Провадження № 11-кп/811/720/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 23 липня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іваничі Іваничівського району Волинської області, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживав за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, який на час розгляду провадження помер, однак судовий розгляд, за клопотанням родичів, проведено в зв`язку з вимогою реабілітації померлого;

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком, зокрема, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 - ч. 3 ст. 368 КК України, та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, з позбавленням права протягом трьох років обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій.

Відповідно до ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_6 8 рангу 4 категорії державного службовця.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 залишено попереднім у виді застави.

Строк покарання ОСОБА_6 рахувати з дня його затримання після набрання вироком законної сили.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 , в період травня-липня 2014р., працюючи на посаді начальника ГУ ДМС України у Львівській області, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, використовуючи владу та службове становище, всупереч інтересам служби, умисно, організував одержання та одержав неправомірну вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи не вчинення такою службовою особою в інтересах тих, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої йому влади та службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Інша особа, провадження щодо якої закрито (надалі особа ОСОБА_10 ), в період травня-липня 2014р., працюючи на посаді першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, умисно, висловив прохання надати неправомірну вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи не вчинення такою службовою особою в інтересах тих, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої йому влади та службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Дії обвинувачених полягали у наступному.

ОСОБА_6 у відповідності до наказу Голови ДМС України № 294-к від 14.05.2014 р. на посаді тимчасово виконуючого обов`язки начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (надалі ГУ ДМС України у Львівській області), а з 24.07.2014 у відповідності до наказу Голови ДМС України № 532-к від 24.07.2014 р. на посаді начальника ГУ ДМС України у Львівській області, та особа ОСОБА_10 , працюючи, у відповідності до наказу Голови Державної Міграційної Служби України № 323-к від 27.05.2014р., на посаді першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (надалі ГУ ДМС України у Львівській області), будучи представниками влади та державними службовцями, яким присвоєні: ОСОБА_6 - четверта категорія та восьмий ранг державного службовця, особі Б.- п`ята категорія та десятий ранг державного службовця, тобто являючись службовими особами, наділеними адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями, які, згідно п. 2 примітки до ст. 368 КК України, займають відповідальне становище, основними обов`язками яких, відповідно до ст. 11 Закону України Про державну службу є: діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, додержуватися принципів державної служби, сумлінно виконувати свої посадові обов`язки, додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції, додержуватися встановлених законодавством правил професійної етики державного службовця, будучи зобов`язаними, відповідно до присяги державного службовця - вірно служити Українському народу, додержуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої службові обов`язки; які:

- ОСОБА_6 у відповідності до Положення про Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області, затвердженого наказом Державної міграційної служби № 28 від 18.07.2011, здійснює керівництво ГУ ДМС України у Львівській області, добір кадрів у апарат ГУ ДМС та його територіальні підрозділи, вносить пропозиції Голові ДМС щодо призначення на посади та звільнення з посад керівників підпорядкованих територіальних підрозділів та їх заступників, призначає на посади та звільняє з посад інших державних службовців, працівників, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення про їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності, порушує перед Головою ДМС питання про присвоєння рангів державних службовців своїм заступникам, начальникам територіальних підрозділів, їх заступникам, а також заохочення та притягнення їх до відповідальності;

- особа ОСОБА_10 у відповідності до розподілу обов`язків між першим заступником начальника ГУ ДМС України у Львівській області та заступником начальника ГУ ДМС України у Львівській області, безпосередньо спрямовує, здійснює координацію та контролює діяльність структурних та територіальних підрозділів ГУ ДМС України у Львівській області.

Обвинувачені ОСОБА_6 та особа ОСОБА_10 , відповідно до положень наведених нормативно-правових актів, будучи представниками влади та службовими особами, які займають відповідальне становище, маючи умисел на безпідставне та незаконне одержання неправомірної вигоди, з наміром власного незаконного збагачення, протягом травня-липня 2014 року, за попередньою змовою між собою вчинили такі дії.

ОСОБА_6 , використовуючи владу та службове становище всупереч інтересам служби, маючи умисел на безпідставне та незаконне одержання від завідувача Миколаївським районним сектором ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_11 грошової винагороди в розмірі 3000 доларів США за не звільнення останнього із займаної посади та щомісячного отримання від 1500 гривень до 5000 гривень за не створення перешкод в його службовій діяльності у вигляді безпідставних перевірок, незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності, не ініціювання питання про звільнення з займаної посади та лояльне ставлення до нього, в травні 2014 року залучив до реалізації та досягнення свого злочинного умислу першого заступника начальника ГУ ДМС України у Львівській області особу ОСОБА_10 , який повинен був висловити вимогу ОСОБА_11 про необхідність передачі вказаних сум грошей та пояснити, що у випадку не передачі зазначених сум грошей, для нього будуть створені перешкоди в його службовій діяльності та буде ініційовано звільнення останнього із займаної посади.

З метою реалізації свого умислу ОСОБА_6 , перебуваючи в своєму службовому кабінеті, який розташований на другому поверсі адміністративного приміщення ГУ ДМС України у Львівській області, що по вул. Руданського, 3 у м. Львові, в розмові з ОСОБА_11 неодноразово повідомляв його про необхідність звільнення з займаної посади через неналежну організацію роботи, а також направляв останнього до особи ОСОБА_10 , який мав пояснити у який спосіб і на яких умовах він може вирішити питання залишення на роботи. Особа ОСОБА_10 23 липня 2014 року, перебуваючи в своєму службовому кабінеті, за вище вказаною адресою, висловив ОСОБА_11 пропозицію, поєднану з вимаганням, передачі йому та ОСОБА_6 грошей в сумі 3000 доларів США, що згідно курсу Національного Банку України становило 34933,16 грн. та передавати щомісячно від 1500 гривень до 5000 гривень за незвільнення з роботи та нормальні умови праці без перевірок; при цьому, висловивши, що у випадку непередачі зазначених сум грошей, для нього будуть створені перешкоди в його службовій діяльності у вигляді безпідставних перевірок, незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності та буде внесено пропозиції Голові ДМС щодо звільнення його з посади керівника територіального підрозділу ГУ ДМС України у Львівській області.

Окрім цього, ОСОБА_6 , використовуючи владу та службове становище всупереч інтересам служби, маючи умисел на безпідставне та незаконне одержання від начальника Самбірського міського відділу ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_12 неправомірної вигоди в розмірі 3000 доларів США за не звільнення останнього із займаної посади та щомісячного отримання від 1500 гривень до 5000 гривень за не створення перешкод в його службовій діяльності у вигляді безпідставних перевірок, незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності, не ініціювання питання про звільнення з займаної посади та лояльне ставлення до нього, в травні 2014 року залучив до реалізації та досягнення свого злочинного умислу першого заступника начальника ГУ ДМС України у Львівській області особу ОСОБА_10 , який повинен був висловити вимогу ОСОБА_12 про необхідність передачі вказаних сум грошей та пояснити, що у випадку не передачі зазначених сум грошей, для нього будуть створені перешкоди в його службовій діяльності та буде ініційовано звільнення останнього із займаної посади керівника територіального підрозділу ГУ ДМС України у Львівській області.

