Вирок

Іменем України

19.03.2025 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Белз, Сокальського району, Львівської області, українця, громадянина України, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 , 01.11.2024 року в період часу з 05:48 год. по 05:50 год., перебуваючи поблизу будинку №11 по вул.І.Пулюя у м. Львові, на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень умисно наніс ОСОБА_6 удари колото-ріжучим предметом (ножем), а саме один удар в область грудної клітки зліва, чим спричинив тілесне ушкодження у виді проникаючої колото-різаної рани грудної клітки зліва з посттравматичним лівобічним пневмотораксом, яке згідно висновку експерта №232/2024 від 04.12.2024 відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя в момент заподіяння та шість ударів по кінцівках потерпілого, а саме в ділянку внутрішньої та задньої поверхні правого стегна, лівої та правої сідниці, правої сідниці в ділянці промежени та лівого передпліччя, які згідно висновку експерта №232/2024 від 04.12.2024 відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у нанесенні тілесних ушкоджень визнав повністю, при цьому не погодився з кваліфікацією його дій органом досудового розслідування. Показав суду, що з потерпілим знайомий близько 18 років, перебували в дружніх відносинах, потерпілий працював в обвинуваченого в офісі, допомагав по будівництву вдома. За декілька місяців до подій 01.11.2024 року, потерпілий будучи в гостях в обвинуваченого та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, почав висловлювати інтерес інтимного характеру до дружини обвинуваченого, на грунті чого між ними виник конфлікт. Пояснив, що спочатку війни на постійній основі волонтерить, шляхом купівлі та відправлення на схід автомобілів, комплектуючих запчастин, продуктів харчування та ін. 01.11.2024 приїхав на вул.Наукову у м.Львові, оскільки домовився про зустріч зі знайомим, який являється засновником волонтерської організації, для того, щоб останній передав йому запчастини до автомобілів, які в подальшому він мав передати для військовослужбовців Збройних Сил України. Пояснив, що передаючи автомобілі на Схід, часто такі їдуть фактично пустими, відтак, в авто він пакує ще комплектуючі до автомобілів, продукти харчування, солодощі. Напередодні 01.11.2024 року він домовився про зустріч зі знайомим на ім`я " ОСОБА_9 ", який живе в цьому ж будинку на 9 поверсі, що й потерпілий та працюєна складі печива та солодощів, з метою передачі йому грошових коштів за солодощі, які закупляв в нього по нижчій ціні від магазинної. Зазначив, що вранці 01.11.2024 коли він очікував ОСОБА_9 на АДРЕСА_3 , помітив потерпілого ОСОБА_6 , який вийшов з під`їзду свого будинку та замісь того, щоб вибачитись за конфлікт, який потерпілий сам же спровукував, проігнорував обвинуваченого, не мав бажання з ним розмовляти, навіть не привітався. В судовому засіданні обвинувачений, показав, що не може пояснити, що на нього раптово найшло в той час, але безумовно була якась образа на потерпілого, що він не вибачився за свої висловлювання на адресу дружини ОСОБА_7 , не привітався, проігнорував його. Показав суду, що у нього з собою був розкладний туристичний ніж з ножицями, виделкою та ложкою, яким він зазвичай відкривав коробки, коли ділив автомобільні запчастини по бригадах для військових.

Бажаючи налякати ОСОБА_6 , підбіг до нього ззаду, штовхнув, наніс удари ножем у сідниці, стегна, тулубу, не заперечував, умисність нанесення ножових поранень ОСОБА_10 , проте стверджував, що достеменно моменту нанесення ножового поранення в область грудної клітки взагалі не пам`ятає, оскільки все відбулось дуже швидко. В подальшому, потерпілий піднявся із землі та кульгаючи відбіг в сторону. Будучи на емоціях обвинувачений вже не дочекавшись ОСОБА_9 , сів у свій автомобіль та поїхав. Ніж викинув у сміттєвий бак, біля кіоску, який знаходивіся поряд з місцем події. В подальшому, телефонував потерпілому, розуміючи, що він отримав ушкодження, однак не додзвонився, оскільки номер був заблокований. Зазначив, що щиро кається у вчиненому, неодноразово обдумував цю подію та дуже шкодує, що так сталось, повністю відшкодував потерпілому всі витрати, моральну та матеріальну компенсацію, вибачився перед ним та примирився.

Окрім визнання вини обвинуваченим, щодо нанесення ним потерпілому тілесних ушкоджень, його вина підтверджується наступними доказами:

- допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що обвинуваченого знає близько 18 років, підтримували дружні відносини, допомагали один одному, були сусідами, проживали в сусідніх під`їздах на АДРЕСА_3 . За декілька місяців до події, він будучи вдома в гостях в обвинуваченого та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, сповукував конфлікт, наговорив зайвого, зокрема, сказав що хоче вступити в інтимні відносини з дружиною обвинуваченого. 01.11.2024 знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_3 та проходячи повз ОСОБА_7 , останній несподівано підбіг до нього ззаду, дуже сильно штовхнув його від чого потерпілий впав, а ОСОБА_7 почав наносити йому удари в область стегна, сідниць. Разом з тим, моменту отримання поранення грудної клітки та передпліччя пригадати не зміг, пояснюючи це тим, що все відбулось дуже швидко і тривав близько 30 секунд. Показав, що відповзаючи назад, якось підбив ОСОБА_7 ногами і останній впав поруч з ним. Ножа не бачив, але думає, що швидше за все це дійсно був ніж. Пояснив, що під час нанесення ударів ОСОБА_7 його не тримав, відтак він якось вирвався та побіг в сторону вул. Наукової, інших людей в той час на вулиці не було. Відбігши, оглядався, щоб подивитися чи ОСОБА_7 його не наздоганяє, але ОСОБА_7 не йшов за ним, а залишився на місці. Пройшовши близько 500 метрів він побачив своїх співробітників, які відвезли його в лікарню. По дорозі зупинили патрульну поліцію і попросили їх супроводити до лікарні. На уточнюючі запитання пояснив, що жодного разу ОСОБА_7 не висловлював йому погроз вбивством.

- свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав суду, що потерпілого бачив декілька раз по роботі. Зранку 01.11.2024 року його біля ринку «Південний» підібрав інший водій ОСОБА_12 , щоб поїхати разом на роботу, це було близько 5:30 год. Він зателефонував ОСОБА_6 , щоб останній виходив на вулицю. По часу від ринку «Південний» їхати до потерпілого 5-7 хв., на вул. Науковій, побачив, що біжить ОСОБА_6 та махає руками, вони не зрозуміли, що сталося, думали він жартує. Він сів в машину, почав говорити щоб вони його везли в лікарню, бо його порізали. Вони подумали, що це жарт, оскільки не побачили спочатку травм, почали рухатися по вул. Науковій в сторону вул. Кн. Ольги, побачивши патрульних, наздогнали їх, а вони вже супроводжували їх до 8- лікарні. Лікарі зробили ОСОБА_6 операцію, їх до того часу не відпускали, в машині ОСОБА_13 говорив, що на нього напав невідомий, штовхнув, потім наніс удари, коли вони його роздягали побачили , що ударів було декілька в руку,ногу, груди, сідниці, після операції їх в палату не впускали, єдине, що почули, що потерпілий таки впізнав хто це був. Чи спілкувався ОСОБА_6 з поліцією точно не знає, фактично міг спілкуватись. Поліції повідомив те ж, що й ОСОБА_6 йому.

- свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав суду, що точну дату не пригадує. Пам`ятає, що завжди зранку забирав по дорозі на роботу ОСОБА_15 , з ним вже телефонували ОСОБА_16 і їхали по нього, завжди забирали його на АДРЕСА_3 . В день події, під`їхали до вул. Наукової і Федчук біг їм на зустріч по дорозі, вони не зрозуміли в чому справа. Він сам сів в машину, сказав, що на нього напали, виїхавши на вул. Наукову, побачили працівники поліції, пояснили ситуацію і поїхали за ними в 8 лікарню.

- свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показав суду, що з напарником патрулювали вул. Наукову, близько перехрестя вул. Кн. Ольги біля моста їх зупинили люди, жестами рук, покликали їх до свого автомобіля, сказали, що на їхнього знайомого напав невідомий і наніс ножові поранення. Підійшовши до автомобіля, побачили сліди крові, хоча явної сильної кровотечі не було, але вирішили супроводити їх авто в найближчий заклад медичної допомоги на вул. Навроцького, 23. Там, сам особисто допомагав потерпілому вийти з авто, потім передав працівникам медичного закладу, написали рапорт. Рапорт написаний 01.11.2024 року в письмовій і електронній формах, зі слів знайомих потерпілого та слів самого потерпілого, який повідомив, на скільки пам`ятає, що його спочатку в спину штовхнули, а потім завдали удари.

- свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показав суду, що 01.11.2024, близько 6 год. ранку, він з напарником ОСОБА_17 патрулювали по вул. Науковій, до них почав жестикулювати водій буса, вони зупинилися, їм повідомили, що у них в автомобілі є поранений знайомий, йому потрібна медична допомога, вони супроводили їх до лікарні. Коли прибули туди почали з`ясовувати всі дані, все записано і викладено в рапорті.Коли опитував потерпілого, він повідомив, що на нього було скоєнно напад, коли в лікарню його госпіталізували, старався його запитати, що сталося щоб зорієнтувати наряд поліції. Інформація, яка зазначена в рапорті є достовірна, зокрема про те, що потерпілого «повалив і почав наносити ножові удари», сам цього не бачив, однак рапорт писали зі слів потерпілого.

- свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показав суду, що є лікарем хірургом, з медичної точки зору все пам`ятає про події 01.11.2024, потерпілий був в стані алкогольного сп`яніння, з ножовим пораненням грудної клітки в стані середньої тяжкості, вміст алкоголю в крові 36 мг. на 100 мл.; глюкоза - 9.2. На уточнюючі запитання пояснив, що якщо напередодні був стрес, то цукор може підскочити, що може спровукувати порушення пам`яті. В цей же день, 01.11.2024 року надав дозвіл проводити з потерпілим слідчі дії, оскільки він міг надавати покази. З потерпілим не спілкувався з приводу події, що сталась, при поступленні в медичний заклад його стан був середньої важкості, що відображено в медичній документації.

- свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні відмовилась давати показання у відповідності до ст. 63 Конституції України, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 є її чоловіком.

- протокол огляду місця події від 01.11.2024 року з фототаблицею та відеозаписом до такого, з якого вбачається, що слідчим ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_21 01.11.2024 року оглянуто ділянку місцевості, яка розташована навпроти будинку, що за адресою: м.Львів, вул.Пулюя, 11, 2 під`їзд, а саме прибудинкову паркову зону, яка обсаджена деревами по всій довжині земельної ділянки. Пройшовши декілька кроків в парковій зоні наявні на листочках сліди РБК, на невеликій відстані від перших слідівзнаходиться пачка сигарет, на якій наявні сліди РБК, за декілька сантиметрів біля листя знаходиться сумка чорного кольору із вмістом особистих речей, а саме документів гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Трохи дальше від сумки в листі знаходиться наручний годинник срібного кольору, далі поруч з годинником на листочках знову ж таки наявні сліди РБК. Пройшовши вздовж прилеглого тротуару, який розташований поряд із парковою зоною, наявні краплі слідів РБК, які розташовані на листі та земельній ділянці. В ході огляду виявлено та вилучено: - металевий годинник із маркуванням "Skmei"; - змив РБК; - пачку сигарет із слідами РБК; - сумку чорного кольору із вмістом особистих речей.

- протокол огляду від 01.11.2024 з фототаблицею та відеозаписом до такого, з якого вбачається, що слідчим ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_22 01.11.2024 оглянуто транспортний засіб марки "Reno", моделі "Master", 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Даний автомобіль біого кольору, припаркований неподалік будинку №1 по вул.Квітневій у м.Львові. В автомобілі є вантажне відділення, в якому під час огляду знаходяться особисті речі побутового вжитку, обставин чи відомостей там не виявлено, та переднє відділення, де знаходяться водійське та пасажирське місця. Двері білого кольору з чорною ручкою, які відкриваються назовні. На внутрішній стороні дверей містяться невеликі за розміром близько по 1 см. плями РБК. На сходинці міститься пляма з РБК розміром близько 5 на 5 см. Також на підлозі автомобіля, а саме на ковриках з правого боку біля дверей наявна яскраво забарвлена пляма РБК. На передній "торпеді" автомобіля, зверху над бардачком з правого пасажирського місця містяться плями РБК. На сидінні з правого боку містяться численні великі за своїм розміром плями РБК. На коврику синьо-білого кольору містяться по середині плями РБК розміром близько 45 мм в довжину та 15 мм в ширину. В ході огляду виявлено та вилучено: - змив РБК з передньої сходинки; - змив РБК з правого переднього коврика; - змив РБК з правого переднього сидіння; - коврик синьо-білого кольору із плямами РБК.

- протокол огляду від 01.11.2024, з якого вбачається, що старшим слідчим ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_23 01.11.2024 оглянуто приміщення відділення невідкладної медичної допомоги ВП "Лікарня Святого Луки" КНП 1 ТМО м.Львова, що знаходиться по вул.Навроцького, 23 у м.Львові. Вказане приміщення знаходиться на 1-му поверсі будівлі лікарні. На підлозі у приміщенні знаходиться поліетиленовий пакет із біркою на ньому у вигляді аркуша білого кольору, на якому наявний рукописний напис, виконаний кульковою ручкою чорного кольору наступного змісту: "Квитанція №146, ножове, речі ОСОБА_24 ". При огляді вмістимості чорного поліетиленового чорного пакету, в якому знаходиться: - кепка чорного кольору із абревіатурою "Polo", розмір 56; - матерчата кофта із капюшоном темно-синього кольору, на внутрішній стороні якої є бірка з написом - "LCW Casual OuterWear". На кофті з правої сторони та на лівому рукаві наявні лінійні ушкодження тканини із слідами речовини темно-бурого кольору, схожих на кров. - флісова кофта чорного кольору, яка застібається на замок типу "блискавка", на внутрішній стороні якої наявна бірка із написом "LWC Actiwe M". На кофті з лівої сторони та на лівому рукаві наявні лінійні ушкодження тканиниіз слідами речовини темно-бурого кольору. - футболка чорного кольору у розрізаному вигляді із слідами речовини темно-бурого кольору. - джинсові штани світло-синього кольору із шкіряним поясом чорного кольору. На джинсових штанах із тильної сторони наявні 4 лінійні ушкодження тканини із слідами речовини темно-бурого кольору. - пара шкарпеток сірого кольору. - пара матерчастих кросівок чорного кольору із біркою "Decathlon" з слідами речовини темно-бурого кольору;

- протокол огляду від 01.11.2024, відповідно до якого слідча ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_25 провела огляд відео, котрий знаходиться на DVD-R диску. При відкритті відеофайлу встановлено, що 21.10.2024 о 20:53 год. до будинку АДРЕСА_3 , підходять дві невідомі особи чоловічої статі. Одна з даних невідомих осіб підходить до вікна вищевказаного будинку та перебуває біля нього короткий проміжок часу. В подальшому дані невідомі особи перебувають біля під`їзду даного будинку. Окрім цього, зображно, як невідома особа виходить із під`їзду вказаного будинку 01.11.2024 о 05:48 год. та прямує у невідому сторону.

- висновок експерта №232/2024, проведений у період часу з 11.11.2024 року по 04.12.2024 року, згідно з яким при проведенні судово-медичної експертизи rp. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при огляді було виявлено: колото-різані рани на грудній клітці зліва, на внутрішній поверхні правого стегна, на задній поверхні правого стегна, на лівій та правій сідниці, на правій сідниці в ділянці промежини, та різану лівого передпліччя; також, беручи до уваги дані медичної документації: із результату комп?ютерної томографії від 01.11.2024: «КТ-ознаки лівобічного малого пневмотораксу. Дефект м?яких тканин грудної стінки на рівні 6-7 міжребер`я по передньо-аксілярній лінії зліва»; із протоколу оперативного втручання від 01.11.2024: «У 5 міжребер`ї по середній аксілярній лінії... введено плевральний дренаж. Виділилась невелика кількість повітря... на грудній клітці рана по передній аксілярній лінії в ділянці 6 міжребер?я ревізовано - рановий канал довжиною 6 см. Рану зшито і дреновано гумовим випускником. На правій сідниці три різані рани довжиною 5-7 см. кожна, дреновано. На правому стегні по медіальні поверхні у верхній третині рана 1,5 см. довжиною, рановий канал глибиною 7 см. в напрямку до стегнової кістки. По задній поверхні верхньої третини стегна - рана 1,5 см., рановий канал 5 см. глибиною в напрямку до сідниці»; та лікарями КНП «1 ТМО м. Львова» ВП «Лікарня Святого Луки» було діагностовано: «Колото-різана рана грудної клітки зліва. Посттравматичний лівобічний пневмоторакс. Колото-різана рана лівого передпліччя з пошкодженням m. extensor carpi ulnaris. Колото-різані рани обох сідниць. Колото-різана рана задньої поверхні верхньої третини правого стегна». Дані тілесні ушкодження, у вигляді шести колото-ріжучих та одного ріжучого поранення тіла, утворились внаслідок дії колото-ріжучого предмету або знаряддя, що володів колото-ріжучими властивостями, могли утворитись 01.11.2024р., за обставин та в період часу, вказаних у Постанові. Проникаюче колото-ріжуче поранення грудної клітки зліва відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення, згідно п.п. 2.1.3.й «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»; різана рана лівого передпліччя з ушкодженням м`яза, колото-різані рани сідниць та стегна, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Ділянки локалізації виявлених тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_6 доступні для нанесення їх власноруч;

