Справа №463/6203/24
Провадження №1-кс/463/9735/24
УХВАЛА

слідчого судді

20 грудня 2024 року місто Львів

Слідча суддя Личаківського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

постановила:

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27.11.2024 у справі №463/6203/24 (провадження №1-кс/463/9349/24) в межах кримінального провадження №0001823 від 04.06.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме на: 4 золоті злитки 999,9 проби марки Umicore вагою 100 г, 4 золоті злитки 999,9 проби вагою 250 г, 1 золотий злиток 999,9 проби вагою 100 г, 1 золотий злиток 999,9 проби вагою 1000 г, жорсткий диск Transcared та зарядний пристрій до нього; 19 купюр номіналом 1000 рублів, 2 купюри номіналом 500 рублів, 6 купюр номіналом 5000 рублів, 1093 купюри номіналом 100 доларів США, 6 купюр номіналом 20 доларів США, 1 купюра номіналом 10 доларів США, ноутбук Macbook Pro А1398 C02R8029Y8WN; мобільний телефон 14 Pro Max із вставленою сім-картою НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_5 , паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_5 НОМЕР_2 , паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_6 НОМЕР_3 , паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_6 НОМЕР_4 .

В обґрунтування клопотання покликався на те, що слідчим відділом Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001823 від 04.06.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

22.11.2024 у рамках вказаного кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова у справі №463/6203/24 (провадження №1-кс/463/9167/24), слідчими СВ Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 . Так, під час проведення вищевказаного обшуку слідчими, серед іншого, виявлено та вилучено: 4 золоті злитки 999,9 проби марки Umicore вагою 100 г, 4 золоті злитки 999,9 проби вагою 250 г, 1 золотий злиток 999,9 проби вагою 100 г, 1 золотий злиток 999,9 проби вагою 1000 г, жорсткий диск Transcared та зарядний пристрій до нього; 19 купюр номіналом 1000 рублів, 2 купюри номіналом 500 рублів, 6 купюр номіналом 5000 рублів, 1093 купюри номіналом 100 доларів США, 6 купюр номіналом 20 доларів США, 1 купюра номіналом 10 доларів США, ноутбук Macbook Pro А1398 C02R8029Y8WN; мобільний телефон 14 Pro Max із вставленою сім-картою НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_5 , паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_5 НОМЕР_2 , паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_6 НОМЕР_3 , паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_6 НОМЕР_4 дозвіл на вилучення яких ухвалою не передбачено.

При цьому, під час проведення обшуку оперативними працівниками проводився огляд телефону на наявність листування в месенджерах Viber, Telegram, WhatsApp та телефонної книжки контактів наступних осіб: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Жодних записів контактів, листувань, фотографій та файлів в iPhone 14 ProMax не виявлено, а доступ до телефону оперативним працівникам надавався безперешкодно та добровільно, про що не зазначено в протоколі, але є відображено на відеозаписі самого обшуку.

27.11.2024 ухвалою слідчого судді Львівського районного суду м. Львова від 27.11.2024 задоволено клопотання старшого слідчого Львівського РУП №1 ГУ НП у Львівській області та накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку 22.11.2024 за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , в тому числі і на вищезазначене. Своє процесуальне рішення щодо необхідності накладення арешту на майно слідча суддя обгрунтувала виключно необхідністю збереження речових доказів. Разом з тим, вважають, що ухвала Личаківського районного суду м. Львова від 27.11.2024 про арешт майна є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не відповідає встановленим фактичним даним в кримінальному провадженні, а тому такий арешт накладений необґрунтовано та підлягає скасуванню, оскільки слідчим суддею не досліджено всіх суттєвих обставин справи, необхідних для вирішення питання про арешт грошових коштів та інших цінностей, які належать на праві власності ОСОБА_3 . Арештоване майно не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не має на собі його слідів, не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, не набуте кримінально-протиправним шляхом. Оскільки арештоване майно не може бути використане як доказ в даному кримінальному провадженні, а відтак, підстави для накладення арешту на це майно відсутні, і такий арешт слід скасувати.