З метою реалізації свого умислу обвинувачені ОСОБА_6 24 червня 2014 року, перебуваючи в своєму службовому кабінеті, який розташований на другому поверсі адміністративного приміщення ГУ ДМС України у Львівській області, що по вул. Руданського, 3 у м. Львові, скерував ОСОБА_12 до першого заступника начальника ГУ ДМС України у Львівській області особи ОСОБА_10 , а особа ОСОБА_10 - невстановленого слідством дня в кінці червня 2014 року на початку липня 2014 року, перебуваючи в своєму службовому кабінеті, який розташований на другому поверсі адміністративного приміщення ГУ ДМС України у Львівській області, що по вул. Руданського, 3 у м. Львові, висловив ОСОБА_12 пропозицію, поєднану з вимаганням, передати йому та ОСОБА_6 вказані ним суми грошей в розмірі 3000 доларів США, що згідно курсу Національного Банку України становило 35684,35 гривень, та від 1500 гривень до 5000 гривень кожного місяця за не вчинення зазначених вище дій, пояснюючи, що у випадку не передачі зазначеної суми грошей, для нього будуть створені перешкоди в його службовій діяльності та буде внесено пропозиції Голові ДМС щодо звільнення його з посади керівника територіального підрозділу ГУ ДМС України у Львівській області.

Окрім цього, ОСОБА_6 , використовуючи владу та службове становище всупереч інтересам служби, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з наміром власного незаконного збагачення, маючи умисел на безпідставне та незаконне одержання від завідувача Перемишлянським районним сектором ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_13 неправомірної вигоди в розмірі 3000 доларів США за не звільнення із займаної посади та 1500 гривень кожного місяця за не створення перешкод в його службовій діяльності у вигляді безпідставних перевірок, незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності та лояльне ставлення до нього, в травні 2014 року залучив до реалізації та досягнення свого злочинного умислу першого заступника начальника ГУ ДМС України у Львівській області особу ОСОБА_10 , який повинен був висловити вимогу ОСОБА_13 про необхідність передачі вказаних сум грошей та пояснити, що у випадку не передачі зазначених сум грошей, для нього будуть створені перешкоди в його службовій діяльності у вигляді безпідставних перевірок, незаконного притягнення до відповідальності та буде внесено пропозиції Голові ДМС щодо звільнення його з посади керівника територіального підрозділу ГУ ДМС України у Львівській області.

ОСОБА_6 та особа ОСОБА_10 , діючи в групі та за попередньою змовою, умисно, з корисливих мотивів, з наміром власного незаконного збагачення, маючи умисел на безпідставне та незаконне одержання від завідувача Перемишлянським районним сектором ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_13 грошової винагороди в розмірі 3000 доларів США за не внесення пропозиції Голові ДМС щодо звільнення його із займаної посади та 1500 гривень кожного місяця за не створення перешкод в його службовій діяльності у вигляді безпідставних перевірок, незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності, не ініціювання питання про звільнення з займаної посади та лояльне ставлення до нього вчинили наступне: ОСОБА_6 протягом травня-липня 2014 року, перебуваючи в своєму службовому кабінеті, який розташований на другому поверсі адміністративного приміщення ГУ ДМС України у Львівській області, що по вул. Руданського, 3 у м. Львові, неодноразово скеровував ОСОБА_13 до першого заступника начальника ГУ ДМС України у Львівській області особи ОСОБА_14 невстановленого слідством дня, в липні 2014 року, перебуваючи в своєму службовому кабінеті, який розташований на другому поверсі адміністративного приміщення ГУ ДМС України у Львівській області, що по вул. Руданського, 3 у м. Львові, висловив ОСОБА_13 прохання, поєднане з вимаганням, надати йому та ОСОБА_6 вказані ним суми грошей в розмірі 3000 доларів США та 1500 гривень кожного місяця за не вчинення зазначених вище дій, пояснюючи, що у випадку не передачі зазначеної суми грошей, для нього будуть створені перешкоди в його службовій діяльності у вигляді безпідставних перевірок, притягнення до відповідальності та буде внесено пропозиції Голові ДМС щодо звільнення його з посади керівника територіального підрозділу ГУ ДМС України у Львівській області.

ОСОБА_13 , будучи поставленим в умови, за яких відмова від передачі начальнику ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_6 та його першому заступнику особі ОСОБА_10 вказаної ними суми неправомірної вигоди могла потягнути порушення його законних прав та інтересів, зокрема, права на повагу до своєї особистості, гідності, справедливе і шанобливе ставлення до себе з боку керівників, просування по службі, захист від незаконного звільнення, могла б призвести до необґрунтованого ініціювання звільнення його із займаної посади завідувача Перемишлянським районним сектором ГУ ДМС України у Львівській області, безпідставного притягнення до дисциплінарної відповідальності, створення перешкод в його службовій діяльності, що в подальшому негативно відбилося б на його просуванні по службі та звільнення, погодився на такі протиправні вимоги ОСОБА_6 та особи Б.

Невстановленого слідством дня в серпні 2014 року ОСОБА_13 , виконуючи незаконні вимоги начальника ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_6 та його першого заступника особи ОСОБА_10 , перебуваючи в службовому кабінеті останнього, який розташований на другому поверсі адміністративного приміщення ГУ ДМС України у Львівській області, що по вул. Руданського, 3 у м. Львові, передав, а перший заступник начальника ГУ ДМС України у Львівській області особа ОСОБА_10 , діючи повторно та в групі і за попередньою змовою із начальником ГУ ДМС України у Львівські області ОСОБА_6 , одержав від нього неправомірну вигоду в сумі 1000 гривень за не звільнення його із займаної посади, не створення перешкод в його службовій діяльності та лояльне ставлення до нього.

Отримавши вказану неправомірну вигоду, перший заступник начальника ГУ ДМС України у Львівській області особа ОСОБА_10 , маючи умисел на безпідставне та незаконне одержання від ОСОБА_13 решти неправомірної вигоди в розмірі 3000 доларів США, та кожного місяця 1500 гривень, діючи з корисливих мотивів та з наміром власного збагачення, в групі та за попередньою змовою із начальником ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_6 , повторно висловив вимогу ОСОБА_13 про передачу їм неправомірної вигоди в розмірі 3000 доларів США за не звільнення із займаної посади та 1500 гривень кожного місяця за не створення перешкод в його службовій діяльності у вигляді безпідставних перевірок, незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності, не ініціювання питання про звільнення з посади та лояльне ставлення до нього, пояснивши, що у випадку не передачі зазначеної суми грошей, а в подальшому кожного місяця 1500 гривень, для нього будуть створені перешкоди в його службовій діяльності у вигляді безпідставних перевірок, незаконного притягнення до відповідальності та буде внесено пропозиції Голові ДМС щодо звільнення його з посади керівника територіального підрозділу ГУ ДМС України у Львівській області.

ОСОБА_13 , будучи поставленим в умови, за яких відмова від передачі начальнику ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_6 та його першому заступнику особі ОСОБА_10 вказаної ними суми неправомірної вигоди могла потягнути порушення його законних прав та інтересів, зокрема права на повагу до своєї особистості, гідності, справедливе і шанобливе ставлення до себе з боку керівників, просування по службі, захист від незаконного звільнення, могла б призвести до необґрунтованого ініціювання звільнення його із займаної посади керівника територіального органу ГУ ДМС України у Львівській області, безпідставного притягнення до дисциплінарної відповідальності, створення перешкод в його службовій діяльності, що в подальшому негативно відбилося б на його просуванні по службі та звільнення, погодився на такі протиправні вимоги ОСОБА_6 та особи Б.

02 вересня 2014 року ОСОБА_13 , виконуючи незаконні вимоги начальника ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_6 та його першого заступника особи ОСОБА_10 , перебуваючи в службовому кабінеті останнього, який розташований на другому поверсі адміністративного приміщення ГУ ДМС України у Львівській області, що по вул. Руданського, 3 у м. Львові, передав, а перший заступник начальника ГУ ДМС України у Львівській області особа ОСОБА_10 , діючи повторно та в групі і за попередньою змовою із начальником ГУ ДМС України у Львівські області ОСОБА_6 , одержав від нього неправомірну вигоду в сумі 1500 гривень за не ініціювання звільнення його із займаної посади, не створення перешкод в його службовій діяльності у вигляді безпідставних перевірок, незаконного притягнення до відповідальності та лояльне ставлення до нього.

