ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/49/25
Провадження №1-кс/477/23/25
УХВАЛА

про арешт майна

15 січня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000605 від 03 липня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369-2 КК України про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2025 року слідчий відділу СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000605 від 03 липня 2024 із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, що було виявлено та вилучено 08 січня 2025 року в ході проведення огляду місцевості біля будинку №255 по проспекту Центральний в м. Миколаєві.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що СУ ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000605 від 03 липня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369-2 КК України, в якому 09січня 2025 року повідомлено про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 вимагав та одержав неправомірну вигоду від ОСОБА_6 для себе у розмірі 14 000 грн. за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, та ймовірно вчинив злочин, передбачений частиною третьою статті 369-2 КК України.

08 січня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого третьою статті 369-2 КК України в порядку статті 208 КПК України.

Цього ж дня під час проведення огляду місцевості біля будинку №255 по проспекту Центральний в м. Миколаєві було виявлено та вилучено заздалегідь ідентифіковані грошові кошти банкнотами по 1000 гривень кожна у кількості 14 штук, на загальну суму 14 000 гривень з відповідними серіями та номерами.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення огляду місцевості є безпосереднім предметом кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, слідчий звернувся з даним клопотанням у якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

У судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явився. Від прокурора групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд клопотання за його відсутності.

ОСОБА_5 та його захисник у судове засідання по розгляду клопотання слідчого не з`явилися, подавши заяву про розгляд клопотання без їхньої участі.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369-2 КК України за фактом вимагання та одержання ОСОБА_5 неправомірної вигоду від ОСОБА_6 для себе у розмірі 14 000 грн. за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 липня 2024 року, що підтверджується витягом з ЄРДР №0000605 від 06 січня 2025 року.

Під час досудового розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що на початку літа 2024 року (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_6 , бажаючи отримати посвідчення водія категорії «В», при цьому не будучи обізнаним в порядку здачі іспитів, прибув до «Миколаївської зразкової автомобільної школи «ТСО України»», де познайомився з ОСОБА_5 .

В ході спілкування з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 повідомив що має намір отримати посвідчення водія категорії «В» та не володіє порядком здачі іспитів. В свою чергу, ОСОБА_5 повідомив в «Миколаївській зразковій автомобільній школі «ТСО України»» являється інструктором та у зв`язку з тим що велика кількість бажаючих отримати посвідчення водія, навчальні групи вже набрані, останній допоможе позачергово зарахувати до навчальної групи автошколи без фактичного відвідування навчального закладу, при цьому необхідно передати дві фото картки, дві копії паспорту.

В подальшому, ОСОБА_5 , роз`яснив що, майбутній іспит в сервісному центрі МВС, самостійно не можливо скласти на позитивну оцінку та зможе здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто екзаменаторів Сервісного центру МВС.

Будучи обізнаним про те що, ОСОБА_6 має намір отримати посвідчення водія категорії «В», у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди для себе та обіцянки здійснити вплив на прийняття рішення посадовими особами Територіального сервісного центру № 4841 (на правах відділу, м. Миколаїв) Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС) (далі ТСЦ № 4841), які уповноважені на виконання функцій держави, щодо позитивного складання ОСОБА_6 практичного іспиту з подальшим виготовленням посвідчення водія категорії «В», поєднане з вимаганням такої вигоди.

08 грудня 2024 року з метою реалізації злочинного умислу, ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_6 та повідомив, що 10 грудня 2024 року завершується практичне навчання в автошколі та останній самостійно не зможе скласти на позитивну оцінку іспит з водіння транспортним засобом.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_5 висловив вимогу ОСОБА_6 про передачу неправомірної вигоди в сумі 9 10 тисяч гривень та запевнив що за вказанні грошові кошти здійснить вплив на прийняття рішення посадовими особами Територіального сервісного центру МВС що успішної здачі іспиту з подальшим отриманням посвідчення водія категорії «В».

