Справа № 953/1320/25
Провадження № 1-кп/953/635/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали судових засідань Київського районного суду м. Харкова кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001843 від 30.11.2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старовірівка Шевченківського району Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 вчинив насильство щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником своїх службових обов`язків за таких обставин.

30.11.2024 приблизно 19:05 працівники сектору дільничних офіцерів поліції Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_7 та лейтенант поліції ОСОБА_8 , які були одягнені у форменний одяг з закріпленими на однострої нагрудними жетонами з зображенням спеціального номера, а також екіпіровані табельною вогнепальною зброєю, виконуючи свої службові обов`язки з охорони громадського порядку, біля будинку № 20/13 по вул. Свободи у м. Харкові зупинили раніше незнайомого ім. ОСОБА_6 для перевірки документів. Встановивши, що ОСОБА_6 перебуває у розшуку за ІНФОРМАЦІЯ_2 , поліцейські запропонували йому пройти до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого з`ясування обставин. Обвинувачений не погодився, кинув свій рюкзак і став тікати від поліцейських, які намагалися його наздогнати.

До переслідування ОСОБА_6 долучився оперуповноважений управління кримінальної поліції в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_9 , котрий також був одягнений у форменний одяг з закріпленим на однострої нагрудним жетоном із зображенням спеціального номера, а також екіпірований табельною вогнепальною зброєю.

Під час переслідування його поліцейськими в обвинуваченого раптово виник злочинний умисел на заподіяння працівнику правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням потерпілим своїх службових обов`язків. Реалізуючи такий умисел, усвідомлюючи протиправність власних дій і бажаючи діяти таким чином, ОСОБА_10 застосував щодо поліцейського ОСОБА_9 балончик з рідиною сльозогінно-дратливої дії, тримаючи це знаряддя у правій руці і направивши потерпілому в обличчя. Після цього обвинувачений покинув місце кримінального правопорушення.

Внаслідок дій ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_9 було спричинено легке тілесне ушкодження у виді хімічного опіку першого ступеню кон`юнктиви обох очей.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю і повідомив суду такі обставини. Він для самооборони носив при собі балончик з рідиною сльозогінно-дратівливої дії і допускав можливість застосування цього знаряддя у ситуації, яку вважатиме загрозою для власної безпеки. Він не оновив свої військово-облікові дані в установлений законом строк. Вважав, що не зобов`язаний цього робити, оскільки раніше був визнаний обмежено придатним до військової служби. Водночас розумів, що у зв`язку з неоновленням даних до нього можуть виникнути претензії у службових осіб ТЦК та СП. 30.11.2024 року приблизно о 19:05 год. на вул. Свободи у м. Харкові його зупинили люди у поліцейській формі і попросили пред`явити документи. Цих осіб обвинувачений сприймав як працівників поліції. Перевіривши інформацію в електронній базі даних, поліцейські повідомили, що ОСОБА_6 перебуває у розшуку у зв`язку з порушенням правил військового обліку, та запропонували проїхати до РТЦК. ОСОБА_10 злякався, кинув свій рюкзак на землю і почав тікати. Обвинувачений чув, що за ним женуться, і розумів, що його переслідують працівники поліції. Коли один із поліцейських наздогнав його і намагався затримати, вхопивши за капюшон, ОСОБА_10 дістав балончик із газом сльозогінно-дратівливої дії і бризнув працівнику поліції в обличчя, щоб засліпити його і втекти. Після цього покинув місце події на таксі. У подальшому, довідавшись, що його розшукують, ОСОБА_10 добровільно прибув до правоохоронних органів і зізнався у вчиненому. Будь-якого насильства працівники поліції щодо нього не застосовували і протиправних дій не чинили. У скоєному щиро кається. ОСОБА_9 до нього жодних претензій не має.

Потерпілий, якого було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Щодо обрання ОСОБА_6 виду і міри покарання покладається на розсуд суду.

За результатами допиту обвинуваченого у судовому засіданні суд переконався, що ОСОБА_6 правильно розуміє зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, і повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення у зазначені в обвинуваченні час, місці і спосіб. Цих обставин не оспорюють і інші учасники судового провадження, і суд не має жодних сумнівів у добровільності й істинності їх позицій.