Отримавши вказану неправомірну вигоду особа ОСОБА_10 , маючи умисел на безпідставне та незаконне одержання від ОСОБА_13 решти неправомірної вигоди в розмірі 3000 доларів США, та кожного місяця 1500 гривень, діючи з корисливих мотивів та з наміром власного збагачення, в групі та за попередньою змовою із начальником ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_6 , повторно висловив вимогу ОСОБА_13 про передачу їм неправомірної вигоди в розмірі 3000 доларів США‚ а в подальшому зменшив суму неправомірної вигоди до 2000 доларів США‚ за не ініціювання його звільнення із займаної посади та 1500 гривень кожного місяця за не створення перешкод в його службовій діяльності у вигляді безпідставних перевірок, незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності, не ініціювання питання про звільнення з посади та лояльне ставлення до нього, пояснивши, що у випадку не передачі зазначеної суми грошей, для нього будуть створені перешкоди в його службовій діяльності у вигляді безпідставних перевірок, незаконного притягнення до відповідальності та буде внесено пропозиції Голові ДМС щодо звільнення його з посади керівника територіального підрозділу ГУ ДМС України у Львівській області.

ОСОБА_13 , будучи поставленим в умови, за яких відмова від передачі начальнику ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_6 та його першому заступнику особі ОСОБА_10 вказаної ним суми неправомірної вигоди могла потягнути порушення його законних прав та інтересів, зокрема права на повагу до своєї особистості, гідності, справедливе і шанобливе ставлення до себе з боку керівників, просування по службі, захист від незаконного звільнення, могла б призвести до необґрунтованого ініціювання звільнення його із займаної посади керівника територіального органу ГУ ДМС України у Львівській області, безпідставного притягнення до дисциплінарної відповідальності, створення перешкод в його службовій діяльності, що в подальшому негативно відбилося б на його просуванні по службі та звільнення, погодився на такі протиправні вимоги ОСОБА_6

12 вересня 2014 року, о 12 год. 19 хв., ОСОБА_13 , виконуючи незаконні вимоги начальника ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_6 та його першого заступника особи ОСОБА_10 , перебуваючи в службовому кабінеті останнього, який розташований на другому поверсі адміністративного приміщення ГУ ДМС України у Львівській області, що по вул. Руданського, 3 у м. Львові, передав, а перший заступник начальника ГУ ДМС України у Львівській області особа ОСОБА_10 , діючи повторно та в групі і за попередньою змовою із начальником ГУ ДМС України у Львівські області ОСОБА_6 , одержав від нього неправомірну вигоду в сумі 1500 гривень за не звільнення його із займаної посади, не створення перешкод в його службовій діяльності у вигляді безпідставних перевірок, незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності, не ініціювання питання про звільнення з посади та лояльне ставлення до нього.

Отримавши вказану неправомірну вигоду, перший заступник начальника ГУ ДМС України у Львівській області особа ОСОБА_10 , маючи умисел на безпідставне та незаконне одержання від ОСОБА_13 решти неправомірної вигоди в розмірі 2000 доларів США, та кожного місяця 1500 гривень, діючи з корисливих мотивів та з наміром власного збагачення, в групі та за попередньою змовою із начальником ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_6 , повторно висловив вимогу ОСОБА_13 про передачу їм неправомірної вигоди в розмірі 2000 доларів США‚ за не звільнення із займаної посади та 1500 гривень кожного місяця за не створення перешкод в його службовій діяльності у вигляді безпідставних перевірок, незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності, не ініціювання звільнення з посади та лояльне ставлення до нього, пояснивши, що у випадку не передачі зазначеної суми грошей, а в подальшому кожного місяця 1500 гривень, для нього будуть створені перешкоди в його службовій діяльності та буде внесено пропозиції Голові ДМС щодо звільнення його з посади керівника територіального підрозділу ГУ ДМС України у Львівській області.

ОСОБА_13 , будучи поставленим в умови, за яких відмова від передачі начальнику ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_6 та його першому заступнику особі ОСОБА_10 вказаної ним суми неправомірної вигоди могла потягнути порушення його законних прав та інтересів, зокрема права на повагу до своєї особистості, гідності, справедливе і шанобливе ставлення до себе з боку керівників, просування по службі, захист від незаконного звільнення, могла б призвести до необґрунтованого ініціювання звільнення його із займаної посади керівника територіального органу ГУ ДМС України у Львівській області, безпідставного притягнення до дисциплінарної відповідальності, створення перешкод в його службовій діяльності, що в подальшому негативно відбилося б на його просуванні по службі та звільнення, погодився на такі протиправні вимоги ОСОБА_6 та особи Б.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на одержання від ОСОБА_13 неправомірної вигоди в сумі 2000 доларів США, перший заступник начальника ГУ ДМС України у Львівській області особа ОСОБА_10 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з наміром власного незаконного збагачення, а також в групі та за попередньою змовою із начальником ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_6 , разом з останнім, залучив для полегшення доведення свого злочинного наміру, спрямованого на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_13 до кінця, начальника відділу еміграційної роботи ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_15 , який, не будучи обізнаним із злочинним умислом та наміром ОСОБА_6 та особи ОСОБА_10 на вимагання та одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_13 , 18 вересня 2014 року, о 17.20 год., на прохання ОСОБА_6 та особи ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні свого службового кабінету, який розташований на першому поверсі адміністративного приміщення ГУ ДМС України у Львівській області, що по вул. Руданського, 3 у м. Львові, одержав від ОСОБА_13 , який діяв у відповідності до вказівок ОСОБА_6 та особи ОСОБА_10 , неправомірну вигоду в розмірі 2000 доларів США, що з врахуванням офіційного курсу Національного банку України становило 26850,05 гривень, які в цей же день мав передати ОСОБА_6 та особі ОСОБА_10 , проте не встиг передати гроші, оскільки був затриманий працівниками міліції, а предмет неправомірної вигоди вилучений.

Всього в період з серпня 2014 року до 18 вересня 2014 року ОСОБА_6 та особа ОСОБА_10 , діючи повторно, в групі та за попередньою змовою, вимагали та одержали від завідувача Перемишлянським районним сектором ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_13 неправомірну вигоду на загальну суму 30850,05 гривень за не звільнення його займаної посади, не створення перешкод в його службовій діяльності та лояльне ставлення до нього.

Не погоджуючись із цим вироком, захисник ОСОБА_16 в інтересах іншої особи, провадження щодо якої закрито (особи ОСОБА_10 ), обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 звернулися з апеляційними скаргами.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року вирок Галицького районного суду м. Львова від 23 липня 2018 року щодо особи ОСОБА_10 скасовано, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України звільнено особу ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 368 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього закрито.

З огляду на це, апеляційний розгляд проводиться за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 .

У своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 23 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати та закрити провадження у справі.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржений вирок ухвалений з порушенням вимог статей 94, 370 КПК України. Зокрема, вказує, що такий доказ, як розмова ОСОБА_13 та особи ОСОБА_10 , отриманий 2 вересня 2014 року, до відкриття кримінального провадження, в результаті здійсненого ОСОБА_13 таємного запису на диктофон, а тому не може вважатися допустимим і одержаним у законний спосіб. Так, Конституційний суд України у справі №1-31/2011 від 20 жовтня 2011 року допускає, що фактичні дані про скоєння злочину можуть бути одержані від фізичних осіб, які випадково зафіксували їх на власні фото-, кіно-, відеотехнічні засоби, але такі дані не відповідають вимогам допустимості доказів, якщо вони одержані внаслідок цілеспрямованих дій з елементами оперативно-розшукових заходів, що у цьому випадку вчинив ОСОБА_13 .