- медичну карту стаціонарного хворого №99343/3603 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якої останнього госпіталізовано 01.11.2024 до КНП "1 ТМО м.Львова" ВП "Лікарня Святого Луки" з діагнозом: колото-різана рана грудної клітки зліва; посттравматичний лівобічний пневмоторакс; колото-різана рана лівого передпліччя з пошкодженням m. extensor carpi ulnaris; колото-різані рани обох сідниць та задньої поверхні правого стегна. Дата виписки ОСОБА_6 - 07.11.2024;

- висновок експерта №1538/2024-ім, який проведено у період з 17.11.2024 року по 26.11.2024 року та з якого вбачається, що кров ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0; кров ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютинінами анти-В за ізосерологічною системою АВ0; у слідах на кофті потерпілого ОСОБА_6 виявлена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0, яка може походити як від ОСОБА_6 , так і від будь-якої іншої особи з такою ж груповою характеристикою крові за ізосерологічною системою АВО, в тому числі і від ОСОБА_7 ; в слідах на кофті потерпілого ОСОБА_6 виявлена кров людини та антиген А за ізосерологічною системою АВ0, що може походити як від самого потерпілго ОСОБА_6 , так і від будь-якої особи з групою крові А з ізогемаглютинінами анти-В, в тому числі від ОСОБА_7 ;

- висновок експерта №1539/2024-ім, який проведено у період з 17.11.2024 року по 26.11.2024 року та з якого вбачається, що кров ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0; кров ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютинінами анти-В за ізосерологічною системою АВ0; у слідах на футболці потерпілого ОСОБА_6 виявлена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0, яка може походити як від ОСОБА_6 , так і від будь-якої іншої особи з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО; в слідах на футболці потерпілого ОСОБА_6 виявлена кров людини та антиген А за ізосерологічною системою АВ0, що може походити як від самого потерпілго ОСОБА_6 , так і від будь-якої особи з групою крові А з ізогемаглютинінами анти-В ізосерологічної системи АВ0;

- висновок експерта №1541/2024-ім, який проведено у період з 24.12.2024 року по 26.12.2024 року та з якого вбачається, що кров ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0; кров ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютинінами анти-В за ізосерологічною системою АВ0; у слідах на фрагменті гігієнічної палички зі змивами з правого переднього сидіння автомобіля марки "Renault Мaster", д.н.з. НОМЕР_1 , виявлена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В, що може походити як від ОСОБА_6 , так і від будь-якої іншої особи з такою ж груповою характеристикою крові за ізосерологічною системою АВО;

- висновок експерта №1542/2024-ім, який проведено у період з 03.01.2025 року по 09.01.2025 року та з якого вбачається, що кров ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0; кров ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютинінами анти-В за ізосерологічною системою АВ0; у слідах на куртці, на штанах джинсових - одязі ОСОБА_6 виявлена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В, що може походити як від ОСОБА_6 , так і від будь-якої іншої особи з такою ж груповою характеристикою крові за ізосерологічною системою АВО; в слідах на куртці, на ремені від штанів джинсових - одязі ОСОБА_6 виявлена кров людини та антиген А, що може походити від будь-якої особи з групою крові А з ізогемаглютинінами анти-В за ізосерологічною системою АВ0, в тому числі від ОСОБА_6 ;

- висновок експерта №1546/2024-ім, який проведено у період з 23.12.2024 року по 26.12.2024 року та з якого вбачається, що кров ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0; кров ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютинінами анти-В за ізосерологічною системою АВ0; у слідах на фрагменті гігієнічної палички зі змивами, які вилучені з ділянки місцевості, що неподалік під`їзду №2 будинку №11 по вул.Пулюя у м.Львові (об`єкт №1), виявлена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В, що може походити як від ОСОБА_6 , так і від будь-якої іншої особи з такою ж груповою характеристикою крові за ізосерологічною системою АВО;

- висновок експерта №1547/2024-ім, який проведено у період з 23.12.2024 року по 26.12.2024 року та з якого вбачається, що кров ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0; кров ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютинінами анти-В за ізосерологічною системою АВ0; у слідах на фрагменті гігієнічної палички зі змивами, які вилучені з ділянки місцевості, що неподалік під`їзду №2 будинку №11 по вул.Пулюя у м.Львові, виявлена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В, що може походити як від ОСОБА_6 , так і від будь-якої іншої особи з такою ж груповою характеристикою крові за ізосерологічною системою АВО;

- висновок експерта №1549/2024-ім, який проведено у період з 18.12.2024 року по 20.12.2024 року та з якого вбачається, що кров ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0; кров ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютинінами анти-В за ізосерологічною системою АВ0; у слідах на фрагменті гігієнічної палички зі змивами з правої передньої сходинки автомобіля марки "Renault Мaster", д.н.з. НОМЕР_1 , виявлена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В, що може походити як від ОСОБА_6 , так і від будь-якої іншої особи з такою ж груповою характеристикою крові за ізосерологічною системою АВО;

- висновок експерта №1551/2024-ім, який проведено у період з 24.12.2024 року по 26.12.2024 року та з якого вбачається, що кров ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0; кров ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютинінами анти-В за ізосерологічною системою АВ0; у слідах на цигарковій пачці, яка вилучена з ділянки місцевості, що неподалік під`їзду №2 будинку №11 по вул.Пулюя у м.Львові (об`єкт №1) виявлена кров людини та антиген А ізосерологічної системи АВО, що може походити від будь-якої особи з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі і від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 05.12.2024 року, проведеного по вул.І.Пулюя, 9-11 у м.Львові, за участю потерпілого ОСОБА_6 , який повідомив, що 01.11.2024 близько 05:50 год. він виходив із будинку АДРЕСА_3 , в якому він проживає та йшов на роботу, а саме в напрямку дороги, де його мали зустріти колеги по роботі та підібрати на автомобілі. Проходячи повз будинок АДРЕСА_3 на сходовій клітці біля входу в під`їзд №2 даного будинку він побачив знайомого йому ОСОБА_7 . Пройшовши повз ОСОБА_7 , він продовжував рух по вулиці дальше та в цей час до нього із-заду підбіг ОСОБА_7 та наніс йому удар, як він в подальшому побачив - ножем в область грудної клітки зліва, внаслідок чого він, втративши рівновагу, впав на землю та почав відповзати назад. Під час цього ОСОБА_7 підійшов до нього та почав наносити йому удари ножем, а саме два удари в область правого стегна (задню та внутрішню поверхні). Відповзаючи, він обернувся та в цей час ОСОБА_7 наніс йому два удари ножем в область правої та лівої сідниці. Піднявшись із землі та намагаючись вирватись в цей час ОСОБА_7 опинився ззаду нього та наніс йому удар ножем в область передпліччя лівої руки, якою він затулявся. Також потерпілий ОСОБА_6 повідомив, що кричав до ОСОБА_7 , щоб той припинив наносити йому удари ножем, щоб відчепився від нього, що він робить та під час цього вирвався від ОСОБА_7 та почав втікати в напрямку дороги по вул.Пулюя у м.Львові. ОСОБА_7 в цей момент залишився на місці. Коли ОСОБА_6 добіг до будівлі магазину, який знаходився неподалік він повернувся та побачив, що ОСОБА_7 щось кричить до нього та рухається в його сторону. Після цього він знов почав втікати та по вул.Пулюя побіг в напрямку вул.Наукової у м.Львові, де зустрів своїх колег по роботі, які були на автомобілі, та які в подальшому завезли його в лікарню. Також, ОСОБА_6 вважає, що причиною того, що ОСОБА_7 наносивйому удари ножем було непорозуміння через дружину ОСОБА_7 , яке в нього виникло попередньо під час бесіди із останнім коли вони разом із ним розпивали алкогольні напої у нього вдома. Також повідомив, що ОСОБА_7 в загальному наніс йому 7 (сім) ножових ударів, спричинивши йому поранення та хотів при цьому його вбити, якщо б він не втік.