Враховуючи наведене суд, з`ясувавши думку учасників процесу щодо порядку судового розгляду, роз`яснив їм процесуальні наслідки застосування скороченої процедури, передбаченої ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме, що у цьому разі вони будуть позбавлені можливості оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, а також оскаржувати вирок до суду вищої інстанції з підстав недослідження судом доказів.

За таких обставин суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і розглядає справу у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують його особу.

Суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення і кваліфікує його дії, що полягали в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, за ч. 2 ст. 345 КК України.

Вирішуючи питання щодо обрання обвинуваченому виду, міри покарання і порядку його відбування, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як унормовано п. 3 ч. 1 ст. 65 цього Кодексу, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно з частиною 2 цієї статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання новим кримінальним правопорушенням.

Призначаючи ОСОБА_6 захід примусу, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, що відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжким злочином, і обставин, які б підвищували суспільну небезпеку скоєного у межах даної кримінально-правової кваліфікації, за результатами судового розгляду не встановлено.

Бере суд до уваги і дані про особу ОСОБА_6 , котрий раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, не має негативних характеристик за місцем проживання, офіційно не працевлаштований, не є військовослужбовцем, на диспансерних наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, не є особою з інвалідністю. Крім цього, за наданою стороною захисту інформацією обвинувачений здійснює догляд за непрацездатною бабусею похилого віку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає разом із ним.

Як обставину, що пом`якшує покарання, суд відповідно до ст. 66 КК України щире каяття ОСОБА_6 .

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання, за результатами судового розгляду не встановлено.

З огляду на те, що вчинений злочин є нетяжким, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї провини, щире каяття, відсутність обставин, які б обтяжували покарання, а також позицію у судовому засіданні прокурора про обрання заходу примусу у виді обмеження волі на строк два роки, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_6 покарання зазначеного виду, більш м`якого у межах санкції ч. 2 ст. 345 КК України, за строком наближене до мінімальних меж.

Визначаючи обвинуваченому порядок відбування покарання, суд виходить з такого.

Положення ст. 75 КК України наділяють суд дискреційними повноваженнями у справах даної категорії при призначенні покарання, у тому числі у виді обмеження волі, звільнити винну особу від його відбування з випробуванням за наявності підстав для висновку про можливість виправлення винного без відбування заходу примусу.

Беручи до уваги притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності вперше, відсутність тяжких наслідків скоєного й інших обставин, які б підсилювали суспільну небезпеку діяння у межах даної кримінально-правової кваліфікації, сукупність даних, що позитивно характеризують обвинуваченого у загальносоціальному плані, повне визнання ним провини, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання. Зазначене, з урахуванням також позиції у судовому засіданні прокурора про застосування щодо обвинуваченого ст. ст. 75, 76 КК України, а також потерпілого, котрий не наполягав на визначенні обраного ОСОБА_6 заходу примусу до реального відбуття, дає підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком мінімальної тривалості з покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 КК України, необхідних для забезпечення належного контролю поведінки ОСОБА_6 .

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Під час досудового розслідування щодо ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04.02.2025 року було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час з 22:00 год. до 06:00 год., строк дії якого сплив 23.03.2025 року. Клопотань про продовження цього строку чи обрання ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу сторона обвинувачення під час судового провадження не заявляла. З огляду на викладене, а також визначений судом порядок відбування обвинуваченим покарання, підстав для застосування на стадії ухвалення вироку суд не знаходить.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України. У цій справі речовими доказами було визнано банківську картку «Монобанк» на ім`я ОСОБА_6 , а також рюкзак чорно-сірого кольору з роликовим спорядженням. Оскільки ці документ і речі жодним чином не пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення і не входять до переліку, визначеного у ч. 9 ст. 100 КПК України, речові докази підлягають поверненню обвинуваченому.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 124, 368, 370, 371, 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на час іспитового строку покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази рюкзак чорно-сірого кольору з роликовим спорядженням, який зберігається у камері схову ХРУП № 1, і банківську картку чорного кольору «Монобанк» № НОМЕР_1 на ім`я « ОСОБА_12 », яку долучено до матеріалів кримінального провадження повернути власнику ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення остаточного рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому, захиснику, прокурору та потерпілому.

Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1