Як стверджує апелянт, суд обмежився твердженням, що диктофон, який є у матеріалах справи, належно оглянутий, але не дав оцінки відсутності процесуальної природи походження доказу. Належний огляд диктофона спростовується не тільки тим, що в протоколі огляду немає покликання на документ, у якому вказані індивідуальні ознаки пристрою під час його вилучення, але і тим, що огляд з процедурою розпакування пакету з диктофоном відбувся 8 листопада 2014 року (т. 3, а.с. 2), а упакування в цей пакет відбулося 19 листопада 2014 року (т. 1, а.с. 146). Не зрозуміло чому слідчим диктофон поміщений в пакет з вилученими грошовими коштами і при цьому кошти ідентифікуються, а диктофон поміщається без покликання на його технічні та зовнішні ознаки в протоколі, а лише дописується декілька слів до протоколу.

Суд вказав у вироку, що протоколи №№ 5/2764, 5/2762, 5/2763 складені на підставі доручення слідчого в порядку ст.ст. 40,41 КПК України відповідають вимогам Закону і є допустимими доказами. Захист погоджується з таким твердженням, але у випадку наявності такого доручення, тоді як у випадку його відсутності суд зобов`язаний обґрунтувати поважність причин чому докази визнаються допустимими за таких обставин.

Додатковими підставами для невизнання названих протоколів та файлів допустимими доказами є не відкриття в порядку ст. 290 КПК України стороні захисту правової підстави для проведення НСРД - ухвал слідчого судді, а також те, що експертизою звукозапису НСРД від 12 травня 2016 року не спростовані сумніви, висловлені стороною захисту про можливий монтаж або неоригінальність наданих суду файлів.

Крім того, результати проведення негласного розшукового заходу за СОП №2250 «Вулик» від 21 листопада 2014 року, на які покликається суд у оскаржуваному вироку, є незрозумілим заходом з точки зору КПК України без процесуальних дозволів, а у матеріалах справи відсутні ухвали слідчого судді на його проведення. Відтак зовсім не зрозуміло, що це за оперативний захід, для чого він проводився, в межах якого судового дозволу, що ставилося за мету і які результати сподівалися отримати в ході проведення заходу.

Звертає увагу на те, що протокол огляду місця події від 18 вересня 2014 року, складений слідчим ОСОБА_17 , в ході якого зазначено, що після зупинки автомобіля, яким керував ОСОБА_15 , у останнього добровільно отримано 2000 доларів США, є недопустимим доказом, хоча суд першої інстанції вважає проведення такої слідчої дії законною, оскільки ОСОБА_15 добровільно погодився видати кошти. На місці затримки автомобіля ОСОБА_15 добровільним отриманням коштів займалась не ідентифікована відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 104 КПК України особа, яка у протоколі зазначена як працівник міліції, що використовував гумові рукавиці. Вилучення у фізичної особи добровільно виданих коштів проводиться на підставі заяви цієї особи про бажання добровільно видати кошти з ідентифікацією виданого та складанням протоколу огляду вилучених коштів. У випадку відсутності добровільності, вилучення коштів, як предмету злочину, здійснюється за правилами обшуку зі складанням відповідного протоколу. Допит особи про обставини справи в усній формі не допускається. Добровільна згода ОСОБА_15 на проведення обшуку не може бути виправданням порушення вимог Закону з боку працівників міліції. Тобто складання протоколу огляду місця події у такому випадку не відповідає вимогам КПК України. Таким грубим порушенням процесуальних норм, суд першої інстанції оцінки не надав.

Зазначає, що ОСОБА_6 не міг вчинити інкримінованих йому діянь, зазначених у вироку, оскільки відповідно до його посадових обов`язків не був уповноважений приймати рішення про звільнення з посад керівників територіальних підрозділів ГУ ДМС України у Львівській області, зокрема ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та ОСОБА_11 , а тому і не міг створити умови безвихідного становища для заявників у цьому кримінальному провадженні. Стороною обвинувачення не подано жодного доказу того, що ОСОБА_6 готував чи подавав звернення до ДМС України про звільнення керівників територіальних підрозділів ГУ ДМС України у Львівській області. У вироку неодноразово зазначається, що вимога з боку ОСОБА_6 на отримання неправомірної вигоди передбачала лояльне ставлення до заявників, але при цьому суд не розкрив цього твердження у розумінні загроз правам цих осіб у випадку не надання неправомірної вигоди. Аналогічно слід розглянути і питання безпідставних перевірок. У ході судового розгляду кримінального провадження не було досліджено доказів того, що ОСОБА_6 в силу свого службового становища та наданої йому влади вчинив або міг вчинити такі дії, які йому інкриміновано.

Не доведено, але зазначено у вироку суду, що ОСОБА_6 діяв у групі осіб, повторно. Суд прийшов до висновку про таку кваліфікацію на підставі сумнівних показань зацікавлених осіб та припущень.

Стверджує, що склад злочину, який полягає у вимаганні, буде закінченим з моменту отримання хоча б частини неправомірної вигоди. Тому кваліфікація злочину як поєднаного з вимаганням у епізодах з ОСОБА_11 та ОСОБА_19 є неправильною.

Під одержанням неправомірної вигоди слід розуміти її фактичне прийняття, коли службова особа має можливість користуватись та розпоряджатись набутими цінностями. ОСОБА_13 заявляв, що неодноразово надавав неправомірну вигоду, але жодного разу факт отримання неправомірної вигоди не був підтверджений її фактичним отриманням.

Підкреслює, що спроба передачі коштів коли службова особа їх фактично не одержує вказує на відсутність обов`язкового для хабарництва двостороннього психічного зв`язку між тим хто «бере, повинен взяти» і тим «хто дає» і є свідченням провокації. За таких обставин і лише на показаннях свідка ОСОБА_13 вважати, що ОСОБА_6 чи особа ОСОБА_10 отримали неправомірну вигоду неправильно, бо сам факт не відбувся і не відомо хто би реально отримав кошти та чи отримав би взагалі, адже це була не перша спроба вручити неправомірну вигоду ОСОБА_6 , який за версією сторони обвинувачення постійно вимагав хабар.

Отже, на переконання апелянта, при наявності грубих порушень вимог Закону у кожній процесуальній дії досудового слідства, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, відсутності доказів здобутих у законний спосіб і які би підтвердили вину ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованих йому діянь та поряд з однобічністю висновків суду, взятих з показань зацікавлених осіб, вирок, яким ОСОБА_6 визнано винуватим, підлягає скасуванню.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 23 липня 2018 року щодо нього скасувати та постановити виправдувальний вирок за відсутності в його діях складу злочину.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що докази та доводи, наявні у матеріалах кримінального провадження і досліджені в судовому засіданні, свідчать про недоведеність пред`явленого йому обвинувачення. Всупереч вимогам ст. 290 КПК України, слідчий не надав стороні захисту матеріалів кримінального провадження для ознайомлення. Слідчий ОСОБА_20 6 грудня 2014 року відмовився складати протокол про ознайомлення ОСОБА_6 та його захисника із матеріалами кримінального провадження, зважаючи на «необов`язковість документального оформлення такої процесуальної дії» . Відмова слідчого від складення документу про проведення слідчої дії не допускається нормами КПК України, однак суд першої інстанції цей факт не оцінив, незважаючи на наявність наданого відеозапису. Відтак судом першої інстанції проігноровано положення п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду «Про застосування судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду з питань судового розгляду кримінальних справ та постановлення вироку» про неприпустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність обвинуваченого. Усі сумніви щодо доведеності винуватості, якщо їх неможливо усунути, повинні трактуватися на користь обвинуваченого. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі злочину є доведеним.

