані близько 5 м від неї (під стіною магазину) знаходиться чоловік, одягнутий у чорний одяг, чорну кепку та балаклаву чорного кольору, ОСОБА_9 .

Відповідно до протоколів затримання від 10.02.2019, цього дня, у присутності понятих та захисників, було затримано та проведено особистий обшук ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Допитаний у судовому засіданні місцевим судом як свідок старший оперуповноважений УСР ОСОБА_39 показав, що була отримана інформація про можливу крадіжку грошей з банкомату, тому вночі, точної дати не пам`ятає, у складі слідчо-оперативної групи вони виїхали в смт.Олика, де здійснили розставлення осіб для спостереження за діями зловмисників. Орієнтовно о 22.00 год 00.00. год надійшла оперативна інформація, що до смт. Олика рухається автомобіль марки «БМВ» з естонською реєстрацією, яким на той час користувався ОСОБА_11 , згодом до магазину під`їхав автомобіль марки «Опель-Астра» сірого кольору, з якого вийшло кілька осіб, один з них заклеїв вікно в магазині темною плівкою, інший відчинив двері у коридор магазину, після чого один з них, у кого був великий предмет у руках, почав різати банкомат, ймовірно «болгаркою», оскільки було чути специфічні звуки. Коли поблизу магазину проїхав автомобіль, який пригальмував і подав звуковий сигнал, з магазинку вибігло двоє осіб, які мали в руках металеві касети. Свідок вказав, що наздогнавши цих осіб, вони затримали ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та вилучили у них банкоматні касети. Також зазначив, що автомобіль марки «Опель» почав рух до траси в с.Дерно та вони почали його переслідувати, однак не змогли наздогнати, бо перед ними їхав автомобіль марки «БМВ Х5» на естонській реєстрації, який перекрив їм рух.

Допитані місцевим судом свідки ОСОБА_40 й ОСОБА_41 також підтвердили обставини цього злочину, додавши, що на місці його вчинення було затримано ОСОБА_10 за 2-3 м від магазину, там також лежала «болгарка», та ОСОБА_9 , десь за 20-30 м від місця події, третя особа втекла у невідомому напрямку.

Свідки ОСОБА_42 та ОСОБА_43 при допиті пояснили місцевому суду, що взимку 2019 року, патрулюючи Ківерцівський район, близько 2-3 год отримали повідомлення про грабіж у смт.Олика і те, що підозрювані особи направляються у напрямку с.Дерно. Заблокувавши міст ближче до об`їзної, повз них проскочили на великій швидкості автомобіль темного кольору марки «БМВ Х5», а за ним автомобіль - «Опель Астра». Почавши їх переслідувати, ці автомобілі звернули в бік смт. Маневичі, однак там їх втратили.

Також місцевий суд, допитавши у судовому засіданні свідка ОСОБА_27 , який був водієм автомобіля «Опель Астра» та підвозив обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ще одну особу до місця вчинення цього злочину, надав належну оцінку його показанням щодо відомих йому обставин крадіжки коштів з банкомату, врахував при цьому наявність певних суперечностей у цих показаннях та відомостях, зафіксованих у протоколі проведення слідчого експерименту з участю цього свідка від 28.02.2019, надавши перевагу відомостям щодо участі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, зафіксованим саме у протоколі цієї слідчої дії, адже цей доказ об`єктивно узгоджується з іншими доказами у провадженні.

Окрім того, місцевим судом було досліджено протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді спостереження за особою з використанням відеозапису, фотографування, спеціальних технічних засобів для спостереження від 12.02.2019, яким підтверджується факт готування ОСОБА_11 з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до вчинення крадіжки коштів з банкомату. Також у ньому зафіксовано факти переміщення ОСОБА_11 10.02.2019 з 01.00 год до 04.24 год на автомобілі марки «БМВ», та його приїзд о 08.09 год на вул. Авіаторів у м.Луцьк на пасажирському сидіння автомобіля марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_6 , де разом з іншою особою заходив до гаражу №34.

Відповідно до дослідженої місцевим судом відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк» №171 від 19.04.2019, в ніч на 10.02.2019 в банкоматі CAVO6949, що розташований за адресою: вул.Шевченка, 25 смт.Олика Ківерцівського району (магазин «Продукти») знаходилось 3 касети: 1) з номіналом 100 грн - має ідентифікуючий штрих-код Х57578 та бірку з вказанням даних: номер банкомата CAVO6949, дата пакування касети 07.02.19, номінал касети 100, ПІБ касира, що здійснював загрузку касети коштами ОСОБА_44 ; 2) з номіналом 200 грн - має ідентифікуючий штрих-код С73312 та бірку з вказанням даних: номер банкомата CAVO6949, дата пакування касети 07.02.19, номінал касети 200, ПІБ касира, що здійснював загрузку касети коштами ОСОБА_44 ; 3) в діверт-касеті знаходився сейф-пакет з штрих-кодом 640786.

