ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1063/25 Справа № 201/7270/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представник потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000041, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суд м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27 червня 2008 року Красногвардійським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, який ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2008 року змінено, дії перекваліфіковані на ч. 3 ст. 309 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі, звільненого 20 травня 2010 року на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2010 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 11 місяців 8 днів;

- 26 квітня 2014 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки, відповідно до ухвали Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 09 жовтня 2014 року звільненого від призначеного покарання на підставі п. в ст. 1 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року;

- 01 серпня 2019 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання із випробувальним строком на 3 роки, звільненого 02 лютого 2023 року за ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська за закінченням випробувального строку, -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суд м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024 року ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, та призначено покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України - у вигляді 5 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 357 КК України - у вигляді 1 року обмеження волі; за ч. 3 ст. 357 КК України - у вигляді 1 року обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі із відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.

Згідно з обставинами, встановленими судом, 24.02.2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, в останнє Законом про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 травня 2024 року №271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Законом України № 2117-х «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» від 03.03.2022 року внесені зміни до Кримінального Кодексу України, зокрема частину четверту статті 185 після слів «у великих розмірах» доповнена словами «чи в умовах воєнного або надзвичайного стану».

24 травня 2024 року приблизно о 00 годин 30 хвилин ОСОБА_7 перебуваючи поблизу будинку за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 20, побачив на лавочці рюкзак, що належить потерпілій ОСОБА_9 , який визначив об`єктом свого злочинного посягання разом з майном, яке знаходилося у рюкзаку.

Знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, в умовах воєнного стану, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу взяв з лавочки, тим самим викрав, майно належне ОСОБА_9 , а саме: рюкзак, який матеріальної цінності для потерпілої не становить, бездротові навушники Samsung Galaxy Buds2pro, вартістю 3 925 гривень, мобільний телефон Samsung Galaxy M23 5G в прозорому силіконовому чохлі із блискітками, вартістю 4 775 гривень (з встановленою sim-карткою «Водафон» м.т. НОМЕР_1 , яка матеріальної цінності для потерпілої не становить), зв?язка ключів від квартири, гаманець чорного кольору, худі з капюшоном бежевого кольору із чорним написом «F.R.I.E.N.D.S», зарядний кабель із USB-виходом, які для потерпілої матеріальної цінності не становлять, жіночі окуляри для зору, вартістю 4 106 гривень 66 копійок, жіночі окуляри для захисту від ультрафіолету, вартістю 2 524 гривень 96 копійок.

Після цього, ОСОБА_7 доводячи свій злочинний умисел до кінця, утримуючи викрадене майно при собі, залишив місце скоєння правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 15 331 гривень 62 копійки.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 24 травня 2024 року приблизно о 00 годин 30 хвилин, викравши рюкзак із майном ОСОБА_9 , що знаходилося в рюкзаку, направився в під`їзд будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де серед змісту рюкзака побачив у гаманці паспорт № НОМЕР_2 (ID-картка) громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння паспортом.

Знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, ОСОБА_7 реалізуючи свій умисел, направлений на незаконне заволодіння паспортом, діючи умисно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, дістав паспорт № НОМЕР_2 (ID-картка) громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився в гаманці потерпілої ОСОБА_9 , та утримуючи викрадений паспорт при собі, залишив місце скоєння правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_7 24 травня 2024 року приблизно о 00 годин 30 хвилин, викравши рюкзак із майном ОСОБА_9 , що знаходилося в рюкзаку, направився в під`їзд будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де серед змісту рюкзака побачив у гаманці дві банківські картки: «Монобанк» № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , «КредоБанк» № НОМЕР_5 , які належать ОСОБА_9 , та які згідно з п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», п.1.27 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, який ініціює переказ грошей з відповідного рахунку та в нього виник злочинний умисел, спрямований на викрадення офіційного документу з корисливих мотивів.

З находячись у вказаному місці та у вказаний час, ОСОБА_7 реалізуючи злочинний умисел, направлений на викрадення офіційного документа з корисливих мотивів, діючи умисно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих дістав із гаманця, тим самим викрав дві банківські картки: «Монобанк» № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , «КредоБанк», № НОМЕР_5 , які належать ОСОБА_9 .

В подальшому, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, утримуючи при собі платіжні документи, а саме банківські картки «Монобанк» № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , «КредоБанк» № НОМЕР_5 , які належать ОСОБА_9 та розпорядився викраденими картами на власний розсуд.

В подальшому, у ОСОБА_7 у невстановленому місці, у невстановлений час, однак не пізніше 09 годині 39 хвилин 24 травня 2024 року, виник умисел на таємне повторне викрадення грошових коштів з банківської карти «КредоБанк» № НОМЕР_5 , яка належить ОСОБА_9 в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 24 травня 2024 року о 09 годині 39 хвилин, перебуваючи в магазині «EVA» за адресою: м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, 421, розуміючи, що про використання ним чужої банківської картки ніхто не дізнається, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та в умовах воєнного стану, придбав товар на суму 486,10 гривень, розрахувавшись за нього через POS-термінал банківською карткою АТ «КредоБанк» № НОМЕР_5 , за допомогою безконтактної технології оплати «PayPass», та на якій встановлений ліміт по оплаті без підтвердження PIN-коду, емітентом якої є АТ «КредоБанк».