Згідно з актовим записом про смерть №5270, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 через ушкодження внаслідок військових дій від вибухів та осколків (а.с. 211, т. 7).

У судовому засіданні 21 листопада 2024 року законний представник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_21 заявила клопотання про непогодження із закриттям кримінального провадження №0000525 від 3 вересня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КПК України, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Як слідує з заяви адвоката ОСОБА_7 та ордера про надання правничої (правової) допомоги №1112591 від 4 грудня 2024 року, ОСОБА_21 уклала договір з адвокатом ОСОБА_7 про надання правничої допомоги для реабілітації померлого ОСОБА_6 .

Водночас, законний представник ОСОБА_21 звернулася з заявою про проведення апеляційного розгляду у її відсутності. Вказала, що інтереси її покійного чоловіка ОСОБА_6 уповноважений представляти адвокат ОСОБА_7 .

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав подані апеляційні скарги та просив такі задовольнити з мотивів, викладених у них.

ОСОБА_9 подані обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником ОСОБА_7 апеляційні скарги підтримав та просив їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 просив відмовити у задоволенні апеляційних вимог, покликавшись на їх безпідставність.

Апеляційний розгляд проводиться у відсутності законного представника померлого обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_21 , з огляду на подану нею заяву та залучення для захисту інтересів ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно з нормами матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження дотримано наведені вище вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у справі, а його висновки про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 - ч. 3 ст. 368 КК України, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

Так, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, місцевий суд обґрунтував, покликаючись, зокрема, на: показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_15 , а також письмовими доказами: наказом ДМС України № 535-к від 24 липня 2014 року про призначення ОСОБА_6 на посаду начальника ГУ ДМС України у Львівській області та наказом про приступлення до виконання обов`язків № 230-к від 24 липня 2014 року; наказом ДМС України 323-к від 27 травня 2014 року щодо призначення особи Б. на посаду першого заступника начальника ГУ ДМС України у Львівській області з 28 травня 2014 року; заявою ОСОБА_13 до ГУМВС України у Львівській області від 03 вересня 2014 року; заявою ОСОБА_12 до ГУМВС України у Львівській області від 24 вересня 2014 року; заявою ОСОБА_11 до ГУМВС України у Львівській області від 24 вересня 2014 року; поданням від 05 вересня 2014 року, підписаним ОСОБА_6 на ім`я голови ДМС України, згідно з яким він клопоче про звільнення із займаної посади начальника Самбірського МВ ГУДМС України у Львівській області ОСОБА_12 ; протоколом огляду від 08 листопада 2014 р. диктофона «Олімпус», на якому при включенні є запис розмови ОСОБА_13 та особи ОСОБА_10 , диктофон наданий слідчому ОСОБА_13 ; постановою прокурора прокуратури Львівської області від 04 вересня 2014 року («розсекречено») про проведення контролю за вчиненням злочину; протоколом ідентифікації грошових коштів від 12 вересня 2014 року; протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 24 вересня 2014 року; протоколом ідентифікації та помічення грошових коштів від 16 вересня 2016 року; протоколом № 5/2762 (гриф «таємно» змінений на «не таємно») від 22 вересня 2016 року про результати аудіо-, відеоконтролю та візуального спостереження особи та прослуховуванням в судовому засіданні відеозапису розмови від 16 вересня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_13 ; протоколом № 5/2763 (гриф «таємно» змінений на «не таємно») від 22 вересня 2016 року про результати аудіо-, відеоконтролю та візуального спостереження особи та прослуховуванням в судовому засіданні відеозапису розмови від 18 вересня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_13 ; протоколом огляду місця події від 18 вересня 2014 року; протоколом за результатами проведення негласного розшукового заходу за СОП №2250 «Вулик», де зафіксована телефонна розмова особи ОСОБА_25 » о 18 год. 25 хв. 18 вересня 2016 року; висновком криміналістичної експертизи хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин від 11 листопада 2014 року, зміст яких детально викладений у вироку суду.

Дослідивши відповідно до ст. 94 КПК України вищевказані докази і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, як організація одержання та одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, повторно та за попередньою змовою групою осіб.

На переконання колегії суддів, доводи апеляційних скарг сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, відповідальність за ст. 368 КК України настає, якщо одержання неправомірної вигоди було зумовлене виконанням чи невиконанням будь-якої дії в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, або третьої особи. З цих положень закону випливає, по-перше, що за неправомірну вигоду службова особа, яка займає відповідальне становище, може як діяти активно, тобто вчинити дії, так і утриматися від їх вчинення - бездіяльність. По-друге, як дія, так і бездіяльність, які зумовлені одержанням неправомірної вигоди, виконуються (не виконуються) в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, або третіх осіб з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Частиною 3 вказаної статті передбачена кримінальна відповідальність за вчинення злочину особою, яка займає відповідальне становище.

Службовими особами, які займають відповідальне становище, у статтях 368, 368-5, 369 та 382 цього Кодексу є особи, зазначені у пункті 1 примітки до статті 364 цього Кодексу, посади яких згідно зі статтею 6 Закону України «Про державну службу» належать до категорії «Б», судді, прокурори, слідчі і дізнавачі, а також інші, крім зазначених у пункті 3 примітки до цієї статті, керівники і заступники керівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць.

Як установив суд першої інстанції, ОСОБА_6 , будучи начальником ГУ ДМС Львівської області, відповідно до Положення про Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області, затвердженого наказом Державної міграційної служби № 28 від 18 липня 2011 року, був уповноважений здійснювати керівництво ГУ ДМС України у Львівській області, добір кадрів у апарат ГУ ДМС та його територіальні підрозділи, вносити пропозиції Голові ДМС щодо призначення на посади та звільнення з посад керівників підпорядкованих територіальних підрозділів та їх заступників, тим самим спростовуються доводи апелянтів на відсутність у ОСОБА_6 повноважень щодо можливого впливу на звільнення з посад керівників територіальних підрозділів ГУ ДМС України у Львівській області, зокрема ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_6 інкримінується вчинення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України групою осіб, повторно. Втім, сторона захисту заперечує про наявність вказаних кваліфікуючих ознак.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 28 КК України, попередньою змовою визнається домовленість осіб про спільне вчинення злочину до його початку.

Домовленість про спільне вчинення злочину заздалегідь означає наявність згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони.

Злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь, тобто, до його початку домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину. Ключовою ознакою даної форми співучасті у злочині є обов`язкова наявність попередньої змови, яка повинна мати місце до моменту, коли один із співучасників почав виконувати об`єктивну сторону злочину.

Як зазначено у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про хабарництво», відповідно до ч. 2 ст. 28 КК України хабар належить визнавати одержаним за попередньою змовою групою осіб, якщо злочин спільно вчинили декілька службових осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до його початку, про це домовилися (як до, так і після надходження пропозиції про давання хабара, але до його одержання).

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Із матеріалів провадження вбачається, що про узгодженість та послідовність дій обвинувачених ОСОБА_6 та особи ОСОБА_10 можна стверджувати із самого початку.