З метою оцінки вказаних доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, встановлення інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, судом досліджено такі процесуальні рішення, документи та інші матеріали:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань з якого вбачається, що 01.11.2024 зареєстровано кримінальне провадження №0001025 за ч.3 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України, короткий виклад обставин: 01.11.2024 близько 07 год. 30 хв. в приймальне відділення лікарні ім.Луки у м.Львові по вул.Навроцького, 23 з множинними ножовими пораненнями був доставлений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_4 , які він отримав 01.11.2024 близько 06 години у м.Львові по вул.Івана Пулюя, 11. Долучений прокурором до матеріалів кримінального провадження витяг суд вважає електронною базою даних, вказаний витяг засвідчує факт внесення відомостей до ЄРДР і належність та допустимість доказів, отриманих після внесення вказаних відомостей до реєстру.

- протокол прийняття заяви ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення від 01.11.2024, в якій останній просив прийняти міри до ОСОБА_7 , який 01.11.2024 близько 06:00 год., перебуваючи біля будинку №11 по вул.Пулюя у м.Львові, із застосуванням предмета, схожого на ніж, спричинив йому тілесні ушкодження;

- рапорт поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону 2 УПП у Львівській області ОСОБА_26 від 01.11.2024, зі змісту якого вбачається, що 01.11.2024, здійснюючи патрулювання у складі екіпажу "Омега-501", рухаючись по вул.Науковій, 7а, приблизно о 06:05 год., авто поліції зупинив жестом руки водій транспортного засобу "Рено", д.н.з. НОМЕР_1 та повідомив, що в салоні його автомобіля знаходиться людина з ножовими пораненнями та потребує термінового супроводу до лікарні. Підійшовши до авто, працівники поліції побачили на пасажирському місці чоловіка зі слідами крові на руках та одязі. Зі слів водія авто ОСОБА_11 та іншого пасажира ОСОБА_14 напад трапився по вул.Пулюя, 9 на їхнього колегу по роботі ОСОБА_27 , котрий вийшов зі свого дому та близько 05:55 год. невідомий чоловік плотної тілобудови, ріст близько 180 см. у чорному одязі з капюшоном підійшов ззаду, штовхнув на землю та почав здійснювати удари ножем. Потерпілому вдалось відбитись, підвестись з землі та втекти від нападника в напрямку вул.Наукової, де зустрів своїх колег, котрі посадили його в автомобіль та повезли до лікарні;

- постанову слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_21 від 01.11.2024 року, якою постановлено здійснити зняття показань (відеозаписів) з технічних приладів, а саме з приладів відеофіксації, які фактично зберігаються у володінні голови ОСББ будинку, що розташований за адресою: м.Львів, вул.Івана Пулюя, буд.11 та отримати відеозаписи події, що трапилась 01.11.2024 в період часу з 05:45 год. по 06:20 год. камери з відео спостереження події, яка мала місце 21.10.2024 в період часу з 20:42 год. по 21:20 год.

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення з відеозаписом до такого від 01.11.2024 року, яким підтверджується, що ОСОБА_7 було затримано о 17 год. 15 хв. 01.11.2024 року за адресою: Івано-Франківська обл., Долинський район, с.Ангелівка, вул.Коновальця, буд.56, у зв`язку з тим, що 01.11.2024 року близько 07 год. 30 хв., в приймальне відділення лікарні ім.Луки у м.Львові по вул.Навроцького, 23 з множинними ножовими пораненнями був доставлений ОСОБА_6 , які він отримав 01.11.2024 близько 06:00 год. у м.Львові по вул.І.Пулюя, 11. Під час затримання виявлено та вилучено мобільний телефон в корпусі чорного кольору марки "Nokia" із сім-карткою НОМЕР_2 , закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_7

- протокол тимчасового доступу до речей та документів від 03.12.2024, відповідно до якого старшим слідчим ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області вилучено у приміщенні ВП "Лікарня Святого Луки" КНП "1 ТМО м.Львова" медичну карту стаціонарного хворого №99343/3603 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 КНП "1 ТМО м.Львова" ВП "Лікарня Святого Луки" на 17 аркушах;

- протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 01.11.2024, відповідно до якого слідча ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_21 ознайомилась із відеозаписами, вказаними у постанові. Відеозаписи було вивантажено на DVD-R диск;

- постанову старшого слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_28 від 01.11.2024 року, якою металевий годинник із маркуванням «Skmei», пачку сигарет із слідами РБК та сумку чорного кольору визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0001025 від 01.11.2024 року;

- постанову слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_22 від 01.11.2024 року, якою коврик синьо-білого кольору зі слідами РБК визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001025 від 01.11.2024 року;

- постанову слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_21 від 01.11.2024 року, якою DVD-R диск, вилучений протоколом в порядку ст.245-1 КПК України із відеозаписом камер зовнішнього відеоспостереження, які ведуться у будинку, що розташований за адресою: м.Львів, вул.Івана Пулюя, 11, події, що трапилась 01.11.2024 в період часу з 05:45 год. по 06:20 год. камери з відеоспостереження події, яка мала місце 21.10.2024 в період часу з 20:42 по 21:20 год. визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001025 від 01.11.2024 року;

- постанову слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_29 від 02.11.2024 року, якою мобільний телефон марки "Nokia" із сім-карткою НОМЕР_2 , ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001025 від 01.11.2024 року;

- постанову слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_30 від 02.11.2024 року, якою мобільний телефон марки "Iphone" в корпусі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001025 від 01.11.2024 року;

- постанову старшого слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_23 від 01.11.2024 року, якою поліетиленовий пакет чорного кольору із біркою на ньому "Квитанція №146, ножове, речі ОСОБА_24 ", кепку чорного кольору із абревіатурою «Polo», розмір 56; матерчасту куртку темно-синього кольору з капюшоном із слідами РБК, на внутрішній стороні якої наявна бирка із надписом «LCW CASUAL Outerwear»; флісову куртку чорного кольору, яка застібається на замок типу «бликавка» із слідами РБК, на внутрішній стороні якої наявна бирка із написом «LWC ACTIWE М»; футболку чорного кольору у розрізаному вигляді із слідами РБК; джинсові штани світло-синього кольору із слідами РБК та шкіряним поясом чорного кольору; пару шкарпеток сірого кольору; пару матерчастих кросівок чорного кольору із слідами РБК визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0001025 від 01.11.2024 року;

- постанову заступника начальника управління поліції - начальника СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_31 від 01.11.2024 року, якою доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001025 від 01.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України, групі слідчих у складі старшого слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_23 , старшого слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_32 , слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_33 , слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_21 , слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_29 , слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_30 , слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_22 , слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_25 , старшого слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_28 , слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_34 , старшого слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_35 , старшим слідчої групи призначено старшого слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_23 ;

- постанову заступника керівника Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області від 01.11.2024 року, якою призначено групу прокурорів у кримінальному провадженні №0001025 від 01.11.2024 року у складі прокурорів Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 ; старшим групи призначено прокурора Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_4 , якій доручено керувати діями інших прокурорів;

- запит на проведення кримінального аналізу, аналітичий профіль на особу, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності;

- ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 26.11.2024, якою надано старшому слідчому ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_23 , яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001025, тимчасовий доступ до оригіналів усіх медичних документів (виписок з лікарні, історій хвороби, медичної карти стаціонарного хворого тощо) щодо перебування на стаціонарному лікуванні в період з 01.11.2024 року до 07.11.2024 року в хірургічному відділенні КНП «1 територіальне медичне об?єднання м. Львова» відокремлений підрозділ «Лікарня Святого Луки» хворого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з можливістю вилучення оригіналів та належним чином завірених копій вказаних медичних документів, які перебувають у володінні КНП «1 територіальне медичне об?єднання м. Львова» відокремлений підрозділ «Лікарня Святого Луки» (м. Львів, вул. Навроцького, 23);

- ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 04.11.2024, якою накладено арешт на майно, що було 01.11.2024 року тимчасово вилучене під час проведення огляду місця події за адресою: м. Львів, вул. І. Пулюя, 11, а саме: металевий годинник із маркуванням «Skmei», пачку сигарет із слідами РБК та сумку чорного кольору;

- ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 02.11.2024, якою надано слідчому ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_22 дозвіл на проведення 01.11.2024 року у період часу з 12:13 до 12:51 год. за адресою м. Львів, вул. Квітнева, 1, огляду транспортного засобу «Renault Master», 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_7 , кузов: НОМЕР_8 , належного на праві власності ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в ході якого було виявлено та вилучено змиви речовини бурого кольору та коврик синьо-білого кольору з плямами речовини бурого кольору;

- ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 04.11.2024, якою накладено арешт на майно, що було 01.11.2024 року тимчасово вилучене під час проведення огляду транспортного засобу марки Renault Master, д.н.з. НОМЕР_1 , а саме: коврик синьо-білого кольору зі слідами РБК;

- ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 04.11.2024, якою накладено арешт на майно, що було 01.11.2024 року тимчасово вилучене під час проведення слідчим огляду за адресою: м. Львів, вул. Навроцького, 23, а саме: поліетиленовий пакет чорного кольору із біркою на ньому «Квитанція №146, ножове, речі ОСОБА_24 »; кепку чорного кольору із абревіатурою «Polo», розмір 56; матерчасту куртку темно-синього кольору з капюшоном із слідами РБК, на внутрішній стороні якої наявна бирка із надписом «LCW CASUAL Outerwear»; флісову куртку чорного кольору, яка застібається на замок типу «бликавка» із слідами РБК, на внутрішній стороні якої наявна бирка із написом «LWC ACTIWE М»; футболку чорного кольору у розрізаному вигляді із слідами РБК; джинсові штани світло-синього кольору із слідами РБК та шкіряним поясом чорного кольору; пару шкарпеток сірого кольору; пару матерчастих кросівок чорного кольору із слідами РБК;

- ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 04.11.2024, якою накладено арешт на майно, що було 01.11.2024 року тимчасово вилучене під час проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон в корпусі чорного кольору марки Nokia із сім-картою НОМЕР_2 , IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , який опечатано в спецпакет CRI 1096388;

- ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 04.11.2024, якою накладено арешт на майно, що було 02.11.2024 року добровільно видано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон марки «Iphone» в корпусі чорного кольору IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 .

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені в ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до чинного кримінально-процесуального законодавства.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву в своїй належності та допустимості не викликають.

Усі досліджені в судовому засіданні письмові докази є належними, допустимими і достовірними, такі зібрані в порядку, встановленому КПК України, жодної підстави, передбаченої ст.87 КПК України для визнання вказаних доказів недопустимими судом не встановлено.

Процесуальні докази, наведені у вироку прямо підтверджують той факт, що досліджені в судовому засіданні докази, які суд визнає належними та допустимими, зібрані в порядку встановлену законом та жодного сумніву у своїй законності та правдивості не викликають.

Сторонами кримінального провадження не оспорюється те, що 01.11.2024 року обвинувачений ОСОБА_7 умисно наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 в період часу з 05:48 год. по 05:50 год., поблизу будинку №11 по вул.І.Пулюя у м. Львові, внаслідок яких потерпілий отримав тілесні ушкодження, які відображені у висновку експерта №232/2024 від 04.12.2024.

Разом з тим, сторона захисту не погоджуючись з кваліфікацією органом досудового розслідування дій ОСОБА_7 , зазначила, що обвинувачений не мав умислу на вбивство потерпілого; не висловлював погрози вбивства на адресу потерпілого; заподіяв хаотичні ножові поранення без конкретизованого умислу; після нанесення ОСОБА_6 ударів ножем ОСОБА_7 не був позбавлений можливості довести злочин до кінця, оскільки попри те, що ОСОБА_6 не втратив свідомості та самостійно покинув місце події, ОСОБА_7 не вчиняв жодних активних протиправних дій відносно ОСОБА_6 , в т.ч. і на позбавлення останнього життя. Вважає, що така поведінка ОСОБА_7 після вчинення злочину і його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій вказує на те, що він не мав наміру заподіяти смерть ОСОБА_6 , оскільки вже вчинив всі необхідні дії, які залежали від його волі, що свідчить про відсутність у нього умислу на вбивство потерпілого.

На спростування позиції захисту та доводячи під час судового розгляду саме умисел обвинуваченого ОСОБА_7 на вбивство потерпілого ОСОБА_6 , сторона обвинувачення в судових дебатах покликалась на покази потерпілого, надані ним під час досудового розслідування в лікарні, зокрема в частині погроз обвинуваченого, які він висловлював на адресу потерпілого, що передували подіям 01.11.2024 року, а саме, на те, що обвинувачений неодноразово телефонував до потерпілого та погрожував йому фізичною розправою; за тиждень до події замаху на вбивство ОСОБА_6 . ОСОБА_7 приходив до місця проживання потерпілого, погрожував йому, бив по вікнах; а також на те, що під час досудового розслідування ОСОБА_6 повідомив, що перший удар колючо-ріжучим предметом був нанесений ОСОБА_7 саме в ділянку грудної клітки зліва. Відтак, місце нанесення першого удару та телефонні погрози потерпілому, на думку сторони обвинувачення, свідчать саме про умисел на вбивство потерпілого. Окрім того, прокурор стверджує, що зазначене підтверджується і показаннями потерпілого, надані ним в ході проведення слідчого експерименту.

Згідно зі ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

У випадку, коли під час замаху на злочин винний спрямовує свою волю на запобігання настанню суспільно небезпечного наслідку, в такому разі може мати місце добровільна відмова від вчинення злочину - остаточне припинення особою за своєю власною волею замаху на злочин, якщо при цьому вона усвідомлювала можливість доведення злочину до кінця.

На стадії закінченого замаху на вбивство добровільна відмова можлива лише в тих випадках, коли між здійсненим діянням і ймовірним настанням суспільно небезпечних наслідків є певний проміжок часу, у ході якого особа контролює розвиток причинного зв`язку, може втрутитися і перешкодити настанню суспільно небезпечного наслідку. Добровільна відмова у цих випадках можлива лише завдяки активним діям.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння (постанови Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 705/623/18, від 17 квітня 2019 року у справі №472/342/16-к, від 11 лютого 2021 року у справі № 462/3062/16-к).

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Ознаки суб`єктивної сторони вчинених злочинів та особливості психічного ставлення обвинуваченого до вчинених діянь і їх наслідків встановлюються судами на підставі характеру вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, за встановленими судом фактичними обставинами вчинених злочинів, що закріплені належними і допустимими доказами, зібраними в порядку, передбаченому КПК, та оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Кримінального кодексу України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ч.1 ст. 11 КК України, злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Суд зазначає, що для вирішення питання про притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинений злочин в обов`язковому порядку мають бути встановлені усі елементи складу злочину, зокрема, об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона, а обов`язок доведення наявності вказаних елементів покладається на сторону обвинувачення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч. 1 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто вчинення усіх дій, які обвинувачений вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак довести свій злочинний умисел до кінця не зміг, з причин, що не залежали від його волі.

Обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 01.11.2024 року в період часу з 05:48 год. по 05:50 год., перебуваючи поблизу будинку №11 по вул.І.Пулюя у м. Львові, на грунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на позбавлення життя іншої людини, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_6 один удар колото-ріжучим предметом або знаряддям, що володів колото-ріжучими властивостями по тулубу потерпілого, а саме грудній клітці зліва, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-ріжучого поранення грудної клітки та посттравматичний лівобічний пневмоторакс, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння та шість ударів по кінцівках потерпілого, а саме в ділянку внутрішньої та задньої поверхні правого стегна, лівої та правої сідниці, правої сідниці в ділянці промежини та лівого передпліччя, що відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Проте, ОСОБА_7 свій умисел, що був спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_6 , не довів до кінця, виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілий чинив Чорнію активний опір, кликав на допомогу, вибіг від ОСОБА_7 в сторону вулиці Наукової, де на нього чекали його співробітники.

Разом з тим, даючи оцінку зібраним доказам, суд вважає, що дії ОСОБА_7 безпідставно кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч. 1 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто вчинення усіх дій, які обвинувачений вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак довести свій злочинний умисел до кінця не зміг, з причин, що не залежали від його волі.

Згідно із ч.3 ст.337 КПК з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_7 в тому, що він, 01.11.2024 року в період часу з 05:48 год. по 05:50 год., перебуваючи поблизу будинку №11 по вул.І.Пулюя у м. Львові, на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень умисно наніс ОСОБА_6 удари колото-ріжучим предметом (ножем), а саме один удар в область грудної клітки зліва, чим спричинив тілесне ушкодження у виді проникаючої колото-різаної рани грудної клітки зліва з посттравматичним лівобічним пневмотораксом, яке згідно висновку експерта №232/2024 від 04.12.2024 відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя в момент заподіяння та шість ударів по кінцівках потерпілого, а саме в ділянку внутрішньої та задньої поверхні правого стегна, лівої та правої сідниці, правої сідниці в ділянці промежени та лівого передпліччя, які згідно висновку експерта №232/2024 від 04.12.2024 відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, і кваліфікує його дії за ч.1 ст.121 КК України.

До вказаних висновків, суд прийшов зважаючи на таке.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» (далі Постанова), замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Згідно із пунктом 22 вказаної Постанови питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство.

Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично були заподіяні.

Крім того, заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості.

А оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.