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на викрадення грошових коштів з банківської карти, 24.05.2024 ОСОБА_7 продовжив розраховуватись банківською карткою АТ «КредоБанк» № НОМЕР_5 , яка належить потерпілій ОСОБА_9 , в торгівельних точках, а саме:

- об 11:09 годині в кіоску біля зупинки «Студентська» у м. Дніпро, на суму 341 гривень 20 копійок;

- об 11:11 годині в магазині «Градус» за адресою: м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, 42к, на суму 414 гривень;

- об 11:17 годині в магазині тютюнових виробів «Hyper Smoke», за адресою: м. Дніпро, вул. Н. Перемоги, 44Ф, на суму 350 гривень.

В подальшому, ОСОБА_7 розуміючи, що його злочинні дії залишились непоміченими для оточуючих та потерпілої, продовжуючи вчиняти кримінальне правопорушення, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне повторне викрадення в умовах воєнного стану грошових коштів з банківської картки АТ «КредоБанк» № НОМЕР_5 , яка належить потерпілій ОСОБА_9 , 24 травня 2024 року о 14:20 годині, знаючи пароль від банківської картки АТ «КредоБанк» № НОМЕР_5 , перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Панікахи, 121, біля супермаркету «АТБ-маркет» № 80, де розташований банкомат «ПриватБанк» з метою здійснення обготівкування з банківської картки АТ «КредоБанк» № НОМЕР_5 в банкоматі «ПриватБанк», діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та в умовах воєнного стану, передав банківську картку АТ «КредоБанк» № НОМЕР_5 та повідомив пароль від банківської картки ОСОБА_12 , яка не була проінформована про злочинні наміри ОСОБА_7

ОСОБА_12 не будучі проінформована про злочинні наміри ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Панікахи, 121 біля супермаркету «АТБ-маркет» № 80, де розташований банкомат «ПриватБанк» здійснила обготівкування з банківської картки АТ «КредоБанк» № НОМЕР_5 в банкоматі «ПриватБанк» у сумі 3400 гривень та передала їх ОСОБА_7 , який розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд.

Своїми умисними діями, які виразились у вчиненні в умовах воєнного стану повторного викрадення грошових коштів з банківської карти «КредоБанк» № НОМЕР_5 , що належать ОСОБА_9 , потерпілій спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 6 077 гривень 42 копійок.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_13 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги адвокат посилається на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, внаслідок суворості. На переконання захисника, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_7 визнав свою вину та частково відшкодував потерпілій шкоду. Окрім цього, обвинувачений має середньо-технічну освіту, розлучений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується виключно з позитивного боку, офіційно не працевлаштований, проте працює, на момент вчинення злочину проживав з ОСОБА_14 , яка має неповнолітню дитину та тяжко хворіє. Захисник вважає, що наведені обставини дають підстави для призначення обвинуваченому покарання з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, потерпілої та її представника, які проти задоволення апеляційної скарги не заперечували, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, за встановлених судом обставин та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі ОСОБА_7 за доводами захисника, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, наведених вимог закону судом враховано не було.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжкого злочину та кримінальних проступків, що вчинені в умовах воєнного стану, а також особу обвинуваченого, який має середньо-технічну освіту та розлучений, офіційно не працевлаштований, на обліку в психоневрологічному та наркотичному диспансерах не перебуває, раніше судимий за вчинення умисного тяжкого злочину, судимість не знята та не погашена.

В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд врахував щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданої матеріальної шкоди.

В якості обставин, які в силу вимог ст. 67 КК України обтяжують покарання, суд визнав рецидив злочинів.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не вбачає підстав для сумнівів у достовірності встановлених судом відомостей. Водночас, оцінюючи їх у своїй сукупності, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Відтак, на переконання колегії суддів, суд хоча і посилався у вироку, проте не врахував повною мірою обставини визнання обвинуваченим своєї вини та його щирого каяття.

Ті обставини, що обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується не вперше хоча і мають місце, проте підстав для призначення останньому покарання, яке належить відбувати реально, суду не дають, як і відомості про вчинення кримінальних правопорушень в умовах воєнного стану.

Більш того, під час апеляційного розгляду судом встановлено, що обвинувачений повністю відшкодував завдану кримінальними правопорушеннями шкоду, що підтвердила потерпіла. При цьому, остання не заперечувала проти призначення ОСОБА_7 покарання з випробуванням. Окрім цього, з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений перебуває у фактичних шлюбних відносинах з особою, яка через стан свого здоров`я потребує сторонньої допомоги та яка має на утриманні неповнолітню дитину, чий батько пропав безвісти під час виконання військового обов`язку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на наведені вимоги закону, колегія суддів вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

На переконання суду апеляційної інстанції, таке покарання відповідатиме його меті, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Отже, колегія суддів вважає слушними доводи сторони захисту та приходить до висновку, що вирок суду підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, шляхом застосування положень ст. 75 КК України та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням. При цьому, з огляду на те, що захисником заявлено вимоги про скасування вироку з наведених мотивів, замість його зміни, апеляційну скаргу останнього колегія суддів задовольняє частково.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суд м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим:

- за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3