Номер провадження: 11-сс/813/516/25
Справа № 522/2346/25 1-кс/522/1093/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

законного представника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисникаОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносноОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.2 ст.194 КК України, в рамках кримінального провадження №0000092, внесеного до ЄРДР 06 лютого 2024 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_10 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 , та застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на строк до 08.04.2025 включно.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваною інкримінованих кримінальних правопорушень, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисникОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій вказують на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, постановленою за неповного з`ясування обставин справи та з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, з наступних підстав:

- пред`явлене повідомлення про підозру є необґрунтованим, оскільки докази, додані до клопотання, не доводять поза розумним сумнівом, що транспортний засіб «Chevrolet Evanda», д.н.з. НОМЕР_1 , мав явні візуальні ознаки автомобілю, що перебуває у користуванні військовослужбовця ЗС України;

- сторона обвинувачення не довела існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що, в свою чергу, є обов`язковим критерієм при вирішенні питання при застосуванні запобіжного заходу. Клопотання сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу містить посилання на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватою у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушення.

- слідчий суддя залишив поза увагою, що ОСОБА_7 16 років, раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалась, утримається батьками та має позитивні характеристики.

Посилаючись на викладене захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник та підозрювана у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її у повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, ухвалу суду першої інстанції вважав законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності; ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав у повній мірі та врахував їх при постановленні ухвали.

Відповідно до клопотання у провадженіСВ УСБУ в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000092 від 06 лютого 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченихч.1 ст.114-1, ч.2 ст.194 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 08 лютого 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1 КК України, а саме: перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, та ч.2 ст.194 КК України, а саме: умисне знищення та пошкодження чужого майна шляхом підпалу.

Відповідно до клопотання слідчого, після початку повномасштабного збройного вторгнення Російської Федерації на територію України, однак не пізніше січня 2025 року (більш точну дату та час органом досудового розслідування не встановлено) у громадянки України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник злочинний умисел направлений на перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань, шляхом здійснення пошуку та подальшого знищення або пошкодження автомобілів, які належать або якими користуються військовослужбовці військових частин ЗС України на території Одеської області при виконанні своїх службових обов`язків.

На виконання свого злочинного умислу ОСОБА_7 за невстановлених слідством обставин та у невстановлений слідством час, однак не пізніше 29 січня 2025 року, використовуючи власний мобільний телефон ZTE Blade A75 із мобільним номером телефону НОМЕР_2 , встановила зв`язок із абонентом в месенджері «Тelegram» з ім`ям аккаунту «Magic» (більш точної інформації щодо абонента органом досудового розслідування не встановлено), який за грошову винагороду у розмірі 1 700 доларів США, запропонував займатися пошуком військових автомобілів та/або які використовуються військовими для подальшого їх знищення шляхом підпалу з метою перешкодити законній діяльності ЗС України та іншим військовим формуванням, при наявності попередньо надісланого йому, тобто абоненту за ім`ям « ОСОБА_12 », відео підтвердження зазначеного підпалу, на що остатній погодився та почав підшукувати вказані авто.

Із вказаною метою, 05.02.2025, більш точний час досудовим розслідування не встановлено, ОСОБА_7 придбала на будівельному ринку, поряд із продовольчим ринком «Привоз», що в місті Одесі, розчинник УАЙТ-СПІРІТ та громадським транспортом поїхала до вул. Сергія Ядова, що в місті Одесі для пошуку авто.

Потім, ОСОБА_7 , діючи конспіративно, приступила до реалізації свого злочинного умислу, а саме 05.02.2025, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись поряд із будинком № 63, розташованим за адресою: м. Одеса, вул. Сергія Ядова, виявила транспортний засіб, «Chevrolet Evanda», д.н.з. НОМЕР_1 , який мав явні візуальні ознаки автомобілю, що перебуває у користуванні військовослужбовця ЗС України (наклеєний білий хрест на задньому склі), про що відео зв`язком проінформувала т.з. замовника з ім`ям користувача « ОСОБА_12 », та отримала згоду на її підпал, власником якої є громадянин України ОСОБА_13 (військовослужбовець військової частини НОМЕР_3 ).

Надалі, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді створення перешкод, ускладнення маневрів ЗС України, зниження ефективності військових частин ЗС України, в умовах воєнного стану і військової агресії РФ проти України, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, приблизно о 19 год. 50 хв. 05.02.2025, знаходячись поряд із будинком АДРЕСА_1 , використовуючи заздалегідь придбану та пристосовану для підпалу ємність із запалювальною сумішшю, а саме розчинником УАЙТ-СПІРІТ облила лобове скло транспортного засобу марки «Chevrolet Evanda», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився у користуванні військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 ЗС України ОСОБА_13 , та, використовуючи запальничку, підпалила її, викликавши тим самим займання.

