Справа № 446/486/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2025 м.Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019 від 01.03.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Соснівка, Червоноградського району, Львівської області, учасник бойових дій, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , який проходить службу на посаді стрільця-помічника гранатометника 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону в званні «солдат», з 28.12.2023 вважається таким, що самовільно залишив військову частину, особа без інвалідності, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із повною загальною середньою освітою, раніше не судимого, відносно якого 14.10.2024 скеровано обвинувальний акт на розгляд до Яворівського районного суду Львівської області, за ч. 5 ст. 407 КК Українита 05.12.2024 скеровано обвинувальний акт на розгляд до Сокальського районного суду Львівської області, за ч. 1 ст. 126-1 КК України,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

встановив:

ОСОБА_3 , 28 лютого 2025 року близько 19:00 години, знаходячись у приміщені квартири АДРЕСА_2 , під час раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_4 , маючи умисел направлений на завдання їй фізичного болю, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, бажаючи їх настання, зловив своїми обома руками за верхній ОСОБА_4 та умисно відштовхнув від себе, внаслідок чого остання вдарилась спиною об двері, після чого умисно наніс їй один удар долонею правої руки в ділянку обличчя. Тоді, ОСОБА_3 продовжуючи свій протиправний умисел, в той час коли потерпіла ОСОБА_4 намагалася покинути приміщення кімнати, зловив її обома руками за верхній одяг та умисно штовхнув від себе, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_4 впала на підлогу, вдарившись головою об дерев`яний комод та втратила свідомість. Своїми протиправними діями ОСОБА_3 завдав ОСОБА_4 фізичного болю, не спричинивши тілесних ушкоджень.

Такими діями ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України - умисне завдання удару та вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Прокурор Яворівського відділу Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 подав до суду обвинувальний акт щодо кримінального правопорушення, в якому зазначив клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , є кримінальним проступком.

Частиною 1 статті 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Як видно з доданої до обвинувального акту письмової заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , яка складена в присутності захисника ОСОБА_6 , обвинувачений беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та погодився на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні за його відсутності.

Окрім цього, до обвинувального акта долучено матеріали досудового розслідування №0000019 від 03.03.2025 та документи, що засвідчують беззаперечне визнання обвинуваченим своєї винуватості, зокрема витягом з ЄРДР від 01.03.2025 (аркуш справи кримінального провадження 1), заявою ОСОБА_4 від 28.02.2025 (аркуш справи кримінального провадження 6), протоколом допиту потерпілого від 03.03.2025 (аркуш справи кримінального провадження 14-16), коріями медичної документації (аркуш справи кримінального провадження 17-21), протоколом проведення слідчого експерименту від 03.03.2025 (аркуш справи кримінального провадження 25-27), висновком експерта №15/2025 від 04.03.2025 (аркуш справи кримінального провадження 30-31), протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 03.03.2024 (аркуш справи кримінального провадження 33-36), протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 04.03.2025 (аркуш справи кримінального провадження 37-40), протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 04.03.2025 (аркуш справи кримінального провадження 41-44), протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 04.03.2025 (аркуш справи кримінального провадження 45-48), витягом з ЄРДР від 05.03.2025 (аркуш справи кримінального провадження 52) письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 10.03.2025 (аркуш справи кримінального провадження 58-59), протоколом допиту підозрюваного від 10.03.2025 (аркуш справи кримінального провадження 75-77).

Відтак, з урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне розглянути обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України - умисне завдання удару та вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень доведена повністю встановленими органом досудового розслідування обставинами.

Відповідно до положень ст. 50 КК України до особи, визнаної винною за вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення застосовується покарання, яке є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, у відповідності до п. 1 ст. 66 КК України суд визнає його щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого суд бере до уваги, що він раніше не судимий, відносно якого 14.10.2024 скеровано обвинувальний акт на розгляд до Яворівського районного суду Львівської області, за ч. 5 ст. 407 КК Українита 05.12.2024 скеровано обвинувальний акт на розгляд до Сокальського районного суду Львівської області, за ч. 1 ст. 126-1 КК України, учасник бойових дій, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , який проходить службу на посаді стрільця-помічника гранатометника 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону в званні «солдат», з 28.12.2023 вважається таким, що самовільно залишив військову частину, особа без інвалідності, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в психолога та нарколога не перебуває, із повною загальною середньою освітою.

Відтак, з урахуванням усіх обставин суд вважає, що покарання обвинуваченому повинно бути призначено в межах санкції ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу, оскільки саме такий вид покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень. Підстав для застосування іншого виду покарання, передбаченого санкцією статті, суд не знаходить, так як вважає їх такими, що не призведуть до виправлення особи засудженого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Цивільного позову не було заявлено.

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят гривень. 00 коп.) грн.

Речові докази, а саме медична документація виписка лікувальної установи КНП «Кам`янка-Бузька ЦРЛ» МОЗ України від 01 березня 2025 року заповнена на ім`я ОСОБА_4 та три рентгенівські знімки- вважати повернутими за належністю потерпілій ОСОБА_4 згідно з розпискою від 03.03.2025.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. 381, 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставин.

Копія вироку не пізніше наступного дня за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1