В даному кримінальному провадженні в ОСОБА_3 відсутній статус підозрюваного, обвинуваченого, засудженого. Крім цього, представник заявника вказує, що результатом винесення оскаржуваної ухвали слідчого судді стало істотне порушення конституційних прав ОСОБА_3 , як добросовісного набувача майна, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданням цього кримінального провадження, просить скасувати арешт, накладений 27.11.2024 слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова у справі №463/6203/24 провадження №1-кс/461/9735/24.

В судове засідання представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 не прибув, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Підтримав подане клопотання про скасування арешту та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Прокурор та слідчий в судове засідання не прибули. Засобами телефонного зв`язку слідча просила клопотання розглядати без її участі. Матеріали кримінального провадження не надала, оскільки такі витребуванні Головним СУ НП України.

Беручи до уваги положення ст. 22, 26 КПК України, які визначають, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, слідчий суддя вважає за можливе розгляд клопотання про скасування арешту майна проводити за їх відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідча суддя, оглянувши та дослідивши матеріали клопотання, дійшла висновку, що клопотання підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001823 від 04.06.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

22.11.2024 на підставі ухвали слідчої судді Личаківського районного суду м. Львова від 19.11.2024 проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , в ході якого, серед іншого, виявлено та вилучено: 4 золоті злитки 999,9 проби марки Umicore вагою 100 г, 4 золоті злитки 999,9 проби вагою 250 г, 1 золотий злиток 999,9 проби вагою 100 г, 1 золотий злиток 999,9 проби вагою 1000 г, жорсткий диск Transcared та зарядний пристрій до нього; 19 купюр номіналом 1000 рублів, 2 купюри номіналом 500 рублів, 6 купюр номіналом 5000 рублів, 1093 купюри номіналом 100 доларів США, 6 купюр номіналом 20 доларів США, 1 купюра номіналом 10 доларів США, ноутбук Macbook Pro А1398 C02R8029Y8WN; мобільний телефон 14 Pro Max із вставленою сім-картою НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_5 , паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_15 , паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_6 НОМЕР_3 , паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_6 НОМЕР_4 .

22.11.2024 вищевказані речі та предмети визнані речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

В межах наведеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2024 накладено арешт на предмети, виявлені та вилучені у ході проведення обшуку 22.11.2024 за за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , зокрема, на: 4 золоті злитки 999,9 проби марки Umicore вагою 100 г, 4 золоті злитки 999,9 проби вагою 250 г, 1 золотий злиток 999,9 проби вагою 100 г, 1 золотий злиток 999,9 проби вагою 1000 г, жорсткий диск Transcared та зарядний пристрій до нього; 19 купюр номіналом 1000 рублів, 2 купюри номіналом 500 рублів, 6 купюр номіналом 5000 рублів, 1093 купюри номіналом 100 доларів США, 6 купюр номіналом 20 доларів США, 1 купюра номіналом 10 доларів США, ноутбук Macbook Pro А1398 C02R8029Y8WN; мобільний телефон 14 Pro Max із вставленою сім-картою НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_5 , паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_5 НОМЕР_2 , паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_6 НОМЕР_3 , паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_6 НОМЕР_4 .

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження

Положення ч. 3 ст. 132 КПК України встановлюють те, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Як зазначено вище, згідно ч.ч. 1, 2, 3, 4, 10 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним устатті 98цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Отже, аналіз наведених положень свідчить про те, що арешт може бути застосований на майно особи, яка не має процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У свою чергу ч. 1 ст. 98 КПК України імперативно встановлює вичерпний перелік критеріїв, яким мають відповідати докази у відповідному кримінальному провадженні.