При цьому, за даними протоколу огляду речей від 12.03.2019, вилучених при проведенні огляду місця події 10.02.2019 в смт.Олика Ківерцівського району, вул.Шевченка, 25 (при затриманні на місця події обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ) у банкоматних касетах:

№С73312 ПАТ КБ «ПриватБанк» містились банкноти номіналом по 200 грн в кількості 286 штук, на загальну суму 57200 грн;

№Х57578 ПАТ КБ «ПриватБанк» містились банкноти номіналом по 100 грн в кількості 533 штук, на загальну суму 53300 грн.

Також у цьому протоколі зафіксовано огляд дівер-касети ПАТ КБ «ПриватБанк» з присвоєним номером (штрих-кодом) 427320, в якій виявлено банкноти номіналом 200 грн (серії ПЗ 57634560) та 100 грн (серії УК 0689476), що була вилучена 10.02.2019 під час проведення обшуку в гаражі № НОМЕР_3 гаражного кооперативу «Авіатор», що за адресою: м.Луцьк, вул.Авіаторів, 4, який перебуває у користуванні ОСОБА_11 .

Водночас колегія суддів зауважує, що місцевий суд не обґрунтовував доведеність винуватості вчинення цього злочину показаннями свідка ОСОБА_45 , про що вказує у своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 та чиї показання ставить під сумнів.

Наведене дає підстави для висновку, що сукупність досліджених місцевим судом доказів, свідчить про вчинення крадіжки готівкових коштів з банкомату ПАТ «ПриватБанк» у смт.Олика за попередньою змовою ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, а тому доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_11 й ОСОБА_10 до вчинення цього злочину не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Також вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст. 186 КК, стосовно потерпілої ОСОБА_7 , підтверджується сукупністю досліджених місцевим судом доказів, яким надана належна правова оцінка.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_7 при допиті у суді першої інстанції детально повідомила суду про обставини здійсненого 14.09.2017 на неї нападу, вказавши, що побачила у під`їзді будинку одну особу у пластиковій білого кольору масці типу «міма» та іншу особу без маски, зазначивши що серед обвинувачених цієї особи немає. Потерпіла ствердила, що особою у масці був саме ОСОБА_10 , якого вона впізнала по очах, тілобудові та одязі, зазначивши при цьому, що добре його роздивились, коли він був схилений над нею, наносячи їй удари по голові, ногах, ребрах, у той час як інша особа намагалась вирвати у неї із рук сумку, в якій знаходилась велика сума коштів.

За висновком судово-медичної експертизи №913 від 15.09.2019 у ОСОБА_7 було виявлено ряд тілесних ушкоджень у ділянці голови, обличчя, задньої поверхні правового передпліччя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Свідки ОСОБА_46 та ОСОБА_47 , які входили до громадської організації «Самооборона Волині», при їх допиті показали місцевому суду, що заступивши ввечері на чергування отримали повідомлення про вчинення грабежу та орієнтування на автомобіль «БМВ» синього кольору, у якому присутня одна чи декілька осіб, або нападник може бути за місцем проживання АДРЕСА_9 . Вказали, що пізно ввечері у двір будинку заїхав автомобіль «БМВ» темного кольору на іноземній реєстрації, який вони зупинили та викликали працівників поліції, водій цього автомобіля був ОСОБА_10 .

Згідно з дослідженим місцевим судом протоколом огляду місця події від 15.09.2017, було проведено огляд автомобіля марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_7 , у ході якого, серед інших речей, було виявлено та вилучено дві пластикові маски зображення лиця «Міма» білого та чорного кольорів.

Допитаний місцевим судом як свідок слідчий СВ ГУНП у Волинській області ОСОБА_48 підтвердив суду обставини проведення огляду автомобіля марки «БМВ», власником якого є ОСОБА_10 , та вилучення в ході цієї слідчої дії, серед інших предметів, маски з полімерного матеріалу чорного або білого кольору з імітацією обличчя людини.

При цьому, відповідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 21.09.2017, потерпіла ОСОБА_7 , попередньо описавши ознаки, за якими буде впізнавати предмет, - маску, у якій перебувала особа, яка намагалась її пограбувати, серед пред`явлених фотокарток масок вказала на фото з маскою під №4, якою є маска «Міма» білого кольору, що була вилучена в ході огляду автомобіля «БМВ» 15.09.2017.

Разом з тим, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 щодо наявності у нього крововиливів в очних яблуках на момент вчинення злочину щодо ОСОБА_7 , не підтверджується дослідженими місцевим судом доказами, слідчий ОСОБА_48 зазначав, що жодних тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 під час проведення огляду його автомобіля виявлено не було. Разом з тим, наявність цієї обставини жодним чином не спростовує його причетність до вчинення зазначеного злочину.

