Номер провадження: 11-сс/813/1725/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.10.2024 рокупро задоволення скарги захисника ОСОБА_7 на повідомлення про підозру відносно ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000037 від 28.06.2022 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.5 ст.27 ч.1 ст.366 КК України

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволена скарга адвоката ОСОБА_7 та скасовано повідомлення про підозру відносно ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000037 від 28.06.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.5 ст.27 ч.1 ст.366 КК України.

Задовольняючи скаргу адвоката на повідомлення про підозру, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування письмове повідомлення про підозру не було вручено у встановлений кримінально процесуальним законом строк, за адресою місця проживання ОСОБА_8 .; висновок експерта № 1949 від 28.10.2022 року, за результатами проведення судової економічної експертизи не дає чіткої відповіді на поставлені детективом питання, а тільки встановлює ймовірність правильності висновків органу досудового розслідування і тільки при умові підтвердження певних фактів, які на момент проведення дослідження стороною обвинувачення підтверджені не були.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, яку, в подальшому, 15.11.2024 року доповнив, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги сторони захисту.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_8 вручено у відповідності до вимог КПК, оскільки у зв`язку із відсутністю ОСОБА_8 , повідомлення про підозру вручено її дорослій доньці, про що свідчить відповідний запис.

Крім того зазначає, що слідчий суддя вийшов за межі наданих слідчому судді повноважень та надав оцінку висновку експерта № 1949 від 28.10.2022 року.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисника ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 2 КПК передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з приписами ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлені наступні обставини кримінального провадження.

Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000037 від 28.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, за фактами незаконного заволодіння коштами Державного бюджету України, виділених для відшкодування підприємствам сум податку на додану вартість, вчиненого шляхом внесення неправдивих відомостей до офіційних документів.

За версією досудового розслідування, службові особи ТОВ «РЕЧСТИЛЬ», діючи в порушення вимог ст.ст. 185, 187, 198, 200, 201 Податкового кодексу України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у червні 2022 року незаконно заволоділи грошовими коштами Державного бюджету України у розмірі 40 000 000 грн. шляхом внесення до податкової звітності з ПДВ за січень 2022 року завищеної суми від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту і завищення суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню.

15 грудня 2022 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було оголошено підозру шляхом отримання повідомлення старостою Старостинського округу та її доньками, з пам`яткою про права та обов`язки підозрюваного.

Захисник ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси зі скаргою в порядку п.10 ч.1 ст.303 КПК про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000037 від 28.06.2022 року.

Задовольняючи скаргу адвоката на повідомлення про підозру, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування письмове повідомлення про підозру не було вручено у встановлений кримінально процесуальним законом строк; оголошена ОСОБА_8 підозра є необгрунтованою.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя вийшов за межі наданих слідчому судді повноважень та надав оцінку висновку експерта № 1949 від 28.10.2022 року, колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 276 КПК повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КПК, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється у таких випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених КПК запобіжних заходів; наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст.ст. 276-278 КПК, у відповідності до положень п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК, є початковим моментом притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Кримінальним процесуальним законом не визначений конкретний перелік підстав для скасування повідомлення про підозру.

Так, ст. 89 КПК України хоч і зазначає повноваження суду (а не слідчого судді), однак регламентує порядок визнання доказів недопустимими.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов?язково здійснюється у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом (ч. 1 ст. 86 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, серед іншого, слідчий суддя оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв?язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною не визначає, які докази є недопустимими.

Тобто, як і суд, слідчий суддя на досудовому розслідуванні, зокрема, під час вирішення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора повинен перевірити для початку належність, допустимість та достовірність доказів, а потім сукупність таких належних, допустимих, достовірних доказів не предмет достатності та взаємозв?язку.

Необхідність такої оцінки слідчим суддею доказів випливає і з інших положень КПК України:

- п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України: застосування заходів забезпечення кримінально провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- ч. 2 ст. 177 КПК України: однією із підстав застосування запобіжного заходу наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення;

- п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України: при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалі зобов?язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд відхиляє доводи прокурора про те, що слідчий суддя, при розгляді скарги не міг перевіряти обґрунтованість підозри.

Апеляційний суд звертає увагу, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а лише з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Разом з тим, чинним КПК України не визначено саме поняття «обґрунтованість підозри».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Слід зазначити, що у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, при повідомлені особі про підозру при вказаних обставинах, КПК передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав».

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами в кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду обвинувачення.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними в рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року Суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 року та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що при розгляду скарги захисника на повідомлення про підозру, слідчий суддя обґрунтовано надав оцінку висновку експерта № 1949 від 28.10.2022 року у контексті дослідження її обґрунтованості.