При цьому, наявність формально винесеної постанови про визнання речових доказів (яка містить опис установлених органом досудового розслідування обставин вчинення кримінального правопорушення та виклад дослівно змісту ст. 98 КПК України, без обгрунтування, за якими з критеріїв цієї норми вилучені речі та предмети визнано речовим доказом), не виправдовує мету накладення арешту. Тобто вказана згадана постанова є лише процесуальним рішенням слідчого або прокурора та не є доказом у розумінні ст. 99 КПК України.

Такий висновок зробила ВП Верховного Суду в постанова від 25 березня 2021 року у справі № 11-410сап20)

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З аналізу даної норми КПК України вбачається, що така передбачає можливість скасування арешту майна виключно у двох випадках: якщо буде доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При розгляді клопотання слідчим суддею встановлено, що арешт ініціювався з метою забезпечення збереження речових доказів, а завданням арешту майна у даному випадку було запобігання можливості його приховування пошкодження, знищення та відчуження, а також необхідності призначення з вилученими речами низки судових експертиз.

В клопотанні про скасування арешту майна сторона власника майна та відповідно особи за місце проживання якої згадане майно було вилучено зазначила, що грошові кошти та цінності, які тимчасово вилучив слідчий, отримані нею від здійснення підприємницької діяльності та за рахунок заощаджень (знятих депозитних вкладів).

Слідчим суддею досліджено долучені документи на підтвердження зазначених обставин, з яких встановлено наступне.

Так, з свідоцтва про державну реєстрацію особи-підприємця серії НОМЕР_5 , вбачається реєстрація ФОП ОСОБА_3 з 22.04.2005 року.

Крім цього, з копії свідоцтва про реєстрацію юридичної особи серії НОМЕР_6 , підтверджується належність заявника до ТзОВ «Діамант».

Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2023, дохід ОСОБА_3 за звітний період становив 5310683,00 грн.

Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2022, дохід ОСОБА_3 за звітний період становив 1324159,00 грн.

З долучених стороною заявника заяв на видачу готівки №608756, №3861, №38679, №43787 підтверджують отримання ОСОБА_3 з ПАТ «Банк Юнісот» готівкових коштів у сумі понад 5 млн. грн.

Тобто, з долучених до клопотання доказів вбачається, що ОСОБА_3 надав документи про те, що його дохід та заощадження (з урахуванням часу отримання коштів, курсів та цін) значно перевищує суму вилучених коштів.

А тому, вищенаведеними доказами підтверджуються доводи представника заявника про те, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем вилучених у нього грошових коштів та цінностей (золотих злитків).

Крім цього, під час розгляду вказаного клопотання слідчим суддею встановлено, що власнику вилученого майна ОСОБА_3 підозра не висунута, він лише допитаний один раз і інші слідчі дії з ним не проводяться.

При цьому, з оглянутого протоколу обшуку вбачається, що вказані купюри грошових коштів під час обшуку детально не описувалися, у постанові про визнання грошових коштів речовими доказами не зазначено, які сліди кримінального правопорушення на собі вони зберегли, адже ці кошти не були предметом правопорушення та не містили інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З протоколу обшуку також вбачається, що грошові кошти не були ідентифіковані шляхом позначення серії та номеру, разом з тим, саме так можливо встановити належність коштів до певного злочину. В той же час під час обшуку грошові кошти вилучені як грошова маса.

Також слід заначити, що органом досудового розслідування не аргументовано, які саме факти та обставини, що мають значення для даного кримінального провадження та підлягають доказуванню, можуть доводитись за рахунок вилучених у ОСОБА_3 грошових коштів та дорогоцінних металів.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, головним обов`язком слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Саме, тому, слідчий суддя вважає за необхідне здійснити перевірку наявності/відсутності й інших підстав (визначених ст. 170 КПК України) для продовження застосування заходу забезпечення кримінально провадження у вигляді арешту.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини 1 статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до пунктів 1-4 частини 1 статті 96-2 Кримінального кодексу України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Натомість, такі підстави слідчим суддею під час розгляду клопотання не встановлені.