Окрім того, місцевий суд належно оцінив надану ОСОБА_10 довідку КП «Рівненський обласний фтизіопульмологічний медичний центр РОР», якою він доводить свою не причетність до скоєння цього злочину як його «алібі».

Зокрема, у ході судового розгляду місцевим судом встановлено, що вказана медична установа надавала суперечливі відповіді на запити як суду, так слідчого під час досудового розслідування стосовно перебування ОСОБА_10 14.09.2017 на прийомі у вказаній медичній установі. При цьому, з дослідженої судом відповіді від 15.10.2020 вбачається, що точної інформації по часу відвідування немає (оскільки «таймінг» прийому пацієнтів не фіксується), а час можливого обстеження зазначений лише на електронному носії інформації (відповідає 09.10 год.). Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що час, зафіксований на електронному носії інформації, не є беззаперечним доказом, який би підтверджував алібі ОСОБА_10 на час вчинення злочину щодо ОСОБА_7 зважаючи як можливу наявність похибки у виставленому часі на приладі, так і невелику відстань між містами ОСОБА_49 та ОСОБА_50 . Доказів на спростування цих обставин стороною захисту надано не було та в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду доводи потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , викладені у їх апеляційних скаргах.

Щодо доводів потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про прийняття місцевим судом до розгляду кримінального провадження, обвинувальний акт в якому не відповідає вимогам ст. 291 КПК, то колегія суддів зауважує, що вказані обставини були предметом перевірки Львівського апеляційного суду, за результатами якого, 27 липня 2020 року постановлено ухвалу, якою задоволено апеляційну скаргу прокурора й скасовано ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2019 року про повернення обвинувального акту прокурору.

Зокрема, апеляційний суд дійшов висновку, що у цьому обвинувальному акті, відповідно до вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК, вказані конкретні злочини, у вчиненні яких обвинувачуються, у тому числі, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , із зазначенням кваліфікуючи ознак, у формулюванні обвинувачення зазначені обставини провадження, із вказівкою на ознаки об`єктивної сторони складу злочину та конкретизовані обставини, які відповідно до ст. 91 КПК підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у тому числі час, місце та спосіб вчинення злочинів, а також вид і розмір шкоди, завданої злочинами.

Окрім того, позбавлені підстав і доводи потерпілої ОСОБА_7 щодо не ознайомлення її з матеріалами провадження після завершення досудового розслідування, адже вказане спростовується протоколом ознайомлення з матеріалами, отриманими у ході досудового розслідування від 12.08.2019 .

Водночас колегія суддів наголошує, що, у відповідності до приписів ч.1 ст. 337 КПК, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а тому апеляційним судом не приймаються до уваги доводи потерпілих щодо необхідності кваліфікації дій обвинувачених за додатковими статтями КК.

Також в ході судового розгляду місцевим судом було належним чином перевірено доводи потерпілого ОСОБА_6 та його представника щодо підміни речових доказів, тобто вилученого одягу ОСОБА_20 та особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, оскільки безпосередньо досліджено у судовому засіданні вилучені речі та співставлено їх з даними щодо вилучених речей, зафіксованих у заявах від 23.03.2017, протоколі огляду місця події від 23.03.2017, за результатами чого така інформація не знайшла свого підтвердження.

Не було встановлено апеляційним судом процесуальних порушень при вирішенні заяв потерпілого ОСОБА_6 про відвід головуючої судді.

Окрім того, апеляційний суд не наділений повноваженнями надавати оцінку діям прокурорів, про що у своїй апеляційній скарзі просить потерпілий ОСОБА_6 .

Стосовно заявлених як потерпілим ОСОБА_6 , так і потерпілою ОСОБА_7 , цивільних позовів зі змінами позовних вимог, то колегія суддів зауважує, що як імперативно визначено частиною 1 ст. 129 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов лише до початку судового розгляду.

Норми чинного кримінального процесуального закону не передбачають можливості подання потерпілими цивільних позовів до обвинувачених на стадії апеляційного розгляду.

Водночас, як вбачається з матеріалів провадження та зі змісту вироку, 03.03.2021 потерпілим ОСОБА_6 було подано заяву про залишення без розгляду його цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_11 .

Також, 03.03.2021 потерпілою ОСОБА_7 було подано заяву про залишення без розгляду її цивільних позовів до обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 .

Зазначені заяви були задоволені місцевим судом.

За таких обставин в апеляційного суду відсутні процесуальні підстави для розгляду заявлених потерпілими цивільних позовів зі змінами позовних вимог.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що потерпілі, ставлячи вимогу про скасування зазначеного обвинувального вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, не вказали, що саме, на їх думку, повинен зробити суд під час здійснення нового розгляду цього кримінального провадження.

