Справа 688/5556/24
№ 1-кп/688/57/25
Вирок

Іменем України

10 березня 2025 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

його захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Шепетівці кримінальне провадження №0000751 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , вид.04.03.2016), уродженця с. Коськів Шепетівського району Хмельницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, не працюючого, утримуючого шестеро неповнолітніх дітей, здійснюючого догляд за дитиною з інвалідністю, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України,

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

26.11.2024 близько 14 год 55 хв, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння поруч із огородженим парканом домоволодінням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_7 , та яким користується ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_5 шляхом відчинення дверей хвіртки проник на територію вказаного огородженого домоволодіння, після чого, продовжуючи свої протиправні дій, та через відчинені двері будинку зайшов у веранду та постукав у другі двері будинку, та дочекавшись коли ОСОБА_4 їх відчинить, незаконно проник в середину будинку, не зважаючи на висловлені потерпілою заперечення та прохання покинути приміщення її житла, чим грубо порушив конституційне право потерпілої ОСОБА_4 на недоторканність житла, що гарантоване кожному громадянину статтею 30 Конституції України.

Своїми умисними діями, які виразились у незаконному проникненні до житла ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч. 1 ст. 162 КК України.

Окрім того, 26.11.2024 близько 15 год, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у веранді будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , під час суперечки з ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, схопив лівою рукою її за верхній одяг та з прикладанням фізичної сили кулаком правої руки наніс один удар в ділянку нижньої губи зліва.

Внаслідок вищевказаних умисних, протиправних дій, ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_4 тілесне ушкодження у вигляді синця на слизовій оболонці нижньої губи зліва, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Своїми умисними діями, які виразились у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Окрім того, 26.11.2024 близько 15 год 05 хв, ОСОБА_5 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у веранді будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після спричинення ОСОБА_4 тілесного ушкодження, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання - усвідомлюючи, що погрожує вбивством та що ця погроза здатна викликати у потерпілої реальні побоювання за своє життя, і бажаючи цього, висловив ОСОБА_4 усні погрози вбивством. Після цього вийшов на подвір`я, та продовжуючи висловлювати усні погрози вбивством, взяв цеглину та жбурнув її в напрямку потерпілої, його дії викликали у ОСОБА_4 почуття тривоги та побоювання за власне життя, оскільки вона на момент висловлення погроз реально сприймала дані погрози вбивством та побоювалася їх здійснення.

Своїми умисними діями, які виразились у погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч. 1 ст. 129 КК України.

Позиція сторони захисту.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні вину у предявленому обвинуваченні не визнав. Суду показав, що 26.11.2024 близько 15 год разом з дружиною та донькою поверталися додому. По дорозі зустріли синів потерпілої. Донька скаржилася на те, що вони її ображають, принижують перед класом через вади зору. Він попросив покликати когось з батьків, хлопці зайшли на подвір`я, залишили хвіртку відкритою. З дружиною зайшли на подвір`я, чекали біля веранди, в будинок не заходили. Коли вийшла потерпіла вони посварилися, при цьому він висловлювався нецензурною лайкою, після сварки пішли додому. Він не бив потерпілу, не погрожував їй вбивством, нічим у потерпілу не кидав. Зазначив, що діти потерпілої постійно ображають його доньку, неодноразово звертався в школу з цього приводу, а в грудні звернувся в поліцію із заявою про булінг доньки. Зазначив, що не перебував у той день в стані сп`яніння, перед конфліктом випив 1л пива.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, його винуватість у незаконному проникненні до житла, спричиненні потерпілій умисного легкого тілесного ушкодження та у погрозі вбивством за встановлених судом обставин об`єктивно підтверджується дослідженими під час судового слідства доказами та процесуальними документами, дослідженими судом з метою оцінки допустимості доказів.

Потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що 26.11.2024 вдома чекала дітей зі школи. Близько 15 год забігли діти, закрили двері на замок, були налякані та розповіли, що ОСОБА_5 «гнав» їх додому, штурхав, давав їм запотиличників. Почувши сильний грюкіт, відчинила двері. ОСОБА_5 , без запрошення, відштовхнувши її, пройшов у будинок. Вона просила його вийти з будинку, однак ОСОБА_5 не зважав. Зайшла дружина обвинуваченого, стала між ними та намагалась забрати його з будинку. ОСОБА_5 через дружину, вхопив її за одяг в області шиї, обзиваючи та, погрожуючи, вдарив правою рукою в ліву щоку, пошкодив їй губу, з якої пішла кров. На подвір`ї, обвинувачений погрожував їй, говорив «поріжу, порубаю, вб`ю». Підняв старе металеве відро замахнувся, щоб кинути ним в неї, однак його дружина вибила відро з рук. Далі двічі кинув в неї шматки цегли, однак вона ухилилася. Ці дії обвинуваченого, виходячи з його агресивної поведінки та стану сп`яніння, у якому він перебував, вона сприйняла як реальну загрозу її життю. Зазначила, що вона перебувала вдома одна з неповнолітніми дітьми, чоловік в цей час був на роботі, діти бели налякані та плакали. Показала, що причиною конфліктів стало те, що її діти у вересні 2024 року образили доньку обвинуваченого, вона покарала дітей за цей випадок. Однак ОСОБА_5 після вживання спиртних напоїв, неодноразово вчиняв сварки. В той день він також був в стані сп`яніння, бо поводив себе неадекватно, також відчувала від нього запах спиртного, коли він брав її за одяг та наніс удар. Зазначила, що не бажає примиритися з обвинуваченим, цивільний позов не заявила.

Свідок ОСОБА_8 , що є дружиною обвинуваченого, підтвердила факт виникнення конфлікту між її чоловіком та потерпілою 26.11.2024. Показала, що діти потерпілої постійно цькують їхню доньку, яка через травму має вади зору, з приводу чого неодноразово зверталися до адміністрації школи. В той день чоловік не перебував у стані сп`яніння, лише вживав пиво. Зустрівши дітей потерпілої, чоловік зробив їм зауваження щодо образ доньки, на що ОСОБА_9 став плакати. У будинок потерпілої чоловік не заходив, вони разом зайшли на подвір`я, де чоловік посварився з потерпілою, однак її не бив, не погрожував. Жодних слідів тілесних ушкоджень на потерпілій після спілкування з її чоловіком, вона не бачила. Зверталась до потерпілої, щоб примиритися, однак вона не бажає примирення.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що є сусідом обвинуваченого та потерпілої. В той день, коли виник конфлікт між обвинуваченим та потерпілою, він був у себе на подвір`ї, займався власними справами біля автомобіля. Коли почув крики та гавкіт собак підійшов до хвіртки, побачив обвинуваченого на подвір`ї потерпілої, який кидав шматки цегли в сторону веранди, де в цей час перебувала потерпіла, лаявся на її адресу нецензурною лайкою, образливо прозивав її, кричав: «я тебе вб`ю». В подальшому дружина обвинуваченого забрала його з подвір`я. Після конфлікту потерпіла показала йому розбиту губу, розповіла, що її вдарив ОСОБА_5 у неї в будинку, а його дружина намагалася забрати з будинку. Зазначив, що з обвинуваченим перебуває у неприязних стосунках, оскільки також мав з ним конфлікти.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що є сусідкою обвинуваченого та потерпілої. Підтвердила, що спостерігала обвинуваченого та його дружину на подвір`ї потерпілої близько 15 год, в день коли до потерпілої приїжджала поліція за її викликом. Вона в цей час виходила з будинку по дрова. Також бачила як дружина обвинуваченого, намагаючись забрати його з подвір`я потерпілої, тягнула його за одяг, а він пручався, намагався ще повернутися. Вказала, що з обвинуваченим не мають жодних відносин, навіть не вітаються, з потерпілою нормальні сусідські відносини.

26.11.2024 ОСОБА_4 звернулася до Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області через оператора 102 про спричинення їй ОСОБА_12 , що перебував у стані сп`яніння, тілесного ушкодження. Через працівників Шепетівського РУП ГУ НП в Хмельницької області, що прибули на виклик, подала заяву про притягнення до кримінальної відповідальності. Заява зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) за №9780.

Згідно протоколів про прийняття заяви про кримінальне правопорушення 28.11.2024 потерпіла ОСОБА_4 звернулась з усними заявами про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності у зв`язку з незаконним проникненням до домоволодіння по АДРЕСА_1 , володільцем якого вона є, а також у зв`язку з погрозою вбивством.