Сукупність досліджених доказів та показань свідків свідчить про послідовну поведінку службових осіб на досягнення ними мети - одержання незаконної вигоди за вчинення чи невчинення певних дій щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Зокрема, вперше вимогу передати 3000 доларів США ОСОБА_13 висловив особа ОСОБА_10 , однак свідок сказав, що стільки зібрати не зможе, після цього особа ОСОБА_10 сказав йому «тоді 2000 доларів США». Надалі особа ОСОБА_10 нагадав, що треба передати йому 2000 доларів США, щоб пройти нормально атестацію. При цьому особа ОСОБА_10 казав, що гроші слід платити для гарних відносин з новим керівником ГУ ДМС ОСОБА_6 , що він разом з ОСОБА_6 поїдуть до Києва та відвезуть туди гроші. Надалі ОСОБА_13 зайшов до ОСОБА_6 та сказав, що у нього є необхідна сума коштів, на що той сказав, що це питання можна вирішити через ОСОБА_15 або зв`язатися з особою ОСОБА_10 ; сказав, що можна передати суму через ОСОБА_15 . Свідок ОСОБА_12 надав показання про те, що начальник відділу кадрів ОСОБА_22 сказав, що ОСОБА_6 не бачить його на займаній посаді; ОСОБА_6 повідомив йому, що посада керівника Самбірського відділу скорочується; надалі особа ОСОБА_10 сказав йому, що ситуація змінилася та показав йому жест, що він має передати 3000 доларів США, однак таких коштів у нього не було; надалі ОСОБА_6 надав йому негативну характеристику та підписав подання на ім`я голови ДМС про звільнення з займаної посади. Свідок ОСОБА_11 суду показав, що ОСОБА_22 покликав його до управління для розмови з ОСОБА_6 та запропонував йому написати заяву про звільнення; у червні ним була подана заява про звільнення; вкінці липня він зустрівся з особою ОСОБА_10 , який на аркуші паперу написав йому «3000», а на іншому «50х50», з чого він зрозумів, що необхідно незаконним шляхом заробляти кошти та половину віддавати керівництву, а 3000 доларів США, щоб залишитись на займаній посаді.

Попри те, що у матеріалах негласних слідчих (розшукових) дій безпосередньо не зафіксовано розмови між ОСОБА_6 та особою ОСОБА_10 , у ході якої вони домовляються про спільне вчинення злочинів, про наявність такої змови свідчить узгодженість їхніх дій, зокрема обізнаність ОСОБА_6 про необхідність отримання коштів від ОСОБА_13 , а також те, що після відмови ОСОБА_12 та ОСОБА_11 заплатити озвучену їм суму коштів, ОСОБА_6 підписав подання на ім`я голови ДМС України на звільнення указаних осіб із займаних ними посад.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хабарництво», злочин вважається закінченим з моменту, коли особа прийняла хоча б частину хабара.

Враховуючи, що ОСОБА_6 інкримінується роль організатора в одержанні неправомірної вигоди, така, з огляду на його вказівку ОСОБА_13 передати кошти ОСОБА_15 , була передана ОСОБА_13 останньому, надалі ОСОБА_15 поклав гроші у сумочку і поїхав на своєму автомобілі, коли на просп. Свободи у м. Львові його зупинили працівники правоохоронного органу та вилучили у нього грошові кошти, передані ОСОБА_13 , колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

Стосовно інших епізодів, на які вказує захисник, то у випадку прохання надати неправомірну вигоду, злочин вважається закінченим з моменту висловлення такого прохання.

При цьому те, що у ході допиту свідки сторони захисту ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 заявили, що за час роботи в міграційній службі під керівництвом ОСОБА_6 та особи ОСОБА_10 з них ніхто грошей не вимагав, пропозицій не висловлював, то наведене не спростовує фактів вимагання неправомірної вигоди в інших підлеглих, зокрема ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Сторона захисту покликається на недопустимість як доказу запису на диктофон, зробленого ОСОБА_13 до відкриття кримінального провадження, а також на рішення Конституційного Суду України у справі №1-31/2011 року від 20 жовтня 2011 року.

Дійсно, у вказаному рішенні Конституційний Суд України вказав, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

КС виходив з того, що фактичні дані про скоєння злочину чи підготовку до нього можуть бути одержані не тільки в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноважених на це осіб, а й випадково зафіксовані фізичними особами, які здійснювали власні (приватні) фото-, кіно-, відео-, звукозаписи, або відеокамерами спостереження, розташованими як у приміщеннях, так і ззовні.

За змістом цього рішення, при оцінюванні на предмет допустимості як доказів у кримінальній справі фактичних даних, що містять інформацію про скоєння злочину чи підготовку до нього та подані в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 66 КПК 1960 року, необхідно враховувати ініціативний або ситуативний (випадковий) характер дій фізичних або юридичних осіб, їх мету та цілеспрямованість при фіксуванні зазначених даних.

Установлено, що свідок ОСОБА_13 здійснив аудіозапис своєї розмови з обвинуваченим; в подальшому він звернувся з відповідною заявою щодо дій ОСОБА_6 та особи ОСОБА_10 у правоохоронні органи. Втім, з огляду на обставини справи, колегія суддів не вважає, що такий запис був ініціативним.

Зокрема, із дослідженого в судовому засіданні в суді першої інстанції аудіозапису розмови ОСОБА_13 та особи ОСОБА_10 з диктофону «Олімпус» ОСОБА_13 , яка відповідно до даних протоколу допиту ОСОБА_13 від 15 листопада 2014 року відбулася 02 вересня 2014 року в кабінеті особи ОСОБА_10 , вбачається, що під час розмови обговорюється питання можливості незаконного збагачення при виконанні обов`язків у районному відділ ДМС, можливість незаконного отримання коштів від громадян при вклейці фотокарток в паспорт, втраті та відновленні паспорта. Також обговорюється питання необхідності передачі особі ОСОБА_30 грошових коштів у сумі 1500 грн. щомісячно. Також обговорюється, і зі сторони особи ОСОБА_10 наполегливо, необхідність передачі йому та керівнику суми коштів у три тисячі (без вказання валюти) до 20-х чисел вересня 2014 року за успішне проходження атестації та перепризначення на посаду керівника підрозділу. Зі сторони особи ОСОБА_10 наголошується, що в кінці вересня 2014 року «шеф» поїде до Києва з цього питання, тому гроші необхідно передати до 20 числа.

Таким чином, з ходу вказаних розмов слідує, що вимога до ОСОБА_13 надавати грошові кошти щомісячно та надати грошові кошти за успішне проходження атестації була висловлена самим особою ОСОБА_10 , ОСОБА_13 його до цього не підбурював, провокативних питань не ставив, про шляхи його перепризначення на посаді не запитував. Крім цього, ОСОБА_13 не могло бути відомо, про що саме з ним розмовлятиме особа ОСОБА_31 .

Згідно з протоколом огляду від 08 листопада 2014 року та постанови про визнання речовим доказом від 08 листопада 2014 року, диктофон «Олімпус» наданий ОСОБА_13 слідчому добровільно, вказаний диктофон визнаний речовим доказом (а.с. 2-, т. 3, м.к.п.).

За цих обставин, з огляду на те, що диктофон «Олімпус» був визнаний речовим доказом, зміст якого було детально досліджено судом першої інстанції та оцінено в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження, враховуючи, що ОСОБА_13 точно не могло бути відомо про зміст розмови, яка відбудеться 02 вересня 2014 року у кабінеті особи ОСОБА_10 , що унеможливлює прояв ініціативності з його боку, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання цього доказу недопустимим.

Всупереч тверджень апеляційної скарги, вказаний диктофон не був поміщений в один пакет з грошовими коштами, оскільки, як слідує з протоколу огляду від 19 листопада 2014 року, про який вказує захисник, предметом огляду були грошові кошти в сумі 2000 доларів США, два диски фільтрувального паперу зі змивами рук ОСОБА_15 , полімерні рукавиці в кількості шість штук, сумка ОСОБА_15 та диск фільтрувального паперу зі зразком спеціальної хімічної речовини «Світлячок». Постановою про долучення до провадження речового доказу від 19 листопада 2014 року вказані речові докази були долучені до матеріалів кримінального провадження №0000525 від 03 вересня 2014 року (а.с.146-148, т. 1).

Також захисник звертає увагу на недопустимість доказів, отриманих за результатами проведення НСРД під час досудового розслідування.

