ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-сс/819/27/25
Номер справи місцевого суду: 766/9248/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

12 березня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 27 січня 2025 року в кримінальному провадженні №0000018 від 06 червня 2024 року, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , директора ТОВ «ЮГСТРОНГСТРОЙ», раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 27 січня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та на нього покладено наступні обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження про зміну свого місця проживання та номеру телефону.

Строк дії ухвали визначено до 24 березня 2025 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 27 січня 2025 року скасувати та застосувати стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування.

Також просить на підставі п.5 ст.182 КПК України визначити розмір застави у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 200 гривень.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

-не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду;

-повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-заборонити спілкуватися з іншими підозрюваними, свідками та учасниками кримінального провадження;

-носити електронний засіб контролю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначив, що висновок слідчого судді щодо необґрунтованості клопотання слідчого та відсутності підстав для застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є помилковим.

Зазначає, що слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 має доньку з інвалідністю та отримує державну соціальну допомогу на дитину, у зв`язку із чим включений до переліку громадян України, які наділені правом перетинання державного кордону у період воєнного стану. Також ОСОБА_8 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

На думку прокурора вказані обставини свідчать про існування ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Також вказує на існування ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний обізнаний з їх анкетними даними.

Зазначає, що з огляду на підвищену суспільну небезпечність інкримінованого підозрюваному злочину, застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання є недостатнім для запобігання встановленим ризикам. Лише запобіжний захід у виді тримання під вартою взмозі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

У судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

У судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З клопотання слідчого вбачається, що ВП №1 Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000018 від 06 червня 2024 року за ч.4 ст.191 КК України.

24 січня 2025 року в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, у великих розмірах, в умовах воєнного стану.

24 січня 2025 року слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За твердженням слідчого ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вказаного злочину, що підтверджується долученими до клопотання доказами.

Крім того, слідчий послався на існування ризиків того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку річ або документ, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, які на даний час не встановлені органом досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи продовжити злочинну діяльність.

На думку сторони обвинувачення запобігти вказаним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглянувши вказане клопотання, слідчий суддя не погодився із доводами сторони обвинувачення та застосував до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із покладенням обов`язків, передбаченихч.5 ст.194 КПК України.

Надаючи оцінку вказаним висновками слідчого судді у відповідності із доводами апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що слідчий суддя прийшов до помилкового висновку про недоведеність стороною обвинувачення існування заявлених ризиків та доцільність застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Так, наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучені до матеріалів клопотання, а саме:

-актом ревізії окремих питань господарської діяльності Чорнобаївської сільської ради Херсонського району Херсонської області №152120-24/5;

-Висновками судових будівельно-технічних експертиз;

-Протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ;

-Протоколом пред`явлення особи ОСОБА_8 для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_9

-Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ;

-Протоколом пред`явлення особи ОСОБА_8 для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_10 ,

-Протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ;

-Протоколом пред`явлення особи ОСОБА_8 для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_11 .

Оцінюючи питання існування обґрунтованої підозри, суд апеляційної інстанції виходить із поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Згідно вказаного в рішенні ЄСПЛ визначення, обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд, проаналізувавши зазначені докази, що долучені до клопотання слідчого, вважає, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази є вагомими та такими, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями, адже фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, в клопотанні та доданих до нього матеріалах достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Що стосується питання існування заявлених стороною обвинувачення ризиків то відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції надає оцінку висновкам слідчого судді із вказаного приводу в межах доводів апеляційної скарги прокурора, де апелянт вказує на існування ризиків незаконного впливу підозрюваного на свідків та переховування від органів досудового розслідування.

На переконання суду апеляційної інстанції висновки слідчого щодо недоведеності ризику незаконного впливу на свідків є обґрунтованими.

Так, стверджуючи про існування вказаного ризику, слідчий в клопотанні та прокурор в апеляційній скарзі посилаються лише на факт обізнаності підозрюваного з відомостями про свідків після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

В той же час, як вірно зазначив слідчий суддя, стороною обвинувачення не вказано конкретних свідків на яких може здійснювати вплив підозрюваний та не надано жодних доказів щодо здійснення спроб ОСОБА_8 щодо здійснення впливу на свідків чи його намагання комунікувати з ними.

Поруч із цим, на думку колегії суддів, слідчий суддя прийшов до помилкового висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Так, стосовно загрози втечі особи ЄСПЛ виходить із того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі. В той же час, для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: відомості про особу підозрюваного, його характеристику як члена суспільства, наявність місця проживання, професії, прибутку, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно з матеріалами провадження ОСОБА_8 , хоч і має постійне місце проживання та соціальні зв`язки, проте обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Крім того, обґрунтованими є посилання сторони обвинувачення на наявність у підозрюваного паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а також належність його до категорії осіб, що в умовах воєнного стану мають право на виїзд закордон через наявність на утриманні дитини з інвалідністю.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

На переконання суду апеляційної інстанції, на даному етапі кримінального провадження сукупність наведених обставин свідчить про існування ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, про що свідчить зокрема тяжкість покарання, що може загрожувати підозрюваному, а також наявність у нього можливості до переховування.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, суд апеляційної інстанції виходить із того, що вказаний запобіжний захід є найсуворішим та застосовується виключно якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

В даному контексті Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку апеляційного суду стороною обвинувачення, ні в клопотанні слідчого, ні в апеляційній скарзі прокурора не наведено переконливих аргументів щодо виключної необхідності застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

В той же час, застосований слідчим суддею запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є недостатнім для запобігання ризику переховування та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Враховуючи фактичні обставини провадження, суспільну небезпечність кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , відомості про особу останнього а також існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що стосовно підозрюваного доцільно застосовати запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання у період доби з 20:00 год. до 06:00 та покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України, який зможе запобігти встановленому ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

З огляду на наведене апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 376 ч.2, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 27 січня 2025 року, якою стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною залишати місце проживання у період доби з 20:00 год. до 06:00 год.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження;

-не відлучатися за межі м.Одеса без дозволу слідчого, прокурора або суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження про зміну свого місця проживання, роботи;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали визначити до 24 березня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4