Відповідно до витягу з ЄРДР від 27.11.2024 №0000751 до ЄРДР внесені відомості за заявою ОСОБА_4 від 26.11.2024 про те, що 26.11.2024 близько 15 год ОСОБА_5 , перебуваючи в будинку за адресою АДРЕСА_1 на ґрунті неприязних відносин спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_4 , зареєстровано кримінальне провадження з правовою кваліфікацією за ст.125 ч.1 КК України.

Відповідно до витягу з ЄРДР від 28.11.2023 №0000753, 28.11.2024 до ЄРДР внесені відомості за заявою ОСОБА_4 від 28.11.2024 про те, що 26.11.2024 близько 14.55 год ОСОБА_5 без дозволу та всупереч волі володільця незаконно проник на територію домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_4 , зареєстровано кримінальне провадження з правовою кваліфікацією за ст.162 ч.1 КК України.

Відповідно до витягу з ЄРДР від 28.11.2023 №0000754, 28.11.2024 до ЄРДР внесені відомості за заявою ОСОБА_4 від 28.11.2024 про те, що 26.11.2024 близько 15.05 год ОСОБА_5 , перебуваючи на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 висловив погрозу вбивством ОСОБА_4

29.11.2024 матеріали досудового розслідування у кримінальних провадження від 27.11.2024 №0000751 за ч.1 ст. 125 КК України, від 28.11.2023 №0000753 за ч.1 ст. 162 КК України, від 28.11.2023 №0000754 за ч.1 ст. 129 КК України об`єднані в одне провадження.

Згідно висновку експерта №391 від 27.11.2024, проведеного на підставі постанови про призначення судово-медичної експертизи від 27.11.2024, у ОСОБА_4 виявлені такі тілесні ушкодження: синець на слизовій оболонці нижньої губи зліва. Дане тілесне ушкодження утворилося від щонайменше однієї ударної травмуючої дії тупого твердого предмета з обмеженою травмуючої поверхнею, могло виникнути внаслідок удару кулаком руки сторонньої особи, в строк та при обставинах вказаних в постанові та обстежуваною, за характером відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що не спричиняє короткочасного розладу здоров`я, чи незначної стійкої втрати працездатності, а має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше, як шість днів.

Протоколом огляду місця події від 27.11.2024 з фото таблицями до нього, встановлено, що місцем вчинення кримінальних правопорушень є домоволодіння АДРЕСА_1 . Під час огляду місця події зафіксовано детальний вигляд входу на подвір`я, ворота та хвіртку, через яку здійснюється вхід на подвір`я. На подвір`ї містяться складені будівельні блоки білого кольору, на яких містяться шматки цегли різного розміру, за будівельними блоками розташований одноповерховий житловий будинок, біля якого зі сторони входу на землі містяться шматки цегли різного розміру, побутове сміття та металеве відро зі слідами корозії. Вхід до будинку здійснюється через двері з прибудови, на яких міститься запірний механізм у вигляді крючка. Вхідні двері ведуть до кімнати, у якій є вікно з виглядом на подвір`я. Вказане домоволодіння належить ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, титульним володільцем якого є потерпіла ОСОБА_4 та члени її сім`ї, які проживають у будинку понад 8 років.

Протоколом слідчого експерименту за участю потерпілої від 27.11.2024 та переглянутим в судовому засіданні відеозаписом встановлено, що потерпіла ОСОБА_4 під час проведення даної процесуальної дії детально та послідовно розповіла та показала на місці, як до неї в будинок без запрошення зайшов обвинувачений ОСОБА_5 , як вона вимагала у нього залишити будинок. Вказала на місце де вона перебувала та на статистові показала, як обвинувачений взяв її за одяг біля горла та завдав один удар в область щоки, пошкодивши їй губу. Також показала, як дружина обвинуваченого виштовхувала обвинуваченого з будинку, вказала на місце, де вона перебувала, коли обвинувачений намагався кинути в її сторону металеве відро, а також кидав у неї шматки цегли, однак вона відхилилася, при цьому образливо висловлювався на її адресу та погрожував, що він «вб`є, заб`є, заріже». Також потерпіла зазначила, що реально хвилювалася за своє життя та життя неповнолітніх дітей, які були налякані та плакали, оскільки в будинку була з дітьми без чоловіка.

Протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 від 27.11.2024 та переглянутим в судовому засіданні відеозаписом встановлено, що свідок показав місце, де він перебував, займаючись своїм автомобілем, коли 26.11.2024 діти потерпілої йшли зі школи. Показав місце біля хвіртки куди він підійшов, почувши сварку та гавкіт собаки. Розповів, що з вказаного місця бачив, як потерпіла стояла біля дверей, трималася за щоку, а обвинувачений стояв на розі будинку, його дружина тягнула його до виходу. Також спостерігав як впало відро, яким замахувався обвинувачений, а також як він кидав цеглини в напрямку де стояла потерпіла. При цьому обвинувачений грубо висловлювався на адресу потерпілої та кричав «вб`ю» їй.

Протоколом огляду DVD-R диску та переглянутим відеозаписом з нагрудного відеореєстратора працівників Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області по факту реагування на повідомлення потерпілої по факту спричинення їй тілесних ушкоджень встановлено, що потерпіла детально розповіла працівникам поліції про конфлікт із обвинуваченим, що мав місце 26.11.2024. Проте, як прибігли налякані діти та розповіли їй як їх дядько Юра «гнав» від магазину додому, давав їм запотиличників. Зазначила, що конфлікт виник через те, що діти випадково штовхнули в школі його доньку, за що вона їх вже покарала. Після того обвинувачений щоразу як тільки нап`ється «чіпляється». Вона не зверталася у поліцію, бо вони сусіди, куми, а тепер розбив їй губу кулаком у її будинку.

Дані, здобуті під час дослідження в судовому засіданні письмових доказів, наданих стороною обвинувачення узгоджуються між собою та з показаннями потерпілої та свідків обвинувачення.

Суд не приймає до уваги показання обвинуваченого про те, що він у будинок не заходив, не завдавав тілесного ушкодження потерпілій та не погрожував їй вбивством, як намагання ухилитися від відповідальності.

Суд зазначає, що за правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Стаття 30 Конституції України гарантує кожному громадянину недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Суспільна небезпечність даного кримінального правопорушення полягає в тому, що воно порушує конституційне право громадянина на недоторканість житла чи іншого володіння. Ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше, як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє.

Суд зауважує, що твердження обвинуваченого про те, що він у будинок не заходив, лише знаходився не подвір`ї без дозволу потерпілої, спростоване показаннями потерпілої, яка давала їх під присягою, будучи попередженою про кримінальну відповідальність, не впливає на кваліфікацію вчиненого обвинуваченим діяння і не зменшує суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим діяння.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Суд зазначає, що об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України є здоров`я людини. Здоров`я це безцінний дар, який людина одержує при народженні. Кожен має право захищати своє здоров`я від протиправних посягань.

Тілесне ушкодження - це протиправне умисне або необережне заподіяння шкоди здоров`ю іншої людини, що полягає в порушенні анатомічної цілісності або фізичної функції органів і тканин тіла людини. Легкими тілесними ушкодженнями можна вважати струс мозку, подряпини, гематоми тощо.

Суд встановив, що обвинувачений завдав потерпілій легке тілесне ушкодження у вигляді синця на слизовій оболонці нижньої губи зліва, що підтверджено відповідним висновком експерта, даний доказ здобуто в установленому порядку, підстав сумніватися у правдивості висновку не має.

Твердження захисника обвинуваченого про те, що потерпіла могла «прикусити губу» не відповідає встановленим судом обставинам та розцінюється як намагання обвинуваченого ухилитися від відповідальності.

Відповідно до ст. 129 КК України безпосереднім об`єктом злочину є особиста безпека людини. З об`єктивної сторони злочин виражається у погрозі вчинити вбивство, доведенні до відома потерпілого наміру винної особи позбавити потерпілого життя. При цьому склад злочину в діях винного, який погрожує вбивство, буде лише у разі, якщо у особи, щодо якої була висловлена погроза позбавити її життя були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Погроза може бути висловлена усно, письмово, конкретними діями, по телефону, через телекомунікаційну мережу тощо, як безпосередньо потерпілому, так і шляхом доведення до потерпілого через інших осіб чи з використанням технічних засобів передавання інформації.