Так, у ході апеляційного перегляду частково було задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 про дослідження доказів та досліджено висновок експертного почеркознавчого дослідження за заявою ОСОБА_6 від 08 січня 2019 року №2724, згідно з яким: підписи та рукописні записи: « ОСОБА_32 », зображення яких містяться в рядку: «Суддя апеляційного суду Львівської області» під текстом ухвал про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 05 вересня 2015 року, винесених суддею Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_33 щодо ОСОБА_6 та особи ОСОБА_10 , електрографічні копії яких надано на дослідження, виконані різними особами.

На переконання сторони захисту, дозвіл слідчого судді на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, з огляду на висновки зазначеного експертного дослідження, є незаконним.

Втім, такі висновки не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки ухвали слідчого судді Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_34 від 05 вересня 2014 року про надання дозволу на проведення НСРД щодо ОСОБА_6 та особи ОСОБА_10 були винесені відповідно до вимог глави 21 КПК України, у порядку та строки, визначені кримінальним процесуальним законом. Вказані ухвали відповідають вимогам до ухвал про проведення НСРД, встановлених ч. 4 ст. 248 КПК України, та містять підписи слідчого судді ОСОБА_35 .

Захисник в апеляційній скарзі також вказує на відсутність у матеріалах кримінального провадження письмових доручень слідчого оперативним підрозділам на проведення НСРД. Вказане питання було предметом перевірки суду першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд.

Так, згідно зі ст. 41 КПК України, оперативні підрозділи здійснюють слідчі (розшукові) дії та НСРД в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, прокурора.

Положеннями ч. 6 ст. 246 КПК України (у редакції станом на день проведення НСРД) передбачалось, що проводити НСРД мають право, зокрема, слідчий, який здійснює досудове розслідування злочину, уповноважені оперативні підрозділи органів внутрішніх справ, органів безпеки.

Відповідно до підпунктів 1.7.1, 1.7.2 Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України від 16 листопада 2012 року №114/1042/516/1199/936/1687/5, уповноважений оперативний підрозділ - оперативний підрозділ, який входить до складу державного органу, визначеного у ст. 246 КПК України, залучений за рішенням керівництва органу до здійснення або участі у проведенні НСРД; уповноважена особа - співробітник (працівник) уповноваженого оперативного підрозділу, залучений за рішенням керівника до проведення або участі у проведенні НСРД, інші особи, залучені за рішенням слідчого, прокурора, оперативного підрозділу.

Пунктами 4.1, 4.5 Інструкції визначено, що протокол про хід і результати проведеної НСРД (або її етапів) складається слідчим, якщо вона проводиться за його безпосередньою участю, в інших випадках - уповноваженим працівником оперативного підрозділу, і повинен відповідати загальним правилам фіксації кримінального провадження. Конкретний виконавець щодо складання протоколу про проведення НСРД визначається керівником уповноваженого оперативного підрозділу, який проводив такі дії на підставі доручення слідчого, прокурора.

Згідно з положеннями п. 3.12 вищевказаної Інструкції, контроль за дотриманням строків і повноти виконання доручення слідчого, прокурора здійснюється начальником уповноваженого оперативного підрозділу. За результатами виконання доручення оперативний співробітник (працівник) складає рапорт із зазначенням результатів виконаного доручення, залучених при цьому сил і засобів, а також їх результатів. Начальник уповноваженого оперативного підрозділу приймає рішення шляхом накладення резолюції на рапорті стосовно можливості направлення протоколу та додатків до нього прокурору чи вжиття заходів до належного виконання доручення.

Таким чином, проведення НСРД у кримінальному провадженні належить до повноважень оперативних підрозділів, які за дорученням відповідного суб`єкта (слідчого чи прокурора) забезпечують їх проведення. При цьому під час виконання доручень слідчого, прокурора співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого.

Відповідно до змісту статей 104, 106 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі, в якому, зокрема, відображаються послідовність дій та отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження. Протокол під час досудового розслідування складається слідчим або прокурором, які проводять відповідну процесуальну дію, під час її проведення або безпосередньо після її закінчення.

Всупереч доводам захисника ОСОБА_7 , у матеріалах цього кримінального провадження наявні відповідні доручення слідчого оперативним підрозділам щодо проведення відповідних процесуальних дій (а.с. 89, т. 2 м.к.п.).

За цих обставин місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що протоколи №5/2762, №5/2763, №5/2764 від 22 вересня 2014 року про результати аудіо-, відео контролю та візуального спостереження особи, складені начальником відділу УДСБЕЗ ГУМВС України у Львівській області на виконання доручення слідчого ВРОС та ЗУОГ і ЗО СУ ГУ МВС України, в порядку статей 40-41, 252 КПК України, на підставі ухвал судді апеляційного суду Львівської області від 05 вересня 2014 року ОСОБА_34 , відповідають нормам Глави 21 Кримінального процесуального Кодексу України (негласні слідчі (розшукові) дії) і є допустимими доказами в розумінні ст. 86 цього Кодексу.

Крім цього, з огляду на те, що протокол за результатами проведення негласного розшукового заходу за СОП №2250 «Вулик» від 21 листопада 2014 року, де зафіксована телефонна розмова особи ОСОБА_25 » о 18 год. 25 хв. 18 вересня 2014 року, складений старшим оперуповноваженим 2 відділу ГВ «К» Управління СБ України у Львівській області капітаном ОСОБА_36 на підставі ухвали апеляційного суду Львівської області №02353цт від 01 серпня 2014 року про проведення оперативно-розшукових заходів із застосуванням технічних засобів, зняття інформації з транспортної телекомунікаційної мережі, на виконання доручення слідчого ВРОС та ЗУОГ і ЗО СУ ГУ МВС України, в порядку статей 40-41, 252 КПК України, такий, всупереч апеляційних доводів, також є допустимим доказом у розумінні ст. 86 КПК України.

Той факт, що у матеріалах справи відсутня, зокрема, ухвала слідчого судді Апеляційного суду Львівської області №02353цт від 01 серпня 2014 року, на підставі якої проведено вказаний негласний розшуковий захід за СОП №2250 «Вулик», наведене висновків суду щодо допустимості вказаного доказу не спростовує.

Так, у своїй постановах від 09 вересня 2020 року та 20 червня 2024 року у цій справі Верховний Суд звернув увагу на необхідність з`ясування причин, які перешкодили прокурору відкрити ухвали слідчого судді Апеляційного суду Львівської області стороні захисту.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05 листопада 2019 року у справі №128/6255/14-к, якщо апеляційний суд не вбачав підстав для зняття грифу «таємно» з ухвал слідчого судді, які стали підставою для проведення НСРД, у зв`язку з чим ці процесуальні документи не надавались ні стороні обвинувачення, ні на запит суду першої інстанції, оскільки цих матеріалів у сторони обвинувачення не було і не могло бути у розпорядженні, то зазначене виключає можливість виконання стороною обвинувачення вимог ст. 290 КПК України і застосування санкції, передбаченої ч. 12 цієї статті.

Як убачається із листа голови Апеляційного суду Львівської області від 24 червня 2016 року №73-53 на запит Галицького районного суду м. Львова від 14 червня 2016 року, ухвали слідчого судді №№ 02352цт та 02353цт від 01 серпня 2014 року та №№ 02929т і 2930т від 05 вересня 2014 року були постановлені, про що в облікових формах відділу режимно-секретної роботи міститься відповідна інформація (а.с. 24, т. 3).

Листом голови Апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2016 року на запит Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2016 року повідомлено про неможливість видачі копії ухвал про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 05 вересня 2014 року, оскільки такі містять інформацію з грифом секретності.