Також колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.3 ст. 185 КК, відповідає як тяжкості вчиненого злочину, так і даним про особу винного.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації таке покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке за класифікацією ст. 12 КК є тяжким злочином, та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який має постійне місце проживання, де характеризується загалом позитивно, працевлаштований, має стійкі соціальні зв`язки одружений, на утриманні двоє малолітніх дітей. Також ОСОБА_9 визнав свою вину у скоєному, хоча заперечував деякі із встановлених обставин, добровільно відшкодував збитки, спричинені ПАТ «ПриватБанк», що місцевим судом було визнано обставиною, яка пом`якшує покарання. При цьому взято до уваги і відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Також апеляційний суд приймає до уваги відсутність відомостей щодо вчинення ОСОБА_9 за період з 10 лютого 2019 року нового кримінального правопорушення, що свідчить про його бажання стати на шлях виправлення.

Окрім того, колегія суддів враховує, що відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 28.03.2025, ОСОБА_9 пройшов військово-лікарську комісію для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я в ЗСУ у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, в особливий період, за результатами якої був визнаний придатним та за повідомленням його захисника був мобілізований до лав ЗСУ.

Так, відповідно до положень ст.75 КК (в редакції на час вчинення інкримінованого злочину) якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто як випливає зі змісту статті 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження попередження нових злочинів й виправлення засудженого є можливим без його ізоляції від суспільства.

На думку колегії суддів, вказані обставини свідчать про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, без ізоляції від суспільства, але в умовах суворого контролю за його поведінкою органом пробації.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора щодо наявності у ОСОБА_9 непогашеної у встановленому порядку судимості за вироками Рівненського районного суду Рівненської області від 09.06.2008 за ч.1 ст. 309, ч.3 ст. 307 КК, строк обчислення якої почався 24.02.2011, перервався вчиненням ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК, за який він відбув покарання 07.12.2015, а тому судимість обчислюється заново з 07.12.2015. Поряд з цим, з 07.12.2015 рахується судимість ОСОБА_9 за вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 03.11.2014, з яким його було засуджено за ч.1 ст. 199 КК.

Однак, з огляду на те, що вказані доповнення до апеляційної скарги щодо наявності судимостей у ОСОБА_9 , які погіршують становище обвинуваченого, були подані прокурором за межами строків на апеляційне оскарження, та враховуючи вищенаведені обставини у своїй сукупності, колегія суддів не вважає наявність судимості в обвинуваченого достатньою для ухвалення нового вироку як того просить сторона обвинувачення.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо неправильного застосування місцевим судом закону про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_10 покарання за ч.3 ст.15 ч.4 ст. 186 КК.

Так, як визначено частиною 2 статті 68 КК за вчинення готування до злочину строк або розмір покарання не може перевищувати половини максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. При цьому, санкцією ч.4 ст. 186 КК встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а отже дві третини від максимального покарання становить 6 років 8 місяців позбавлення волі.

З огляду на вказане, обвинуваченому ОСОБА_10 слід призначити покарання за ч.3 ст.15 ч.4 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців.

Також місцевим судом було допущено неправильне застосування положень ч.5 ст. 72 КК при зарахуванні обвинуваченому ОСОБА_11 періоду попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.

Як убачається з матеріалів провадження, обвинуваченим ОСОБА_11 кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.27, ч.2 ст.15 ч.2 ст. 194 КК, були вчинені 18 лютого 2017 року та 23 березня 2017 року.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі №663/537/17, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч.2 ст. 5 КК не допускається.

За цих обставин, обвинуваченому ОСОБА_11 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення у вказаному кримінальному провадженні на підставі ч.5 ст. 72 КК в редакції Закон № 838-VIII, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зважаючи на викладені обставини, в силу вимог ст.ст. 407, 408, 413 КПК, оскаржуваний вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , а апеляційна скарга прокурора в цій частині задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_4 задовольнити частково, у задоволенні апеляційних скарг потерпілого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 відмовити.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2023 року стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в частині призначення покарання ОСОБА_10 змінити.

Вважати ОСОБА_10 засудженим:

за ч.3 ст.15 ч.4 ст. 186 КК на 6 (шість) років 8 (вісім) місяців позбавлення волі;

за ч.3 ст. 185 КК на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_10 покарання 6 (шість) років 8 (вісім) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до цього покарання, частково невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2018, призначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 9 (дев`ять) місяців позбавлення волі.

Привести вирок до виконання - взяти під варту обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту затримання, зарахувавши йому у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 10 лютого 2019 року по 12 січня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з 28 березня 2025 року, зарахувавши йому у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 10 лютого 2019 року по 10 квітня 2019 року, та з 14 лютого 2025 року по 17 лютого 2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок місцевого суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3