Погрозою застосування фізичного насильства, в тому числі і погрозою вбивством, слід вважати залякування особи застосування до неї такого насильства, в тому числі і залякування її вчинити вбивство. Погроза може полягати у висловлюваннях, жестах, демонстрації зброї або предметів, що можуть бути використані для нанесення тілесних ушкоджень, предметів, що імітують зброю, які потерпіла особа приймає за справжню зброю, чи в інших діях. Погроза застосування фізичного насильства, в тому числі погроза вбивством, повинна сприйматися потерпілою особою як реальна, тобто у неї має скластися враження, що погроза буде реалізована. Така погроза може сприйматися потерпілою особою як реальна, виходячи з часу, місця та обстановки, що склалася (п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканності особи»).

Погроза вбивством може застосовуватись безпосередньо після її вираження. Або бути зверненою у майбутнє.

Злочин є закінченим в момент сприйняття потерпілим висловленої погрози позбавити його життя як реально, тобто як такої, що може бути виконана (здійснена).

З показань потерпілої ОСОБА_4 слідує, що у будинку вона перебувала з неповнолітніми дітьми, діти плакали, були налякані ОСОБА_5 , який, йдучи до будинку потерпілої сварив їх та давав запотиличників, її чоловік був на роботі. Обвинувачений не вперше затівав з нею сварки, приводом яких була неправомірна поведінка її дітей щодо образ доньки обвинуваченого, за яку діти вже понесли покарання від неї. ОСОБА_5 був у нетверезому стані, поводив себе грубо, вдарив її, та жбурляв у неї шматки цегли, а тому сприймала погрози обвинуваченого ОСОБА_5 реально, оскільки боялася його.

Суд зауважує, що факт нанесення удару потерпілій, механізм утворення тілесного ушкодження, факт незаконного проникнення до будинку, титульним володільцем якого є потерпіла, та факт висловлення погрози вбивством повністю підтверджено у суді показаннями потерпілої, що узгоджується із висновком судово-медичної експертизи та показаннями свідків.

Оцінивши показання обвинуваченого, позицію потерпілої, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за ч.1 ст.162 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є незаконне проникнення до житла; за ч.1 ст. 125 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є умисне легке тілесне ушкодження; за ч.1 ст. 129 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є погроза вбивством, за реальних підстав побоюватися здійснення цієї погрози.

Відомості, які характеризують особи обвинувачених, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, має на утриманні шестеро неповнолітніх дітей за місцем проживання характеризується позитивно, під динамічним спостереженням у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, на обліку в органах пробації не перебуває.

Обставин, які згідно ст. 66 КК Українипом`якшують покарання ОСОБА_5 суд не встановив.

Згідно ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Суд обґрунтовує свій висновок про визнання обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка будучи попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, чітко зазначила, що коли ОСОБА_5 зайшов до неї у будинок, він був із явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Підстав сумніватися в правдивості й достовірності показань потерпілої у суду не має.

Суд зауважує, що обвинувачений також визнав факт вживання пива, в кількості 1 л незадовго перед сваркою із потерпілою.

Суд наголошує, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК.

Мотиви призначення покарання

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу. Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є кримінальними проступками, особу винного, наявність обставини, яка обтяжує покарання та відсутність обставин, які пом`якшують покарання.

З огляду на викладене та враховуючи конкретні обставини справи, наслідки, що настали, ставлення обвинуваченого до вчиненого, думку потерпілої, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у межах санкції статей за якими притягується до відповідальності

Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч.9 ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, заходи забезпечення не застосовувались.

Підстав для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 120, 124, 128, 129, 373-374 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст.129 КК України та призначити покарання:

-за ч.1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн;

- за ч.1 ст. 125 КК України у виді 50 годин громадських робіт;

- за ч.1 ст.129 КК України у виді 2 років пробаційного нагляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2 років пробаційного нагляду.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки передбачені ч.1 ст. 59-1 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_5 не обирати.

Речові докази: DVD-R диск із відеозаписом з нагрудного відео реєстратора залишити в матеріалах справи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченим та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя: ОСОБА_13