Що стосується конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи як правової підстави для накладення арешту майна, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Як зазначалось вище, в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 підозра не повідомлялася.

Що стосується відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, як правової підстави для накладення арешту майна, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Слідчим суддею не встановлено, що ОСОБА_3 в силу закону може нести цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) інших осіб. А також, в даному кримінальному провадженні відсутня неправомірна вигода, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З врахуванням даних обставин та аргументів відсутні правові підстави для застосування арешту грошових коштів з метою забезпечення обставин, зазначених в ч. 2 ст.170 КПК України відсутні.

Слід відзначити, що орган досудового розслідування та прокурор викликались у судове засідання двічі наежним чином, проте в судове засідання не з`явилися та будь-яких заперечень з приводу поданого клопотання не надіслали, відтак не навели у процесі провадження за цим клопотанням належних доводів щодо необхідності подальшого застосування такого обмеження щодо грошових коштів та цінностей володільця.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Як наведено вище, згідно ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Крім того, слідчим суддею враховуються наступні положення.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оцінюючи обґрунтованість клопотання, враховую функції і повноваження слідчого судді визначених п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, відповідно до яких, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Європейським судом з прав людини у справі "Смирнов проти України" було висловлено правову позицію про те, що під час вирішення питання щодо можливості утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом і правомірною метою, а з іншого вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою в кожному випадку має бути очевидна істотна причина.

У справі «Свіргунець проти України» ЄСПЛ навів висновки про те, що будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур.

Об`єктом судового контролю слідчого судді, серед іншого, є оцінка того, чи відповідні процесуальні дії не мають характер надмірного втручання у право власності володільця майна.

В цій ситуації, не можна залишити поза увагою і те, що застосовуючи відповідні обмеження, орган досудового розслідування, повинен перевірити і довести те, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України, чого у даній справі зроблено не було, адже слідчому судді не надано жодних доказів на підтвердження того, що вилучене майно (грошові кошти) має доказове значення у кримінальному провадженні.

Така позиція органу досудового розслідування, за переконанням слідчого судді, не може бути залишеною без належної процедури судового контролю, зокрема в частині наявності законних підстав для обмеження права власності, який гарантовано статтею 16 КПК України.

У рішенні ЄСПЛ від 2.11.2006 у справі «Волохи проти України», серед іншого, Суд прийшов до висновку про те, що верховенство права між іншим (inter alia) передбачає, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватися судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль дає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Наведена справа стосувалася оцінки питання втручання в приватне життя, а отже таку позицію можна вважати дотичною і до питання вилучення майна в кримінальному провадженні.

Крім того, норми ч. 2 ст. 19 Конституції України, вказують на те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином виходячи з наведених вище доводів та мотивів, приходжу до висновку, що подальше обмеження власника у праві використання та володіння власним майном (грошовими коштами та цінностями), суперечить вищенаведеним положенням Конституції України, КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищенаведені доводи та мотиви, приходжу до висновку про наявність законних підстав для задоволення клопотання в цій частині та необхідності скасування арешту на: 4 золоті злитки 999,9 проби марки Umicore вагою 100 г, 4 золоті злитки 999,9 проби вагою 250 г, 1 золотий злиток 999,9 проби вагою 100 г, 1 золотий злиток 999,9 проби вагою 1000 г; 19 купюр номіналом 1000 рублів, 2 купюри номіналом 500 рублів, 6 купюр номіналом 5000 рублів, 1093 купюри номіналом 100 доларів США, 6 купюр номіналом 20 доларів США, 1 купюра номіналом 10 доларів США та паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_6 НОМЕР_3 , паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_6 НОМЕР_4 , дозвіл на вилучення яких слідчим суддею і не надавався.

Що стосується скасування арешту на жорсткий диск Transcared та зарядний пристрій до нього, ноутбук Macbook Pro А1398 C02R8029Y8WN; мобільний телефон 14 Pro Max із вставленою сім-картою НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_5 НОМЕР_7 , паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_5 НОМЕР_2 , слідчий суддя вважає за необхідне зазначити настпне.

