Справа № 304/2044/24 Провадження № 1-кс/304/756/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000271 від 15 грудня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1, 2 ст. 204 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно,

У С Т А Н О В И Л А:

Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучене 12 вересня 2024 року за результатами проведеного санкціонованого обшуку транспортного засобу марки «Opel» моделі «Vectra», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно, а саме: транспортний засіб марки «Opel» моделі «Vectra», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ; 2 картонні упаковки із написом «MILANO»; 2 квитанції ТОВ «Нова Пошта».

Клопотання мотивує тим, що Територіальним управлінням БЕБ у Закарпатській області здійснюється досудове розслідування цього кримінального провадження, в ході якого 12 вересня 2024 року з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення на підставі ухвали слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області про надання дозволу на проведення обшуку детективами Територіального управління БЕБ у Закарпатській області такий було проведено у транспортному засобі марки «Opel» моделі «Vectra», державний номерний знак НОМЕР_1 , в ході якого виявлено та вилучено транспортний засіб марки «Opel» моделі «Vectra», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ; 2 картонні упаковки із написом «MILANO»; 2 квитанції ТОВ «Нова Пошта».

Оскільки виявлене в ході обшуку майно є матеріальними об`єктами, які є предметом і засобами вчинення кримінального правопорушення та, як наслідок, мають значення речових доказів вчиненого злочину, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, такі необхідні для всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин цього кримінального правопорушення, у тому числі необхідні для проведення судових експертиз, тому просить клопотання задовольнити.

У судове засідання прокурор не з`явився, подав до суду заяву про розгляд такого за його відсутності та підтримання клопотання у повному обсязі.

Представник власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 у судове засідання також не з`явився, однак подав слідчому судді письмове заперечення на клопотання про накладення арешту на майно, в якому просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити, посилаючись на викладені у ньому обставини.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Слідчий суддя, вивчивши надані матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, дійшла до такого висновку.

З матеріалів клопотання встановлено, що органом досудового розслідування відділом детективів Територіального управління БЕБ у Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного 15 грудня 2022 року до ЄРДР за № 0000271 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 199, ч. 1, 2 ст.204 КК України за фактом здійснення на території Закарпатської області невстановленими особами протиправної діяльності, пов`язаної з виготовленням, зберіганням, транспортуванням з метою збуту та збуту незаконно виготовлених тютюнових виробів без марок акцизного податку України.

Також з протоколу обшуку від 12 вересня 2024 року встановлено, що такий детективами Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ y Закарпатській області було проведено у транспортному засобі марки «Opel» моделі «Vectra», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого виявлено та вилучено майно, а саме: транспортний засіб марки «Opel» моделі «Vectra», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ; 2 картонні упаковки із написом «MILANO»; 2 квитанції ТОВ «Нова Пошта».

Вказане підтверджується описом речей і документів, які були вилучені в ході проведення обшуку від 12 вересня 2024 року.

При цьому, вказане вище майно постановою детектива Територіального управління БЕБ у Закарпатській області визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000271.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Оцінюючи доводи, наведені в клопотанні, обставини установлені у судовому засіданні, на думку слідчого судді, органом досудового розслідування не було дотримано вимог, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 173 КПК України, а саме не доведено правової підстави для арешту майна в цій частині, можливості використання такого як доказу у цьому кримінальному провадженні.

Так, ні з клопотання, ні з матеріалів, які подані на його обґрунтування, в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України не встановлено жодних підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт вказаного майна (проведення експертиз, слідчих експериментів тощо). Більше того, кримінальне провадження здійснюється за фактом здійснення на території Закарпатської області невстановленими особами протиправної діяльності, пов`язаної з виготовленням, зберіганням, транспортуванням з метою збуту та збуту незаконно виготовлених тютюнових виробів без марок акцизного податку України. Жодних тверджень про те, що транспортний засіб марки «Opel» моделі «Vectra», свідоцтво про його реєстрацію, 2 картонні упаковки із написом «MILANO» та 2 квитанції ТОВ «Нова Пошта» є предметами злочину чи були знаряддям вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1, 2 ст. 204 КК України, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту виготовлення, зберігання, транспортування з метою збуту та збуту незаконно виготовлених тютюнових виробів без марок акцизного податку України, клопотання прокурора не містить. Не долучено також і жодного доказу, який би підтверджував наведені обставини, які, у свою чергу прокурор повинен довести у розумінні статті 98 КПК України для визнання згаданого транспортного засобу, свідоцтва про його реєстрацію та 2 картонні упаковки і 2 квитанції речовими доказами у межах кримінального провадження, що зареєстроване за фактом виготовлення, зберігання, транспортування з метою збуту та збуту незаконно виготовлених тютюнових виробів без марок акцизного податку України. Саме по собі визнання детективом певного майна речовими доказами у межах кримінального провадження без будь-якого обґрунтування на предмет відповідності ознакам речового доказу ст. 98 КПК України слідчий суддя оцінює критично.

Також слідчий суддя зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (див. рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

На підставі наведеного, слідчий суддя дійшла висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Отже, враховуючи те, що прокурором не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування арешту на транспортний засіб марки «Opel» моделі «Vectra», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ; 2 картонні упаковки із написом «MILANO»; 2 квитанції ТОВ «Нова Пошта», не наведено чіткого завдання, для виконання якого необхідно накласти арешт на вказане вище майно, тому слідчий суддя вважає, що відсутні законні підстави для накладення арешту на згадане майно.

Також, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного та керуючись статтями 40, 131, 132, 168, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И Л А:

У задоволенні клопотання прокурора, поданого у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000271 від 15 грудня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1, 2 ст. 204 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно відмовити повністю.

У порядку ч. 3 ст. 173 КПК України тимчасово вилучене майно, а саме транспортний засіб марки «Opel» моделі «Vectra», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ; 2 картонні упаковки із написом «MILANO»; 2 квитанції ТОВ «Нова Пошта», які належать ОСОБА_4 , негайно повернути останньому як власнику.

Детектив, прокурор у кримінальному провадженні № 0000271 від 15 грудня 2022 року після отримання копії ухвали повинні негайно вжити заходів щодо виконання ухвали та направити слідчому судді повідомлення про його виконання.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1