Аналогічно, в п. 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» наведено поняття «обґрунтована підозра», яке означає, що існують факти й інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Крім того, відповідно до п. 73 рішення «Степуляк проти Молдови» (Stepuleac v. Moldova), 8207/06, від 06 листопада 2007 року, ЄСПЛ вказує на те, що інформація, яка перебуває у розпорядженні об`єктивного спостерігача, повинна давати можливість останньому дійти висновку щодо можливості причетності особи до вчинення конкретного правопорушення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

З огляду на наведені вище положення законодавства, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що на даному етапі не знайшла свого підтвердження підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, оскільки в повідомленні про підозру не вказано, які саме дані до офіційних документів не відповідають дійсності і чому. В цій частині, сторона обвинувачення припускає, що вказані в податкових деклараціях дані не відповідають дійсності. Однак, ігнорується той факт, що імпорт товарно-матеріальних цінностей мав місце і це підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами. В такому випадку, декларування відповідних сум було цілком обґрунтованим і таким, що відповідає чинному податковому законодавству.

При цьому, апеляційний суд, перевіряє ухвалу слідчого судді в межах доводів апеляційної скарги прокурора, в якій він не оспорював висновки слідчого судді щодо необґрунтованості підозри, пред`явленої ОСОБА_8 .

Наявний в матеріалах кримінального провадження протокол огляду від 29.09.2022 року, яким встановлена відсутність за місцем знаходження товарно-матеріальних цінностей, не є належним доказом обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, оскільки ним зафіксовано факти станом на 29.09.2022 року. Водночас, відповідно до повідомлення про підозру документи податкової звітності, що слугували підставою для початку даного кримінального провадження були складені і подані в електронному вигляді 21.02.2022 року, 04.04.2022 року, 30.04.2022 року, 01.06.2022 року.

Під час апеляційного розгляду прокурор не заперечив висновок слідчого судді про те, що версія слідства в частині завищення суми від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту на загальну суму 40000000 гривень, що підлягають бюджетному відшкодуванню документально підтверджується тільки за умови встановлення факту здійснення операції з реалізації товарно-матеріальних цінностей.

Також, прокурор не оспорював те, що обов`язковим для доказування є також момент такої реалізації. Оскільки, за умови, якщо реалізація мала місце після отримання бюджетного відшкодування, то склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК відсутній.

З урахуванням цього, є слушними висновки слідчого судді стосовно недостатності доказів обґрунтованості підозри ОСОБА_8 .

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про те, що висновок слідчого судді про порушення старшим детективом порядку вручення ОСОБА_8 повідомлення про підозру, є помилковим, з огляду на наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 278 КПК України встановлено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Повідомлення у кримінальному провадженні, згідно з ч. 3 ст. 111 КПК України, здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

При цьому, глава 11 КПК України містить нормативне регулювання здійснення в кримінальному провадженні викликів слідчим, прокурором, а також регулює судовий виклик та привід.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

На підставі аналізу наявних у розпорядженні апеляційного суду матеріалів провадження, а також доводів апеляційної скарги прокурора, вбачається, що повідомлення про підозру від 15.12.2022 року було вручено ОСОБА_8 в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 235 та ч. 1 ст. 278 КПК України, а саме: старості Старостинського округу та її донькам, з пам`яткою про права та обов`язки підозрюваного.

Водночас, колегія суддів зауважує на тому, що, як повідомив прокурор, з 09.01.2023 підозрювана ОСОБА_8 перебуває у розшуку.

Апеляційний суд вважає, що органом досудового розслідування дотримано порядок вручення повідомлення про підозру ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні, тому це не могло бути підставою для її скасування.

Разом з тим, незважаючи на те, що доводи апеляційної скарги прокурора в частині помилковості висновку слідчого судді про порушення порядку вручення підозри, знайшли свої підтвердження, проте вони не впливають на правильність висновків про необхідність задоволення скарги та скасування повідомлення про підозру, тому не має необхідності в скасуванні ухвали слідчого судді та постановленні нової.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право : 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При цьому апеляційний суд зауважує що скасування на даному етапі досудового розслідування повідомлення про підозру не перешкоджатиме в подальшому виконанню завдань кримінального провадження та після усунення недоліків, повторному оголошенню про підозру.

Таким чином апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 303, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу із доповненнями прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.10.2024 року про задоволення скарги адвоката ОСОБА_7 на повідомлення про підозру відносно ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000037 від 28.06.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.5 ст.27 ч.1 ст.366 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4