В подальшому, ОСОБА_5 роз`яснив, що ОСОБА_6 повинен взяти талон на практичний іспит на автомобіль навчального закладу (тобто на автомобіль автошколи), а талон на автомобіль сервісного центру на брати.

06 січня 2025 року ОСОБА_6 виконуючи злочині вимоги, зателефонував ОСОБА_5 , де останній повідомив, що вартість безперешкодної здачі іспиту на даний час збільшились та складає 14 000 гривень та після отримання талону, зателефонувати останньому, повідомити про дату та час складання іспиту, при цьому передати вказанні грошові кошти.

08 січня 2025 року приблизно о 12:00, ОСОБА_6 діючи під контролем правоохоронних органів та виконуючи злочинні вказівки, зателефонував ОСОБА_5 , де останній повідомив про зустріч відбудеться на парковці навпроти будинку № 255 по пр. Центральному в місті Миколаєві.

В той же день, о 14:00 ОСОБА_6 прибув на парковку навпроти будинку № 255 по пр. Центральному в місті Миколаєві, де передав ОСОБА_5 неправомірну вигоду в сумі 14 000 грн. за здійснення впливу на прийняття рішення посадовими особами ТСЦ № 4841 щодо позитивного складання ОСОБА_6 практичного іспиту для подальшого отримання посвідчення водія категорії «В».

Після передачі неправомірної вигоди ОСОБА_5 , о 14:17 год. 08 січня 2025 року затримано в порядку статті 208 КПК України співробітниками правоохоронних органів.

09 січня 2025 року ОСОБА_5 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369-2 КК України, а саме у одержанні неправомірної вигоди для себе та обіцянці здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поєднане з вимаганням такої вигоди, яка цього ж дня з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

08 січня 2025 року під час проведення огляду місцевості біля будинку №255 по проспекту Центральний в м. Миколаєві було виявлено та вилучено заздалегідь ідентифіковані грошові кошти банкнотами по 1000 гривень кожна у кількості 14 штук, на загальну суму 14 000 гривень з серією та номером АТ5668752, БН4326694, ВУ8153092, АЛ1119112, ГР8314903, ГР0732477, ГР1998385, ГР3310669, БП7076283, БР4331066, АЗ0469054, БМ0540055, БМ0067521, ЕВ7834633.

Згідно постанови про визнання та залучення до справи речових доказів від 08 січня 2024 року, вилучене під час огляду місця події майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000605 від 03 липня 2024 року.

З метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні слідчий звернувся з даним клопотанням.

Вирішуючи питання арешту в межах поданого клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами статті 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (частина третя статті 132 КПК України).

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими прокурором матеріалами кримінального провадження свідчить про наявність у діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369-2 КК України, які полягають у вимаганні та одержанні ним неправомірної вигоду від ОСОБА_6 для себе у розмірі 14 000 грн. за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави,.

За змістом статті 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Відповідно до частини п`ятої статті 237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом (частина перша статті 167 КПК України).

Згідно частини другої статті 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Так у випадку вилучення майна під час огляду місця події, що врегульовано положеннями статті 237 КПК України, таке майно набуває статусу тимчасово вилученого майна та за правилами статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про його повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.

З огляду на встановлені матеріалами клопотання обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, оскільки може зберігати на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням статтями 170-173 КПК України, приходжу до переконання про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, так як зберегло сліди кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення та може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя, з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи, що у кримінальному провадженні необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки слідчим доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене 08 січня 2025 року в ході проведення огляду місцевості біля будинку №255 по проспекту Центральний в м. Миколаєві майно, а саме на грошові кошти банкнотами по 1000 гривень кожна у кількості 14 штук, на загальну суму 14 000 гривень з серією та номером: АТ5668752, БН4326694, ВУ8153092, АЛ1119112, ГР8314903, ГР0732477, ГР1998385, ГР3310669, БП7076283, БР4331066, АЗ0469054, БМ0540055, БМ0067521, ЕВ7834633

із встановленням заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися цим майном.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_8