В той же час, ОСОБА_7 , за допомогою відеокамери належного їй мобільного телефону марки ZTE Blade A75 з сім-карткою «Lifecell», прив`язаною до номера мобільного телефону НОМЕР_2 , на відео зв`язок, показала процес займання і горіння вказаного автомобіля «замовнику» підпалу з ім`ям користувача « ОСОБА_12 » в месенджері «Тelegram».

Таким чином, внаслідок вчинення ОСОБА_7 за вищеописаних протиправних дій було знищено транспортний засіб марки «Chevrolet Evanda», д.н.з. НОМЕР_1 , що унеможливило його подальше цільове використання, та завдало матеріальні збитки, тим самим перешкодило законній діяльності ЗС України.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: повідомленням про злочин із додатками; відповіддю на доручення ГВ ЗНД УСБУ в Одеській області; протоколом обшуку від 08.02.2025; протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_7 від 08.02.2025; протоколом свідка ОСОБА_14 від 08.02.2025; протоколом огляду місця події від 05.02.2025; іншими матеріалами кримінального провадження у сукупності.

Що стосується посилань захисника на відсутність в діях підозрюваної складу інкримінованихкримінальних правопорушень, апеляційний суд наголошує на передчасності таких доводів, натомість, оцінка доказів з точки зору належності та допустимості, а загалом сукупності доказів з точки зору вагомості, достатності та взаємозв`язку, надається судом, відповідно до вимог ст.ст. 89, 94 КПК України, на іншій стадії провадження стадії судового розгляду кримінального провадження по суті, при цьому, за результатами проведення судового розгляду також вирішенню підлягає питання стосовно наявності або відсутності в діях особи складу конкретного кримінального правопорушення, натомість, на теперішній час слідчий суддя лише вирішує питання щодо достатності певного обсягу зібраних доказів для переконання стороннього спостерігача у тому, що особа причетна до вчинення злочину та стосовно неї існують законодавчо встановлені підстави для застосування певного запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики, передбачені п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування від органу досудового розслідування/суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, які обумовлені наступним:

- підозрювана ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні ряду тяжких злочинів, зокрема, проти основ національної безпеки України, та, розуміючи, що за вчинення інкримінованого їй може бути призначене покарання у виді позбавлення волі, остання, перебуваючи на волі, буде мати можливість переховуватись від органів слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- за фактичними обставинами даного кримінального правопорушення, які наразі встановлені органом досудового розслідування, у якому обґрунтованого підозрюється ОСОБА_7 , остання є лише складовою частиною добре налагодженої злочинної мережі негласного апарату російських спецслужб та, перебуваючи на свободі, може перешкоджати органу досудового розслідування встановлювати інших можливих співучасників.

У справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Отже, є безпідставними доводи захисника про те, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою. Водночас, в п. 58 рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови» («Becciev v. Moldova») ЄСПЛ зазначив, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання захисника щодо наявності у підозрюваної стійких соціальних зав`язків (має тимчасове місце проживання разом із своєю сім`єю у Центрі соціально-психологічної допомоги для внутрішньо-переміщених осіб, які постраждали від збройного конфлікту Ценра соціальних служб Одеської міської ради, де позитивно характеризується), однак, у світлі інкримінованих обставин справи, зазначене не є настільки переконливими обставинами, що могли б знизити встановлені ризики до маловірогідних чи до їх виключення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрювана обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні у майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваною кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваної та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Окрім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Апеляційний суд зазначає, що слідчий суддя повинен захищати правовладдя і разом з ним права та інтереси особи, яка потрапила в орбіту кримінального процесу. Однак і суспільство, вимагає безпеки і послідовного дотримання власних інтересів. Так, наявність значного суспільного інтересу у вказаному кримінальному провадженні, обумовлюється, тим, що дії підозрюваної ОСОБА_7 ,в умовах воєнного стану, призводить до втрати обороноздатності держави.

На переконання апеляційного суду, досліджені під час судового засідання та встановлені слідчим суддею ризики свідчать, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного досудового розслідування, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених слідчим суддею обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки з урахуванням індивідуальних обставин підозрюваної, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення нею позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

Крім того, відповідно до положень ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано не визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, оскільки відповідно п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статями 24, 176, 177, 178, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409,419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31 січня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.2 ст.194 КК України, в рамках кримінального провадження №0000092, внесеного до ЄРДР 06 лютого 2024 року,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4