Саме така позиція Верховного Суду висловлена в постановах від 13 лютого 2020 року у справі № 164/1826/17, від 17 грудня 2019 року у справі № 756/10059/17-к, де предметом розгляду були аналогічні правовідносини.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, показів обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_6 , отриманих безпосередньо в суді, потерпілий та обвинувачений попередньо знайомі близько 18 років, товаришували. За деякий час до вчинення злочину, потерпілий перебував в гостях за місцем проживання обвинуваченого, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, потерпілий спровокував конфлікт, висловлюючи бажання вступити в інтимні стосунки з дружиною обвинуваченого ОСОБА_7 . В подальшому, ОСОБА_7 наполягав, щоб потерпілий приніс свої вибачення, однак останній це проігнорував. Вранці 01.11.2024 обвинувачений, будучи у волонтерських справах біля будинку потерпілого, побачив, як останній вийшов зі свого будинку, та побачивши обвинуваченого пройшов повз, проігнорувавши обвинуваченого, не привітавшись, не вибачившись за свої висловлювання на адресу дружини ОСОБА_7 .

Після чого, ОСОБА_7 наздогнавши потерпілого, завдав йому удар рукою в лівий бік, штовхнувши потерпілого внаслідок чого, останній впав на землю, ОСОБА_7 , маючи при собі туристичний ніж почав наносити потерпілому удари в сідниці, стегна. Потерпілий, почавши відповзати назад від ОСОБА_7 , ногами збив обвинуваченого, внаслідок чого останній впав на землю, один удар припав в область грудної клітки та передпліччя потерпілого. Ці події тривали близько 30 секунд. В подальшому, потерпілий піднявся з землі та кульгаючи, направився в сторону вулиці Наукової. Обвинувачений ОСОБА_7 при цьому не чинив жодних активних дій для того, щоб затримати потерпілого, не дати йому піти, при цьому маючи таку можливість, натомість залишився на місці вчинення злочину. Після чого викинувши ніж в смітник біля кіоску, попрямував до свого автомобіля. Зрозумівши, що потерпілий таки зазнав тілесних ушкоджень, почав телефонувати потерпілому, однак не зміг додзвонитись, оскільки, як в подальшому виявилось, номер був заблокований потерпілим. Бажаючи виправити ситуацію, повністю відшкодував потерпілому матеріальну та моральну шкоду, попросив вибачення в потерпілого, вони примирились, жодного конфлікту між ними не існує.

Такий перебіг подій, узгоджується із іншими наявними в матеріалах провадження доказами, які безпосередньо досліджувались судом. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_14 показали, що завжди зранку забирали по дорозі на роботу на вул. Пулюя ОСОБА_6 . Вдень події, під`їхали до вул. Наукової, а ОСОБА_6 біг їм на зустріч по дорозі, сівши в машину, сказав, що на нього напали. Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , повідомили в судовому засіданні, що очевидцями події не були, однак рапорт від 01.11.2024, де серед іншого зазначено, що «невідомий чоловік плотної тілобудови, ріст близько 180 см. у чорному одязі з капюшоном підійшов ззаду, штовхнув на землю та почав здійснювати удари ножем» складали зі слів ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , свідок ОСОБА_19 пояснив, що стан потерпілого дозволяв проводити з ним слідчі дії в цей же день, 01.11.2024 року у зв`язку з чим надав відповідний дозвіл слідчому, з потерпілим не спілкувався з приводу події, що сталась.

Висновком експерта №232/2024 від 04.12.2024 встановлено наступні за механізмом та ступенем тяжкості тілесні ушкодження спричинені потерпілому ОСОБА_6 : одне проникаюче колото-ріжуче поранення грудної клітки зліва, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя в момент заподіяння, різану рану лівого передпліччя з ушкодженням м`яза, колото-різані рани сідниць та стегна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Окрім того, своїми показаннями обвинувачений фактично викриває себе, оскільки не заперечує, що між ним і потерпілим у вказаному у вироку часі відбувся конфлікт, в ході якого, вчиняючи активні дії він застосував туристичний ніж, проте стверджував, що умислу на позбавлення його життя не мав, як саме спричинив тяжке поранення взагалі не пам`ятає, хоча не заперечував , що це зробив саме він.

Версія потерпілого та обвинуваченого з приводу місця, де відбувались події 01.11.2024 року підтверджується і даними протоколу огляду місця події, згідно якого слідчим оглянуто ділянку місцевості, яка розташована навпроти будинку, що за адресою: м.Львів, вул.Пулюя, 11, 2 під`їзд, а саме прибудинкову паркову зону, де знаходилась пачка сигарет, на якій наявні сліди РБК, за декілька сантиметрів біля листя знаходиться сумка чорного кольору із вмістом особистих речей, а саме документів гр. ОСОБА_6 , наручний годинник срібного кольору, наявні краплі слідів РБК, які розташовані на листі та земельній ділянці.

Суд також враховує перебіг подій, що передували вчиненню самого злочину, зокрема, виниклий між обвинуваченим та потерпілим конфлікт, який, як встановлено в судовому засіданні спровокував потерпілий в стані алкогольного сп`яніння, підручне знаряддя злочину, вибране обвинуваченим, а саме туристичний ніж, який ОСОБА_7 використовував для відкриття коробок з автомобільними запчастинами, продуктами; кількість, локалізацію нанесених тілесних ушкоджень, а також поведінку обвинуваченого безпосередньо після вчинення злочину, а саме те що, з огляду на стан потерпілого, який не втратив свідомості, піднявся з землі, а не впав безпорадно, у обвинуваченого не було підстав вважати, що він досяг злочинної мети, а саме: заподіяв смертельного поранення. Заподіявши ножові поранення та побачивши, як потерпілий пішов в напрямку вулиці Наукової, ОСОБА_7 в цей час не вчиняв жодних активних дій для позбавлення життя потерпілого ОСОБА_6 , хоча об`єктивно мав таку можливість, оскільки, як встановлено в судовому засіданні силоміць ОСОБА_38 ніхто не утримував та жодних активних дій ніхто не чинив, навколо не було жодних інших осіб, які б перешкодили ОСОБА_7 продовжити наносити тілесні ушкодження потерпілому. ОСОБА_39 не наздоганяв потерпілого, маючи таку можливість, оскільки будучи фізично міцнішим, не маючи жодних тілесних ушкоджень, які б перешкодили йому рухатись, маючи можливість використати за необхідності і свій автомобіль та наздогнати потерпілого ОСОБА_6 , намагався зателефонувати потерпілому, однак був заблокований потерпілим. Також, суд враховує поведінку обвинуваченого в подальшому, який бажаючи усунути заподіяну шкоду та виправити ситуацію примирився з потерпілим, повністю відшкодував йому матеріальну та моральну шкоду, вибачився, висловив щирий жаль з приводу події 01.11.2024 року.

Суд враховує і причину припинення злочинних дій ОСОБА_7 , а саме те, що після нанесення ударів ножем бачив, що потерпілий живий, і не вчинив ніяких інших дій по відношенню до потерпілого, а залишив місце вчинення злочину після того, як побачив, що потерпілий самотужки піднявся та пішов досягнення мети у вигляді спричинення тілесного ушкодження.

Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив, що поведінка обвинуваченого до, під час та безпосередньо після вчинення злочину, свідчить про відсутність в нього умислу на вбивство потерпілого та доводить те, що він діяв з неконкретизованим умислом, а тому повинен нести відповідальність за фактично заподіяні наслідки, в даному випадку - тяжкі тілесні ушкодження.

Щодо доводів сторони обвинувачення про те, що дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч.2 ст.15, ч. 1 ст.115 КК України, слід зазначити наступне.

Так, прокурор в судових дебатах покликалась на покази потерпілого, надані ним під час досудового розслідування в лікарні, зокрема в частині погроз обвинуваченого, які він висловлював на адресу потерпілого, що передували подіям 01.11.2024 року, а саме, на те, що обвинувачений неодноразово телефонував до потерпілого та погрожував йому фізичною розправою; за тиждень до події замаху на вбивство ОСОБА_6 . ОСОБА_7 приходив до місця проживання потерпілого, погрожував йому, бив по вікнах; а також на те, що під час досудового розслідування ОСОБА_6 повідомив, що перший удар колючо-ріжучим предметом був нанесений ОСОБА_7 саме в ділянку грудної клітки зліва. Відтак, місце нанесення першого удару та телефонні погрози потерпілому на думку сторони обвинувачення свідчать саме про умисел на вбивство потерпілого. Окрім того, прокурор стверджує, що зазначене підтверджується і показання потерпілого надані ним в ході проведення слідчого експерименту.

