Справа № 953/301/21
н/п 1-кс/953/7455/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2024 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню №0001517 від 03.12.2020, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13.01.2021 у справі №953/301/21, н/п 1-кс/953/318/21, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню №0001517 від 03.12.2020, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13.01.2021 у справі №953/301/21, н/п 1-кс/953/318/21, відповідно до якого просить скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001517 від 03.12.2020, за ознаками кримінальних правопорушень. передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України.По вказаному кримінальному провадженню 13.01.2021 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, шляхом заборони розпорядження та відчуження.Відомості про кримінальне провадження № 0001517 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 3 грудня 2020 року.

Вказує, що станом на сьогоднішній день у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, матеріали кримінального провадження № 0001517 від 03.12.2020 не містять даних про здійснення повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення будь-яким особам, жодних процесуальних дій правоохоронними органами не здійснюється, строк досудового розслідування сплив 03 червня 2022 року. Арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_3 добросовісно придбав, було накладено судом три з половиною роки тому, і на думку власника майна зазначені вище обставини є грубим порушенням його конституційних прав.

Вважає, що відсутні правові підстави, із якими процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно третьої особи, що підтверджується наступним: по-перше, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація є офіційним визнанням і підтвердженням державного факту отримання прав на нерухомість, його зміни або припинення. Відповідно, право власності на куплену квартиру виникає з дня такої реєстрації.

Крім того і відсутні беззаперечні підстави вважати, що саме арештоване майно зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому існує розумний сумнів щодо віднесення арештованого майна до такого, що відповідає ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України.

Зазначене дає підстави вважати, що подальше накладення арешту на квартиру ОСОБА_3 №57 у АДРЕСА_2 порушує принцип розумності і співрозмірності обмеження права власності із завданням кримінального провадження, термін якого до того ж сплив. На даний час таке втручання держави не відповідає принципам пропорційності, справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правом особи на мирне володіння майном, що призводить до невиправданого обмеження права власності.

У зв`язку із зазначеним, вжиті в рамках даного кримінального провадження процесуальні заходи його забезпечення щодо майна, яке є предметом клопотання, на даний час є необгрунтованими, а відтак, арешт підлягає скасуванню.

В судове засідання представник власника майна не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Адвокат ОСОБА_4 подав до суду заяву з проханням розглядати клопотання без участі заявника та його представника, заяву підтримує та просить задовольнити.

Прокурор у кримінальному провадженні у судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Електронним шляхом до суду надійшла заява прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 з проханням розглядати клопотання на розсуд суду без участі прокурора.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом

Враховуючи зазначене, а також імперативно встановлені скорочені терміни розгляду клопотання, передбачені ст. 174 КПК України, те, що кожна сторона про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином і з урахуванням принципу диспозитивності була наділена судом можливістю скористатися своїм правом надати докази на підтвердження своїх вимог і заперечень, слідча суддя визнала за можливим розглянути клопотання по суті за відсутністю представника власника майна та прокурора.

Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося відповідно до ч.4 ст.107 КПК України.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, встановила наступні обставини.

В межах розгляду даного клопотання встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001517 від 03.02.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.3 ст.15 ч.3 ст.190 КК України.

Відомості про вчинення кримінальних правопорушень внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань:

- за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, 03.12.2020 за фактом того, що 02 листопада 2020, невстановлені особи, шахрайським шляхом заволоділи правом на нерухоме майно, а саме1/2 частину квартири АДРЕСА_3 ;

-за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, 03.12.2020 за фактом того, 14.11.2020 невстановлені особи, шахрайським шляхом, заволоділи правом на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 ;

- за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, 03.12.2020 за фактом того, що 22.01.2019 невстановлені особи, шахрайським шляхом, заволоділи правом на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_4 ;

- за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.190 КК України, 03.12.2020 за фактом того, що в листопаді 2020 група невстановлених осіб, шляхом підроблення документів для відкриття спадкової справи, шахрайським шляхом намагались заволодіти квартирою АДРЕСА_5 , що належала ОСОБА_6 , 1963 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 13.01.2021 задоволено клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна, поданого в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001517 від 03.12.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України, накладено арешт на нерухоме майно, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 , яка в теперішній час належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , шляхом заборони розпорядження та відчуження до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Розглядаючи клопотання про скасування арешту, слідчий суддя встановлює обґрунтованість (необґрунтованість) накладеного арешту та наявність (відсутність) підстав для його подальшого застосування в залежності від того, на яку підставу вказує заявник.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У клопотанні представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 вказує на втрату потреби арешту майна, що обумовлює межі дослідження і оцінки обставин справи слідчим суддею у цьому провадженні.

Обґрунтованість накладення арешту обумовлюється наявністю підстав для накладення арешту; співвідношенням майна, на яке накладено арешт, з заявленою у клопотанні про його арешт, метою; зв`язком майна з обставинами, що розслідуються (крім конфіскації та відшкодування шкоди); обґрунтованістю належності майна певній особі; належним мотивуванням застосованого заходу забезпечення кримінального провадження в ухвалі слідчого судді про його арешт; розумністю і співмірністю арешту.

Водночас, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто «остаточності» рішення суду у спірних правовідносинах. Зважаючи на приписи ст. 309 та ст. 174 КПК України, а також вимоги принципу res judicata, слідчий суддя доходить висновку, що одна і та ж підстава для скасування арешту майна не може бути предметом неодноразового розгляду різними судами (слідчими суддями). Реалізація права на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна обумовлена не тим, що відповідний суб`єкт не погоджується із застосованим заходом забезпечення кримінального провадження. Інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у ст. 174 КПК України - необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що положення ст. 7, 16 КПК України закріплює загальні засадою кримінального провадження, зокрема недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

У рішенні Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації» та , від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», суд зазначає, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Київського районного суду м.Харкова від 13.01.2021 при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання існувала сукупність розумних підозр вважати, що квартира АДРЕСА_1 відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки є предметом кримінально протиправних дій. У разі неприйняття рішення про заборону розпорядження та відчуження вказаним нерухомим майном могло призвести до його втрати.

Між тим, ст. 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Незважаючи на те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001517 від 03.02.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.3 ст.15 ч.3 ст.190 КК України, здійснюється більше чотирьох років, тобто тривалий час, жодній особі про підозру у вчиненні злочину не повідомлено.

Крім того, слідча суддя враховує позицію прокурора, яку він виклав у поданій до суду 10.12.2024 заяві, стосовно того, що при розгляді клопотання прокурор покладається на розсуд суду, органом досудового розслідування не надано суду додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків щодо продовження існування підстав для застосованого заходу кримінального провадження.

З огляду на зазначене, враховуючи наслідки арешту майна для власника майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, керуючись також загальними засадами кримінального провадження, визначеними у ст. 7 КПК України, положеннями ч.4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 2, 132, 170-174, 309 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню №0001517 від 03.12.2020, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13.01.2021 у справі №953/301/21, н/п 1-кс/953/318/21 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 13.01.2021, в межах кримінального провадження №0001517 від 03.02.2020, шляхом заборони розпорядження та відчуження, квартири АДРЕСА_1 , яка в теперішній час належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідча суддя ОСОБА_1