Дата документу 11.12.2024 Справа № 333/8348/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/8348/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/302/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 11 грудня 2024 року у м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка має середню освіту, незаміжня, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,

обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 - в режимі відеоконференції.

Перший заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_10 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17 травня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Запобіжний захід ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили ухвалено не обирати.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.1 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу розміром 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає про те, що суд першої інстанції, незважаючи на те, що на час розгляду провадження обвинувачена ОСОБА_6 перебувала у стані вагітності, судимості не має, щиро розкаялась у вчиненому, обрав їй найсуворіше з передбачених санкцією ч.1 ст. 185 КК України покарань - обмеження волі.

Більше того, судом не враховано, що до обвинуваченої, яка має на утриманні малолітніх дітей, в силу ч.3 ст. 61 КК України, такий вид покарання не може бути застосований.

Крім того, посилаючись на неможливість застосування положень ст. 69 КК України, суд недостатньою мірою врахував обставини провадження та дані, які характеризують особу обвинуваченої, зокрема, наявність пом`якшуючих її вину обставин (щире каяття та визнання вини), активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих обставин.

Також, недостатньо враховано те, що шкода від кримінального правопорушення відсутня, злочин ОСОБА_6 вчинений внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин, через які вона самостійно утримує малолітніх дітей, чим обумовлено її скрутне матеріальне становище, та перебувала у стані вагітності на час розгляду провадження судом.

З огляду на вказані обставини, у суду першої інстанції були усі підстави для застосування положень ст. 69 КК України та призначення обвинуваченій найменш суворого з покарань, передбачених санкцією ч.1 ст.185 КК України, а саме - штрафу.

Таким чином, оскаржуваний вирок суду у частині призначеного покарання підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Згідно з вироком суду, 13 листопада 2021 року, приблизно о 23 год. 00 хв., ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою особистого збагачення, знаходячись у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_3 , достовірно впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_12 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу, перебуваючи в приміщенні кімнати, з полиці серванту викрала грошові кошти в сумі 2 000 грн 00 коп., а також зі столу мобільний телефон «Samsung Galaxy Express 3» з імеі: НОМЕР_1 , в корпусі білого кольору, вартістю 700 грн 00 коп. та мобільний телефон «Samsung», кнопковий, в корпусі чорного кольору, вартістю 200 грн 00 коп., які належать потерпілому ОСОБА_12 .

Після чого, ОСОБА_6 зникла з місця скоєння кримінального правопорушення та розпорядилася викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 2 900 грн 00 коп.

Відтак, дії ОСОБА_6 суд кваліфікував за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Заслухавши доповідь судді; прокурора та захисника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими, та ніким з учасників провадження не оспорюються.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченої ніким з учасників провадження не оспорюється.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченій покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченої, а саме те, що обвинувачена свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, за обставин викладених у обвинувальному акті, визнала у повному обсязі; в силу ст. 89 КК України раніше не судима, має середню освіту, не працює, має зареєстроване місце проживання, незаміжня, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд врахував наявність пом`якшуючої і відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченої обставин.

З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі із застосуванням положень ст.75 КК України зі звільненням обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, суд не звернув увагу на положення ч.3 ст.61 КК України, відповідно до яких, обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Як убачається з вироку суду першої інстанції, ОСОБА_6 має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, суд першої інстанції помилково призначив ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, яке до неї не може бути застосовано.

Разом з цим, згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, є кримінальним проступком, раніше в силу ст.89 КК України вона не судима, свою вину визнала повністю, щиро розкаялася, активно сприяла у розкритті злочину, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання.

Вказані обставини, на думку колегії суддів можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З огляду на вказані обставини, а також те, що тяжких наслідків від дій ОСОБА_6 не настало, колегія суддів приходить до висновку про можливість призначення останній більш м`якого покарання ніж передбачено законом на підставі ст.69 КК України.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст.ст. 407, 409 КПК України, вирок суду в частині призначеного покарання підлягає зміні з призначенням обвинуваченій ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.185 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України - у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для ухвалення нового вироку, з огляду на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 07 грудня 2021 року справа 617/775/20, згідно з яким зміна за результатами розгляду апеляційної, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст.75 КК на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого.

Призначення апеляційним судом покарання у виді штрафу замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження чи позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК не є: «застосуванням більш суворого покарання» в розумінні п.2 ч.1 ст.420 КПК; «неправильним звільненням від відбування покарання» в розумінні п.4 ч.1 ст. 420 КПК; «іншим погіршенням становища обвинуваченого» в розумінні ч.2 ст. 404 і ч.1 ст. 421 цього Кодексу, у зв`язку із чим задоволення відповідних апеляційних вимог сторони захисту з огляду на приписи ст. 420 КПК не вимагає скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку. Таке рішення суд апеляційної інстанції постановляє у формі ухвали.

Разом з цим, санкція ч.1 ст.185 КК України, в редакції чинній на час вчинення кримінального правопорушення, передбачала покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Відповідно до положень ч.1 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, є кримінальним проступком.

В той же час, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з положенням ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів провадження, інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення вчинене останньою 13 листопада 2021 року.

Таким чином, з моменту вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення минуло понад три роки.

Згідно з матеріалами провадження, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року оголошено розшук обвинуваченої ОСОБА_6 та апеляційне провадження зупинено.

Згідно з рапортом працівника поліції, розшукано обвинувачену 11 грудня 2023 року.

Проте, при апеляційному розгляді встановлено, що обвинувачена має тяжкі особисті та сімейні обставини, через які вона самостійно утримує малолітніх дітей, має скрутне матеріальне становище, що констатовано прокурором в апеляційній скарзі та ніким не оспорюється.

З матеріалів щодо розшуку обвинуваченої, наданих на запит суду з відділу поліції №4 Запорізького РАП ГУНП в Запорізькій області, убачається, що ОСОБА_6 змінила місце проживання та мешкає у м.Дніпро.

Таким чином, на цей час є обґрунтовані підстави вважати, що саме через вказані обставини обвинувачена не отримувала кореспонденцію, направлену судом за місцем її колишнього місця проживання у м.Запоріжжі та не з`являлася до суду за викликами.

Відповідно, на цей час відсутні підстави вважати, що ОСОБА_6 умисно ухилялась від суду.

За таких обставин, на думку колегії суддів, положення ч.2 ст.49 КК України (зупинення перебігу давності) в цьому випадку не підлягають застосуванню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_6 підлягає звільненню від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, ст.ст. 404, 405, 407-409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17 травня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, змінити в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.

Призначити ОСОБА_11 покарання за ч.1 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України шляхом призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом - у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4