Так, щодо покликань сторони обвинувачення на покази, які, як стверджує прокурор потерпілий надавав під час досудового розслідування, слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо та не може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні; показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а за ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав у судовому засіданні або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Допит потерпілого ОСОБА_6 під час судового розгляду проведений судом відповідно до вимог ст.353 КПК України, зокрема, потерпілого серед іншого попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приведено до Присяги, роз`яснено право передбачене ст. 63 КУ на відмову від надання показань чи пояснень.

Так, в судовому засіданні потерпілий пояснив, що проходячи повз ОСОБА_7 , котрий стояв біля будинку №11 по вул.І.Пулюя у м.Львові, ОСОБА_7 несподівано підбіг до нього ззаду, штовхнув його, від чого ОСОБА_6 впав, а ОСОБА_7 почав наносити йому удари в область стегна, сідниць. Моменту, коли саме він отримав поранення грудної клітки, передпліччя пригадати не може, оскільки конфлікт відбувся дуже швидко та тривав близько 30-40 секунд. Пояснив, що коли ОСОБА_7 завдавав йому ударів в ділянці стегна та сідниць, то він знаходився на землі, відповзаючи назад, якось підбив ОСОБА_7 ногами і той впав поруч з ним. В подальшому, ОСОБА_6 піднявся із землі та відбіг з місця події, оглядаючись чи за ним не біжить ОСОБА_39 , однак останній залишився на місці події. На уточнюючі запитання пояснив, що ОСОБА_7 жодного разу не погрожував йому вбивством.

Відтак, підстав не брати до уваги покази, які надані потерпілим в судовому засіданні та безпосередньо дослідженні судом немає.

Окрім того, покази на які покликається прокурор, що були наче б то надані потерпілим під час досудового розслідування судом не досліджувались та стороною обвинувачення будь-яких клопотань з даного приводу суду не заявлялось, в матеріалах справи такі відсутні, а отже судом до уваги братись не можуть. Відтак, вказані, твердження прокурора щодо зазначених показів потерпілого є безпідставними, необгрунтованими та нічим не підтвердженими.

З приводу покликань прокурора на показання надані потерпілим під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілого від 05.12.2024, які на думку сторони обвинувачення підтверджують покази потерпілого надані під час досудового розслідування та, водночас, як на доказ умислу ОСОБА_7 на вбивство ОСОБА_6 , слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 240 КПК з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

З системного аналізу ст. ст. 95, 240 КПК України вбачається, що метою проведення слідчого експерименту є не відібрання показань в учасників кримінального провадження, а відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань вчинення кримінального правопорушення.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17 зазначено, що приписи ч. 4 ст. 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту.

Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення показань, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК.

Відтак самі по собі показання надані під час проведення слідчого експерименту не є самостійним джерелом доказів і не мають жодного доказового значення, оскільки суд може обгрунтовувати свої висновки в рішенні виключно показами, які отримані ним під безпосередньо в судовому засіданні.

Що ж стосується механізму нанесення тілесних ушкоджень, який відтворений під час слідчого експерименту, то слід зазначити, що з переглянутого в судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту, вбачається, що потерпілий жодного разу не зазначив, що перший удар, як це стверджує прокурор йому було нанесено саме колото-ріжучим предметом.

Так, час на відеофайлі слідчого експерименту 5 год. 29 хв, потерпілий зазначив «я йшов отак, руки в кишенях, тоді він мені «оцьою» (показуючи на руку статиста) наніс сюди удар і я впав, він мене втрутив, тобто я впав сюди і почав відповзати назад, він наносив удари в ногу, сідниці, руку». З переглянутого в судовому засіданні відео слідчого експерименту не вбачається, що потерпілий зазначав, що ОСОБА_7 наніс йому перший удар колото-ріжучим предметом в область грудної клітки, біля серця, як це стверджує сторона обвинувачення.

Окрім того, як вбачається з відео слідчого експерименту, слідчий не уточняв чим саме був нанесений той чи інший удар, рукою, кулаком, колото-ріжучим предметом, як і не уточняв, де саме під час нанесення кожного удару знаходився ОСОБА_7 (стояв, лежав, присів і т.д.).

Під час судового розгляду потерпілим надано аналогічні покази стосовно першого удару, від якого він впав. Ні під час слідчого експерименту, ні під час надання показів в судовому засіданні потерпілий не вказував на нанесення йому першого удару в область грудної клітки саме колото-ріжучим предметом.

В судовому засіданні 27.02.2025 року, після дослідження протоколу слідчого експерименту за участі потерпілого від 05.12.2024, прокурор мала можливість уточнити в потерпілого причину дещо різних на думку прокурора показів, стосовно черговості нанесення потерпілому ударів ОСОБА_7 , на що потерпілий повідомив, що покази надані в судовому засіданні є правдивими та такими, що відповідають тим обставинам, які мали місце 01.11.2024 року. Окрім того, пояснив, що під час проведення слідчого експерименту слідчий попросив показати удари, що він і зробив; слідчий не роз`яснював, що потрібно повідомляти саме про точний порядок нанесення йому ударів чи уточняти в який момент та чим саме йому було нанесено удари.

Судом, з`ясовано у потерпілого чи він підтримує свої показання надані ним в судовому засіданні, щодо обставин події 01.11.2024 року на що потерпілий відповів ствердно.

Зважаючи на зазначене, суд бере до уваги покази потерпілого надані ним безпосередньо в судовому засіданні, оскільки саме такі показання є самостійним процесуальним джерелом доказів згідно зі ст. 95 КПК та лише такими показаннями суд може обгрунтовувати свої висновки.

Окрім того, стороною захисту вірно зазначено, що перед проведенням слідчого експерименту 05.12.2024 року, потерпілому ОСОБА_6 слідчим не роз`яснено його право на відмову від надання пояснень, яким міг скористатись на той час потерпілий, разом з тим, зазначена обставина на думку суду не є самостійною та безумовною підставою для визнання такого доказу неналежним чи недопустимим.

Також не заслуговують на думку суду і твердження сторони обвинувачення про те, що «потерпілий чинив ОСОБА_7 активний опір, кликав на допомогу, вибіг від ОСОБА_7 в сторону вулиці Наукової, де на нього чекали його співробітники», з огляду на наступне.

Будучи допитаним в судовому засіданні потерпілий пояснив, що ОСОБА_7 завдаючи йому удари не утримував його силоміць, коли потерпілий піднявся із землі та почав прямувати в сторону вул. Наукової, ОСОБА_7 жодних активних дій, щоб його наздогнати чи завадити йому піти не чинив, будь-яких інших осіб, які б були поряд і могли перешкоджати ОСОБА_7 наздогнати ОСОБА_6 також на вулиці в цей час не було.

Зазначені покази потерпілого повністю узгоджуються з показами обвинуваченого наданими ним в судовому засіданні. Про те, що ОСОБА_7 не наздоганяв ОСОБА_6 свідчать і покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , які в судовому засіданні зазначили, що побачили лише потерпілого який рухався їм назустріч, при тому не повідомляли про те, що потерпілого хтось наздоганяв. Окрім того, вказане підтверджується і відеозаписом проведення слідчого експерименту, де потерпілий демонструючи, в яку сторону він рухався після нанесення йому ударів зазначив, що « ОСОБА_7 зупинився, не біг за мною, він залишився на місці».

Не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду і те, що потерпілий кликав когось на допомогу, як обставина, яка завадила ОСОБА_7 довести свій умисел на позбавлення життя потерпілого до кінця, оскільки, ні в судовому засіданні, ні під час слідчого експерименту потерпілий про таке не зазначав і будь-яких доказів цього прокурором не надано.

Окрім того, як встановлено судом, від місця події до зустрічі ОСОБА_6 зі своїми співробітниками, свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_14 близько 500 метрів, що на думку суду є достатнім для того, щоб при наявності умислу на вбивство ОСОБА_7 , будучи фізично міцнішим, не маючи жодних тілесних ушкоджень, які б перешкодили йому рухатись, маючи можливість використати за необхідності і свій автомобіль, наздогнати потерпілого ОСОБА_6 та довести свій умисел на вбивство до кінця.

Окрім того, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду і твердження прокурора про те, що за тиждень до подій, 21.10.2024 ОСОБА_7 «погрожував потерпілому та бив по вікнах», оскільки в судовому засіданні потерпілий такого не повідомляв, а обвинувачений повідомив і не заперечував, що дійсно на передодні за декілька днів до події 01.11.2024 був біля будинку потерпілого та бажав з ним поговорити, зважаючи на те, що останній живе на першому поверсі, постукав по підвіконні, однак потерпілий не вийшов та й він пішов.

Відтак, зазначені вище доводи сторони обвинувачення, на підтвердження умислу ОСОБА_7 на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не підтвердженні жодним доказом, який наданий стороною обвинувачення та досліджений безпосередньо в судовому засіданні і зводяться виключно до свого інтерпретування подій 01.11.2024 року стороною обвинувачення.