За таких обставин, враховуючи, що з огляду на режим секретності та особливості розсекречення процесуальних документів, що стосуються проведення НСРД, а також на позицію Апеляційного суду Львівської області щодо надання таких документів, яка викладена в листах голови апеляційного суду, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що орган досудового розслідування об`єктивно був позбавлений можливості долучити до справи ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення НСРД, а тому порушення вимог ст. 290 КПК України з боку сторони обвинувачення не вбачається.

При цьому висновок №1050/1051 від 12 травня 2016 року, згідно з яким експертам не вдалося встановити апаратуру та оригінальність файлів відео-, звукозапису на картах пам`яті № 1310, 1307, 1311 щодо негласних слідчих (розшукових) дій, з тих причин, що на дослідження не була надана апаратура запису, не є підставою для визнання протоколів за результатами проведення цих НСРД недопустимими доказами, оскільки зміст протоколів НСРД не суперечить положенням статей 99, 104, 105, 252 КПК України.

Водночас, відомості про номенклатуру, фактичну наявність спеціальних технічних засобів чи спеціальної техніки: устаткування, апаратури, приладів, пристроїв, програмного забезпечення, препаратів та інших виробів, призначених (спеціально розроблених, виготовлених, запрограмованих або пристосованих) для негласного отримання інформації, що розкривають найменування, принцип дії чи експлуатаційні характеристики технічних засобів розвідки, спеціальних технічних засобів чи спеціальної техніки, призначених для здійснення та забезпечення оперативно-розшукової, контррозвідувальної чи розвідувальної діяльності, відповідно до пунктів 4.5.1, 4.5.6 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом голови Служби безпеки України від 12 серпня 2005 року № 440, є державною таємницею.

Володіння зазначеними відомостями без належних на те підстав дає змогу зацікавленій стороні впливати на результати такої діяльності, що створює загрозу національним інтересам і безпеці. З цих причин, обумовлених потребою зберігати таємні поліцейські методи розслідування злочинів, ст. 246 КПК України передбачено обмеження обов`язку розкриття у кримінальному провадженні відомостей про факт і методи проведення НСРД.

Враховуючи, що вказані НСРД були проведені уповноваженими законом органами на підставі ухвал слідчого судді, апеляційний суд відхиляє доводи про те, що такі можуть містити ознаки монтажу.

Що ж стосується даних запису з диктофона «Олімпус», наданого ОСОБА_13 , то зафіксовані на цьому диктофоні відомості знайшли своє подальше відображення в ході досудового розслідування кримінального провадження.

Не ґрунтується на вимогах закону покликання на недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 18 вересня 2014 року, оскільки, у випадку відсутності добровільності, вилучення коштів здійснюється за правилами обшуку.

Апеляційний суд не погоджується з цими доводами сторони захисту.

За статтею 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, установлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду й обшуку.

Відповідно до вимог ст. 13 КПК не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім як у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім як у випадках, установлених ч. 3 цієї статті.

Верховний Суд неодноразово підкреслював, що вказані вище законодавчі гарантії щодо недоторканності житла чи іншого володіння особи спрямовані на реалізацію захисту прав особи від зловживань правоохоронних органів, які здійснюють проникнення. Ці гарантії забезпечують насамперед дотримання прав саме володільця/користувача вказаним житлом чи майном, а не третіх осіб, які до цього житла чи майна не мають ніякого зв`язку (див., наприклад, постанови від 18 липня 2022 року у справі № 698/937/13-к; від 20 листопада 2023 року у справі № 359/10291/19 та інші).

Як слідує з протоколу огляду місця події від 18 вересня 2014 року, у ході вказаного огляду в автомобілі «Фольксваген Пасат», р.н. НОМЕР_1 , на просп. Свободи у м. Львові, біля магазину «Оксана Муха», у ОСОБА_15 вилучено 20 купюр по 100 дол. США, що були помічені та ідентифіковані 16 вересня 2014 року (а.с. 28-31, т. 1 м.к.п.).

У вказаному протоколі зазначено, що ОСОБА_15 добровільно вийняв з зовнішньої задньої кишені своєї шкіряної сумки чорного кольору грошові кошти купюрами в доларах США. Вказана слідча дія проводилась у присутності понятих ОСОБА_37 та ОСОБА_38 . Протокол за результатами огляду місця події підписаний як самим ОСОБА_15 , так і понятими, при цьому жодних зауважень такий не містить.

Добровільність надання коштів працівникам правоохоронного органу ОСОБА_15 , будучи допитаним у статусі свідка, підтвердив і в суді першої інстанції. Про будь-яке порушення його прав останній суду не заявляв, у правоохоронні органи з відповідною заявою не звертався.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту про необхідність проведення невідкладного обшуку, оскільки гарантії іншого володіння ОСОБА_15 забезпечені його добровільною згодою на огляд автомобіля та надання грошових коштів.

Неспроможними є і покликання на те, що отримання коштів від ОСОБА_15 здійснювала неідентифікована особа, оскільки у вказаному протоколі огляду зазначено, що огляд проводив слідчий ВРОВС та ЗУОГЗО СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_17 разом із старшим оперуповноваженим ДСБЕЗ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_39 та оперуповноваженим ДСБЕЗ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_40 , що також стверджується їхніми підписами у протоколі.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги щодо провокації злочину.

Апеляційний суд зазначає, що підбурювання з боку правоохоронних органів має місце тоді, коли працівники цих органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а схиляють особу до вчинення злочину, який без такого впливу не був би вчинений.

Відповідно до усталеної судової практики для висновку про наявність або відсутність провокації визначальним є з`ясування питання, чи мало місце з боку правоохоронних органів спонукання особи до вчинення злочину, для чого мають братися до уваги, наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції попри початкову відмову особи, наполегливі нагадування тощо. Жодна зі згаданих обставин сама по собі не має визначального значення і лише оцінивши всі фактичні і юридичні аспекти події в сукупності, суди можуть зробити висновок, чи була поведінка агентів такою, що спонукала особу до дій, які та не вчинила б без їх втручання.

Суд першої інстанції належним чином дослідив це питання, зважив на те, що ініціатором протизаконних дій були саме обвинувачені, зокрема особа ОСОБА_10 визначив суми неправомірної вигоди, наполягав на їх отриманні, тоді як ОСОБА_6 сказав, з ким розмовляти та кому передавати кошти. При цьому судом не встановлено будь-якого факту примусу чи підбурювання з боку правоохоронних органів щодо ОСОБА_41 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

При цьому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що слідчий відмовився складати протокол про ознайомлення ОСОБА_6 та його захисника із матеріалами кримінального провадження, надав їм недостатньо часу для такого ознайомлення, були предметом перевірки суду першої інстанції, який зазначив, що строк для ознайомлення ОСОБА_6 та його захисника з матеріалами кримінального провадження був визначений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2014 року - до 15 год. 00 хв. 06 грудня 2014 року; листом від 04 грудня 2014 року слідчий відділу прокуратури запрошував ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_42 на 05 та 06 грудня 2014 року на 09 год. для ознайомлення з матеріалами; проте, як зазначив захисник ОСОБА_43 , вони з підзахисним прибули до слідчого 06 грудня 2014 року не на 09:00 год., як було призначено, а близько 11 год. 30 хв. З огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується й апеляційний суд, що сторона захисту самовільно затягувала ознайомлення з матеріалами справи, при цьому перешкод у такому ознайомленні слідчий обвинуваченому та його захиснику не створював.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд зазначає, що висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, у повній мірі відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом повно, всебічно та об`єктивно досліджено усі докази, які були надані стороною обвинувачення та стороною захисту, й таким чином вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, доведена повністю.

За наведеного, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б впливали на обґрунтованість судового рішення щодо ОСОБА_6 , судом першої інстанції у кримінальному провадженні допущено не було.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Галицького районного суду м. Львова від 23 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4