Провадження №1-кп/447/7/25
Справа №447/1392/19
У Х В А Л А

16.01.2025 Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області матеріали кримінального провадження №0000183, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.05.2019, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислав, Дрогобицького району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

в с т а н о в и в :

У провадженні Миколаївського районного суду Львівської області знаходиться вказане кримінальне провадження.

20.11.2024 захисником ОСОБА_5 заявлено клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи, проведення якої доручити судово-медичним експертам відділу комісійних судово-медичсних експертиз КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичних експертиз» із залученням лікарів-спеціалістів в галузі травматології та хірургії для визначення до якого ступеня важкості відносяться тілесні ушкодження отримані ОСОБА_6 04.05.2019 внаслідок ДТП за її участі.

Клопотання обґрунтовано тим, що у висновку експерта № 391 від 23.05.2019 при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 , як тяжких тілесних ушкоджень, судово-медичним експертом не наведено належних обгрунтувань, що викликає у сторони захисту сумніви у їх достовірності. Зазначає, що медична карта стаціонарного хворого №2349/175 з Миколлаївської ЦРЛ не містить об`єктивних клінічних даних результатів лабораторних та інструментальних досліджень про наявність у ОСОБА_7 саме шоку ІІІ ст. чи травматичного шоку ІІІ ст. (в медичній карті стаціонарного хворого №6550/880 з 8-ої МКЛ м. Львова зазначається діагноз наявний в матеріалах справи висновок судово-як травматичний шок ІІІ ст., а у медичній карті стаціонарного хворого №2349/175 з Миколаївської ЦРЛ зазначається діагноз як шок ІІІ ст.). В описовій частині висновку експертизи не міститься інформації про лікування ОСОБА_7 в умовах 8-ої МКЛ м. Львова з 07.05.2019 по 14.05.2019. Під час допиту в судовому засіданні експерта ОСОБА_8 не вдалося усунути неясність, суперечливість та неповноту первісного висновку експерта № 391 від 23.05.2019, а відтак є необхідність призначення комісійної судово-медичної експертизи.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник клопотання про призначення експертизи підтримали та просили таке задоволити.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, вказавши, що у даній справі проведено первинну експертизу з питань, визначених слідчим. Первинна експертиза проведена, будь яких клопотань від сторони захисту під час проведення досудового слідства до органу досудового розслідування, щодо проведення додаткової чи повторної судово-медичної експертизи, у зв`язку із незгодою з висновком судово-медичної експертизи №391 від 23.05.2019, не надходило. Окрім цього, стороною захисту не ініціювалось питання щодо допиту лікарів, які складали медичні карти стаціонарного хворого №6550/880 (КНП «8-а міська клінічна лікарня») та №2349/175 (Миколаївська ЦРЛ). Незгода сторони захисту з таким висновком, зважаючи на наявну підозру та вказані в ній обставини, допит судово-медичного експерта, котра підтримала свій висновок, наявність медичної документації та інші обставини кримінального правопорушення, при наявності первинної експертизи, не є безумовною підставою для призначення комісійної судово-медичної експертизи.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в межах цього кримінального провадження згідно ухвали слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 07.05.2019 проведена судово-медична експертиза та мається відповідний висновок щодо встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою ОСОБА_7 , а тому, за відсутності з досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності, об`єктивних даних, які б вказували на необхідність призначення комісійної судово-медичної експертизи, немає якихось інших суттєвих достатніх додаткових підстав вважати відповідний висновок експерта необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими нормами КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 332 КПК України, суд під час судового розгляду за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбаченихст.242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Статтею 332 КПК України передбачено саме право, а не обов`язок суду призначати під час судового розгляду проведення експертизи, тобто вирішення вказаного питання належить до дискреційних повноважень суду.

Суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

У постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №634/609/15-к роз`яснено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, щоохоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

До загальних засад кримінального судочинства, зокрема, належить і розумність строків (ст.7,28 КПК України).

Суд зазначає, що під час здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, проводилася судово-медична експертиза та наявний відповідний висновок експерта №391 від 23.05.2019.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Положеннями п.1.2.14. «Інструкціїпро призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затверджена наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 (в редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 №1950/5) передбачено, що згідно з процесуальним законодавством України експертами виконуються первинні, додаткові, повторні, комісійні та комплексні експертизи. Повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз). Комісійною є експертиза, яка проводиться двома чи більшою кількістю експертів, що мають кваліфікацію судового експерта за однією експертною спеціалізацією (фахівцями в одній галузі знань). Комісія експертів може утворюватися органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), або керівником експертної установи.

Зі змісту висновку експерта (комісійна судово-медична експертиза) №391 від 23.05.2019 вбачається, що у вказаному висновку експертами дано повні та вичерпні відповіді на поставлені запитання. Цей висновок також було підтримано експертами у судовому засіданні під час судового розгляду вищевказаного кримінального провадження.

Також під час розгляду справи було допитано експерта, що здійснювала експертизу на досудовому розслідуванні, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, яка підтримали надані нею висновки.

Частинами 1, 2 та 6 ст. 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченим цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання, подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд не може сприяти ні стороні захисту, ні стороні обвинувачення у зібранні нових доказів під час судового розгляду провадження для обґрунтування або спростування обвинувачення.

Крім того, будь яких клопотань від сторони захисту під час проведення досудового слідства до органу досудового розслідування, щодо проведення додаткової чи повторної судово-медичної експертизи, у зв`язку із незгодою з висновком судово-медичної експертизи №391 від 23.05.2019, не надходило. Незгода сторони захисту з таким висновком, зважаючи на наявну підозру та вказані в ній обставини, допит судово-медичного експерта, котра підтримала свій висновок, наявність медичної документації та інші обставини кримінального правопорушення, при наявності первинної експертизи, не є безумовною підставою для призначення комісійної судово-медичної експертизи.

За загальним правилом, усі дії щодо збирання доказів здійснюються саме під час досудового розслідування. Клопотань про призначення експертизи під час відкриття матеріалів досудового розслідування заявлено не було. У разі відмови органів досудового розслідування у задоволенні клопотань учасників кримінального провадження, така відмова може бути оскаржена, в тому числі з підстав відмови у призначенні відповідної судової експертизи, слідчому судді.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст. 243 КПК України, сторона захисту під час досудового розслідування мала право самостійно звертатися до слідчого судді з клопотанням про залучення експерта, однак цим правом не скористалася.

Експертиза як доказ по справі не має переваги перед іншими доказами і повинна оцінюватись судом нарівні з іншими доказами в їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши доводи сторони захисту щодо необхідності призначення експертизи, заперечення прокурора, щодо її проведення, суд вважає, що у даному випадку захисником обвинуваченого не доведено необхідності призначення комісійної судово-медичної експертизи, оскільки питання, які вказані в клопотанні про проведення експертизи фактично мають характер повторних, а відповіді на такі вже містить досліджений судом висновок експерта. Наявні у матеріалах кримінального провадження результати раніше проведеної експертизи можуть бути використані при прийнятті рішення у кримінальному провадженні поряд з іншими доказами, оцінка яким буде надана судом унарадчій кімнаті, а повторне призначення експертизи призведе до необґрунтованого затягування строків розгляду кримінального провадження, з огляду на момент його заявлення після дослідження письмових матеріалів провадження, допиту свідків, потерпілих, обвинувачених.

Таким чином, клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 242, 332 КПК, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про призначення комісійної судово-медичної експертизи відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1