За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.

Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу злочину, інкримінованого обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, викладених у вироку суду, і версія сторони обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості та не спростовується доводами сторони захисту.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України в судовому засіданні доведена повністю.

Отже, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_7 умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння і кваліфікує його дії за ч.1 ст.121 КК України.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого, який, як на момент вчинення злочину, так і станом на день ухвалення вироку є офіційно працевлаштований - СПД , має міцні сімейні зв`язки, зокрема є одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей ( ОСОБА_40 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_9 від 25.11.2009) та ОСОБА_41 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_10 від 07.06.2013), позитивно характеризується за місцем проживання, зокрема, відповідно до характеристик голови СТ «Відпочинок» №1 від 27.11.2024 та Виконавчого комітету Белзької міської ради Львівської області №4910/02.1-19 від 22.11.2024 ОСОБА_39 зарекомендував себе, як людина з твердою громадянською позицією, національно свідомий, активно займається волонтерством, підтримує добрі стосунки, як у сім`ї, так і в спілкуванні з людьми, в конфліктних ситуаціях не помічений, а навпаки дружелюбний та завжди готовий прийти на допомогу, на обліках в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, відповідно до довідки №1467/01-3 від 22.11.2024 року не перебуває, і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах межі санкції ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнає щире каяття, вжиття заходів щодо усунення наслідків вчинення злочину, зокрема повне відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілому.

Щодо твердження сторони обвинувачення про відсутність в обвинуваченого щирого каяття, оскільки під час досудового розслідування обвинувачений відмовився від надання показів в порядку ст. 63 Конституції України, вину визнав частково лише після оголошення обвинувального акту в суді, суд вважає такі необгрунтованими, з огляду на наступне.

Верховний Суд неодноразово у своїй практиці зазначав, що щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено в судовому засіданні потерпілим ОСОБА_6 обвинувачений ще до початку судового розгляду повністю відшкодував йому матеріальну та моральну шкоду, що серед іншого підтверджується і письмовою розпискою наявною в матеріалах справи; ОСОБА_7 вибачився перед потерпілим, вони примирились між собою і будь-який конфлікт між ними відсутній. В судовому засіданні обвинувачений неодноразово пояснював, що дуже шкодує про цю подію, неодноразово все обдумував, однак, на жаль, час не може повернути назад.

Верховний Суд у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 283/2169/19 зазначив, що системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРДР (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

При цьому, суд вважає, що сторона обвинувачення не вірно трактує те, що обвинувачений частково визнав вину, оскільки судом під час розгляду даної справи встановлено, що обвинувачений повністю визнав свою провину у скоєному, а не погодився лише з кваліфікацією його дій органом досудового розслідування. Відтак, враховуючи обставиною яка пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого, суд враховує також і ревалентну практику Верховного Суду з даного приводу, зокрема постанову від 05.08.2020 року у справі № 334/5670/18, де Верховним Судом зазначено, що незгода засудженого з кваліфікацією його дій є правом особи та не впливає на щирість розкаяння, осуд поведінки та відчуття жалю щодо вчинених протиправних дій. Аналогіне стосується і права особи, яке гарантовано ОСОБА_7 . Основним Законом України Конституцією України, скористатись правом передбаченим ст. 63 КУ. Окрім того, суд звертає увагу на те, що зважаючи на те, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування скористався правом передбаченим ст. 63 КУ, суд не враховує, як пом`якшуючу обставину активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №1737 від 03.12.2024 року ОСОБА_7 психічним захворюванням не страждає, може усвідомлювати свої дії та керувати ними; в період інкримінованих дій ОСОБА_7 психічним захворюванням не страждав, міг усвідомлювати своїї дії та керувати ними; застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 не потребує.

У відповідності до ст.75 КК України та враховуючи сукупність пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також приймаючи до уваги те, що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності, дані про особу обвинуваченого, його особисте ставлення до вчиненого, який щиро розкаявся у вчиненому, повністю примирився з потерпілим та на переконання суду, обвинувачений усвідомив свою провину, є діючим волонтером, що підтверджується посвідченням №018 від 17.03.2023, виданим БО "Захист української нації"; довідкою №2711-01 виданою 27.11.2024 БО "Благодійний фонд "Бі Сйеф» з якої вбачається, що ОСОБА_39 є волонтером з березня 2022 року по теперішній час, здійснює волонтерську діяльність, а саме логістичні послуги по доставці гуманітарної допомоги для військовослужбовців ЗСУ, зарекомендував себе відповідальним та працьовитим громадянином, який завжди готовий прийти на допомогу (т.1, а.с.110); позитивною характеристикою БО "Захист української нації" від 19.11.2024 (т.1, а.с. 109); подякою командира НОМЕР_11 ОСОБА_42 за неоціненну допомогу підрозділу та вагомий внесок у спільну Перемогу; довідкою від 28.11.2024 БО «Благодійний фонд «Об`єднані Добром»(т. 1 , а.с. 111) що, на думку суду, свідчить про свідому та активну громадянську позицію обвинуваченого, посередній стан його здоров`я, що підтверджується випискою з амбулаторної карти від 08.02.2023, консультаційним висновком спеціаліста від 22.02.2023, протоколом опису МРТ; також суд враховує позицію потерпілого, щодо призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 75 КК України, яка не має для суду вирішального значення, однак в сукупності з іншими встановленими судом обставинами підлягає врахуванню, а також відсутність обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, що буде достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

Крім того, суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки у відповідності до ст.76 КК України.

Підстав для застосування ст.69 КК України суд не вбачає.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Згідно з п.2 ч.4 ст.374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема, рішення про залік досудового тримання під вартою. За змістом ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення відповідно до кримінально-процесуального законодавства України є запобіжним заходом щодо обвинуваченого, підсудного, підозрюваного у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. Отже, на підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк покарання слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 01.11.2024 - моменту фактичного його затримання до 31.01.2025 - моменту звільнення з-під варти у зв`язку з зміною запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Окрім цього, відповідно до ч.7 ст.72 КК України домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Відтак, на підставі ч.7 ст.72 КК України слід зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк дії запобіжного заходу - цілодобового домашнього арешту з 01.02.2025 року по дату набрання вироком законної сили включно, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому у виді цілодобового домашнього арешту слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати за проведення експертиз відсутні.

Цивільний позов в кримінальному провадженні відсутній.

Питання про скасування арешту майна слід вирішити, в порядку ст.174 КПК України.

Долю речових доказів слід вирішити, в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно вимог ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_7 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_7 до вступу вироку у законну силу залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 01.11.2024 року по 31.01.2025 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ч.7 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк дії запобіжного заходу - цілодобового домашнього арешту з 01.02.2025 року по дату набрання вироком законної сили включно, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Речові докази - металевий годинник із маркуванням «Skmei», пачку сигарет із слідами РБК та сумку чорного кольору, вилучені 01.11.2024 під час проведення огляду місця події за адресою: м.Львів, вул.І.Пулюя, буд.11 повернути потерпілому ОСОБА_6 , скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 04.11.2024.

Речовий доказ - коврик синьо-білого кольору зі слідами РБК, вилучений 01.11.2024 під час проведення огляду транспортного засобу марки Renault Master, д.н.з. НОМЕР_1 знищити.

Речові докази - мобільний телефон марки "Iphone" в корпусі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 ; мобільний телефон марки "Nokia" із сім-карткою НОМЕР_2 , ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 повернути ОСОБА_7 , скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 04.11.2024.

Речовий доказ - DVD-R диск із відеозаписом камер зовнішнього відеоспостереження, які ведуться у будинку, що розташований за адресою: м.Львів, вул.Івана Пулюя, 11 залишити при матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ - поліетиленовий пакет чорного кольору із біркою на ньому "Квитанція №146, ножове, речі ОСОБА_24 ", кепку чорного кольору із абревіатурою «Polo», розмір 56; матерчасту куртку темно-синього кольору з капюшоном із слідами РБК, на внутрішній стороні якої наявна бирка із надписом «LCW CASUAL Outerwear»; флісову куртку чорного кольору, яка застібається на замок типу «бликавка» із слідами РБК, на внутрішній стороні якої наявна бирка із написом «LWC ACTIWE М»; футболку чорного кольору у розрізаному вигляді із слідами РБК; джинсові штани світло-синього кольору із слідами РБК та шкіряним поясом чорного кольору; пару шкарпеток сірого кольору; пару матерчастих кросівок чорного кольору із слідами РБК повернути ОСОБА_6 , скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 04.11.2024.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Суддя ОСОБА_1