УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів, учинених дітьми, слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000910 від 14.08.2024, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий відділу розслідування злочинів, учинених дітьми, слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві капітан поліції ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

В обґрунтування клопотання вказано, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування за фактом вчинення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 1 ст. 301-1, ч. 3 ст. 301-1 КК України.

26.11.2024 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва було винесено ухвалу, якою надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

28.11.2024 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки Tecno Spark Go моделі Tecno BG6 білого кольору imei: НОМЕР_1 imei 2: НОМЕР_2 IP-адреса: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 та мобільний телефон марки Xiaomi моделі MiA1 золотистого кольору із побитим склом imei; НОМЕР_4 imei: НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_6

28.11.2024 слідчим у кримінальному провадженні винесено постанову про визнання вищезазначених предметів речовими доказами.

Посилаючись на встановлені в ході досудового розслідування обставини, з метою забезпечення збереження речових доказів, які мають суттєве доказове значення у кримінальному провадженні, слідчий просив накласти арешт на вилучене майно.

У судове засідання слідчий не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Власник майна у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду клопотання повідомлений його представник, повноваження якого містяться в матеріалах справи.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття слідчого, прокурора та власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчий суддя ухвалив здійснювати розгляд без їх участі.

За правилами ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування за фактом вчинення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 1 ст. 301-1, ч. 3 ст. 301-1 КК України.

28.11.2024 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2024 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки Tecno Spark Go моделі Tecno BG6 білого кольору imei: НОМЕР_1 imei 2: НОМЕР_2 IP-адреса: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 та мобільний телефон марки Xiaomi моделі MiA1 золотистого кольору із побитим склом imei; НОМЕР_4 imei: НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_6

28.11.2024 слідчим винесено постанову про визнання вищезазначених предметів речовими доказами.

Дане клопотання подано 29.11.2024, а отже слідчим не пропущено строк звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

При цьому, ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в силу ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, арешт майна з огляду на положення, передбачені п.1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Так, слідчим суддею з матеріалів клопотання встановлено, що вилучене майно може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а накладення арешту на нього є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як постанова про визнання вказаного майна речовим доказом так і клопотання про арешт майна, з посиланням на встановлені у кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, містять відповідні мотиви та підстави на обґрунтування висновку про відповідність такого майна ознакам речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, зокрема посилання на те, що вилучене майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

Враховуючи викладене, клопотання підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 98, 100, 131, 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 майно, а саме на:

- мобільний телефон марки Tecno Spark Go моделі Tecno BG6 білого кольору imei: НОМЕР_1 imei 2: НОМЕР_2 IP-адреса: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 ;

- мобільний телефон марки Xiaomi моделі MiA1 золотистого кольору із побитим склом imei; НОМЕР_4 imei: НОМЕР_6 НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_6 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1