Провадження №1-кп/522/1722/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000896 від 18.06.2024 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Котовськ Одеської області, громадянки України, з середньою освітою, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченої - ОСОБА_3 ,

законного представника обвинуваченої - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

03.06.2024 приблизно о 19:20 годин ОСОБА_3 , яка була неповнолітньою станом на вказану дату, проводила дозвілля зі своїми друзями в облаштованій зоні відпочинку розташованою за будівлею № 1 по вул. Віце-Адмірала Жукова в м. Одесі. Під час спілкування зі своєю знайомою неповнолітньою ОСОБА_7 , ОСОБА_3 помітила у неї мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy A 34 5 G», в корпусі салатового кольору вартістю 14 000 гривень, яким вирішила таємно заволодіти.

При цьому, ОСОБА_3 було достовірно відомо про те, що Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_8 від 24.02.2022 № 64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 08.05.2024 № 3684-IX продовжено з 14.05.2024 строком на 90 діб, а також достовірно знаючи про те, що до КК України внесені зміни згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 03.03.2022 року.

Діючи з вказаною метою з корисливих мотивів, переслідуючи ціль особистого збагачення, перебуваючи у вказаному місці, ОСОБА_3 скориставшись тим, що ОСОБА_7 поклала належний їй вищевказаний телефон поряд з собою на сходах, де вони спілкувались та відволіклась розмовами з подругами, переконавшись, що за нею ніхто не спостерігає, діючи таємно, взяла вищевказаний мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy A 34 5G», в корпусі салатового кольору, IMEI: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 14 000 гривень, з сім-карткою мобільного оператора «Київстар» за номером: НОМЕР_3 , яка для потерпілої не має грошової вартості, та поклала до своєї сумки.

Таємно заволодівши вказаним чужим майном та завдавши потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 14 000 гривень, ОСОБА_3 покинула місце події та разом з вказаним телефоном, одразу ж направилась до свого знайомого ОСОБА_9 , який працював охоронцем в магазині «Успіх» по вул. Преображенській, 49/51 в м. Одесі для того, щоб він надав їй допомогу в розблокуванні телефону для подальшого продажу, розпорядившись таким чином викраденим телефоном на власний розсуд.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченої ОСОБА_3 , а також документів, що стосуються особи обвинуваченого та заходів забезпечення кримінального провадження.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала в повному обсязі, щиро розкаялася та зазначила, що факти й обставини, які описані в обвинувальному акті відповідають дійсності. Неповнолітня обвинувачена ОСОБА_3 пояснила суду, що дійсно 03.06.2024 року перебувала у вечірній час зі своїми друзями за адресою: м. Одеса, вул. Віце-Адмірала Жукова, 1. Там вона побачила у своєї знайомої ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Samsung». Далі, вона викрала мобільний телефон потерпілої ОСОБА_7 та направилась до свого знайомого ОСОБА_9 , який його разблокував та видаляв з нього дані. Вона щиро розкаюється у вчиненному та шкодує про вчинене, це був безглуздий вчинок. Вона не думала, що її вчинок має такі серйозні наслідки. Також неповнолітня обвинувачена ОСОБА_3 пояснила суду, що має повну середню освіту, вона проживає з матір`ю, має постійне місце мешкання у м. Одесі, а також має власні кошти.

До суду від потерпілої ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд справи без її участі та про відсутність до обвинуваченої матеріальних претензій.

Згідно досудової доповіді неповнолітнього обвинуваченого Сектору ювенальної пробації м. Одеси Пересипського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області від 13.01.2025 дослідження інформації, що характеризує особу, умови її житедіяльності, відносини у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення нею повторного кримінального правопорушення свідчать про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судом встановлено, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повністю доведена та підтверджена матеріалами провадження.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 - щире каяття та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 - не встановлено.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Інкриміноване ОСОБА_3 правопорушення відноситься до тяжких злочинів згідно зі ст.12 КК України. Злочин було вчинено з прямим умислом та корисливим мотивом. Шкоду потерпілій особі відшкодовано.

Відповідно до частини 1 статті 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Згідно ст. 53 КК України штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених Кримінальним кодексом України. Розмір штрафу визначається судом з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Відповідно до ст. 99 КК України штраф застосовується лише до неповнолітніх, що мають самостійний доход, власні кошти або майно, на яке може бути звернене стягнення.

Розмір штрафу, в тому числі за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачено основне покарання лише у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановлюється судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану неповнолітнього в межах до п`ятисот встановлених законодавством неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи кілька обставин, що пом`якшують покарання неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_3 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, саме те, що неповнолітня обвинувачена під час досудового розслідування та судового розгляду визнавала свою вину, щиро покаялася у вчиненому та висловила жаль з приводу вчиненого, осудила свою поведінку та з урахуванням особи винного, яка є неповнолітньою, раніше не судимою, має власні кошти, а також враховуючи індивідуальні особливості вказаного діяння, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, ставлення особи до своїх дій, думки потерпілої сторони, яка претензій до ОСОБА_3 не має, що у сукупності є підставою для застосування ст. 69 КК України, суд вважає за можливим призначити неповнолітній обвинуваченій ОСОБА_3 більш м`якого покарання, ніж передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нею кримінальних правопорушень у майбутньому.

Питання про речові докази, процесуальні витрати та цивільних позов, суд вирішує в порядку ст.100, 124, 129 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 61, 65-67, ч. 2 ст. 292 КК України, ст. ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання із застосуванням положення ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 - не обирався.

Речові докази по кримінальному провадженню:

- мобільний телефон «Samsung A34» IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 в силіконовому чохлі темно-зеленого кольору, який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_10 - вважати повернутим за належністю;

- оптичний CD-R диск - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1