Так, паспорт громадянина України для виїзду закордон НОМЕР_7 та паспорт громадянина України для виїзду закордон НОМЕР_2 видані на ім`я ОСОБА_5 , відповідно не можуть належати ОСОБА_3 . Представником ОСОБА_4 повноважень звернення в інтерсерах ОСОБА_16 не надано.

Крім цього стороною заявника не надано належних та допустимих доказів належності жорсткого диску Transcared та зарядний пристрій до нього, ноутбука Macbook Pro А1398 C02R8029Y8WN та мобільного телефону 14 Pro Max із вставленою сім-картою НОМЕР_1 (квитанції про покупку чи інші ідентифікуючі документи) саме ОСОБА_3 .

А тому вимоги про скасування арешту на жорсткий диск Transcared та зарядний пристрій до нього ноутбук Macbook Pro А1398 C02R8029Y8WN; мобільний телефон 14 Pro Max із вставленою сім-картою НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_5 , паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_5 НОМЕР_2 , в даному випадку слідча суддя вважає безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що арешт майна носить тимчасовий характер, з арештованим майном (грошовими коштами, паспортами та дорогоцінними металами) протягом строку досудового розслідування жодних слідчих дій не проведено, враховуючи, що з наданих слідчій судді документів не вбачається, що грошові кошти, на які накладено арешт, здобуто ОСОБА_3 злочинним шляхом, більше того долучені докази дозволяють ідентифікувати можливе джерело їх походження та легальність, слідча суддя з метою забезпечення розумного балансу між завданнями кримінального провадження та майновими інтересами власника майна вважає за необхідне частково задовольнити клопотання про скасування арешту майна ОСОБА_3 , скасувавши арешт на грошові кошти, паспорти та дорогоцінні металами (золоті злитки).

Ухвали слідчого судді про відмову в скасуванні арешту майна, і про повне або часткове скасування арешту майна відповідно до положень п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України у взаємозв`язку зі статтями 170, 173, 174 КПК України апеляційному оскарженню не підлягають.

Такий висновок зробила об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанова ОП ККС від 20 травня 2024 року у справі № 712/191/23 (провадження № 51-3208кмо23)

Керуючись ст. 16, 100, 170-174 КПК України, слідча суддя,

постановила:

Клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Скасувати арешт майна, що полягає у позбавленні права на відчуження, розпорядження та користування, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27.11.2024 у справі №463/6203/24 (провадження №1-кс/463/9349/24) в межах кримінального провадження №0001823 від 04.06.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме на: 4 золоті злитки 999,9 проби марки Umicore вагою 100 г, 4 золоті злитки 999,9 проби вагою 250 г, 1 золотий злиток 999,9 проби вагою 100 г, 1 золотий злиток 999,9 проби вагою 1000 г; 19 купюр номіналом 1000 рублів, 2 купюри номіналом 500 рублів, 6 купюр номіналом 5000 рублів, 1093 купюри номіналом 100 доларів США, 6 купюр номіналом 20 доларів США, 1 купюра номіналом 10 доларів США, паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_6 НОМЕР_3 , паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_6 НОМЕР_4 .

Повернути 4 золоті злитки 999,9 проби марки Umicore вагою 100 г, 4 золоті злитки 999,9 проби вагою 250 г, 1 золотий злиток 999,9 проби вагою 100 г, 1 золотий злиток 999,9 проби вагою 1000 г; 19 купюр номіналом 1000 рублів, 2 купюри номіналом 500 рублів, 6 купюр номіналом 5000 рублів, 1093 купюри номіналом 100 доларів США, 6 купюр номіналом 20 доларів США, 1 купюра номіналом 10 доларів США, паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_6 НОМЕР_3 , паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_6 НОМЕР_4 - ОСОБА_3 .

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1