ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1428/18
провадження № 1-кп/753/160/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві судовий розгляд у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хаєнки Ічнянського району Чернігівської області, українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , 15.10.2017 близько 23 год. 15 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2101», д.н.3. НОМЕР_1 , допустив порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

Порушення вищевказаних вимог ПДР з боку ОСОБА_5 виразилось в тому, що він, керуючи вищевказаним транспортним засобом, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, маючи технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди, шляхом виконання вимог вищевказаного пункту Правил, рухаючись на ділянці проїзної частини проспекту Бажана в м. Києві, а саме, неподалік будинку N? 10-А, у крайній лівій смузі руху, зі швидкістю приблизно 50 км/год, своєчасно не виявив на проїзній частині пішохода - ОСОБА_7 , який стояв в цій смузі руху, позаду нерухомого автомобіля «Mazda», д.н.3. НОМЕР_2 , та являвся для водія ОСОБА_5 перешкодою та небезпекою для руху, яку він об?єктивно спроможний був виявити, після чого негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об?їзду перешкоди, почав здійснювати гальмування вказаного транспортного засобу із запізненням, а тому не зміг своєчасно зупинитись та здійснив наїзд вказаним транспортним засобом на пішохода, громадянина Латвійської Республіки, ОСОБА_7 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , в наслідок чого останньому спричинене середньої тяжкості тілесне ушкодження та тяжке тілесне ушкодження.

В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля марки «ВАЗ 2101», д.н.3. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам вищевказаного пункту ПДР, а порушення цих вимог з боку останнього, відповідно, знаходиться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, які настали, а саме із заподіянням пішоходу, ОСОБА_7 ( ОСОБА_9 ), тілесного ушкодження середньої тяжкості, яке виразилося у вигляді: закритої травми грудної клітки: перелому 4,5,6,7,8 ребер зліва по заднє-пахвовій лінії зі зміщенням уламків з явищами гемотораксу (наявність в плевральній порожнині крові) та тяжкого тілесного ушкодження, яке виразилося у вигляді: відкритої травми правої гомілки: уламкового перелому обох кісток (великогомілкової та малогомілкової) в нижній третині діафізу зі зміщенням уламків, рвано-забійної рани по заднє-внутрішній поверхні в нижній третині з нерівними осадженими краями та вистоянням кісткових уламків великогомілкової кістки.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні злочину визнав частково. В ході судового розгляду ОСОБА_5 суду показав, що він рухався з невеликою швидкістю по просп. Бажана в четвертій смузі. Автомобіль «Мазда», на якому не були включені аварійні сигнали, також перебував в 4 смузі, а потерпілий стояв позаду цього автомобіля. ОСОБА_5 спочатку побачив потерпілого та хотів перелаштуватися в третю смугу, проте не встиг та здійснив наїзд на потерпілого. З його боку не було порушень ПДР України та дана подія не сталася, якщо б був встановлений знак аварійної зупинки, проте він його не бачив.

Разом з тим, вина обвинуваченого ОСОБА_5 в повній мірі підтверджується сукупністю наступних доказів, встановлених та досліджених у судовому засіданні.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що того вечора він рухався на своєму авто «БМВ» по просп. Бажана, в сторону аеропорту «Бориспіль». Біля клініки «Борис» він помітив ДТП на лівій смузі та вирішив зупинитися, щоб допомогти можливим потерпілим. Увімкнувши аварійні сигнали на своєму автомобілі, потерпілий встановив аварійний знак на відстані 20 метрів від автомобіля, та по лівій смузі вже ніхто не рухався. ОСОБА_7 , розмовляючи з ОСОБА_10 стояв позаду автомобіля і в цей час почув звук гальм. Вже зі слів свідків потерпілий згодом дізнався, що його збив автомобіль, якого він не бачив.

Свідок ОСОБА_11 , будучи приведений до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність суду пояснив, що того вечора він їхав на автомобілі «Мазда» в третій смузі по просп. Бажана. В цей момент він відчув поштовх та його авто викинуло в крайній ряд до відбійника. З іншого автомобіля вийшов чоловік та просив вибачення, що не побачив його автомобіль та вони поставили знак аварійної зупинки, проте відбулося друге зіткнення з іншим автомобілем. Авто, з яким був первинний контакт зупинився в третій смузі, друге авто зупинилося далеко від місця ДТП. ОСОБА_7 припаркувався за автомобілем «Мазда» та підійшов до свідка спитати чи все добре і в цей момент автомобіль марки «ВАЗ 2101» збив ОСОБА_7 та в`їхав в зад автомобіля «Мазда».

Свідок ОСОБА_12 , будучи приведений до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність суду пояснив, що він йшов по проспекту Бажана між метро «Осокорки» та «Позняки» та бачив ДТП з декількома учасниками. Він бачив фуру, яка стояла у третій смузі, за нею стояв автомобіль «Мазда», потім автомобіль «БМВ» та автомобіль «ВАЗ», який збив пішохода. Водії автомобіля «Мазда» та фури намагалися попередити, що сталося ДТП, світили ліхтарем.

Свідок ОСОБА_12 , будучи приведений до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність суду пояснив, що того вечора був очевидцем ДТП біля метро «Осокорки». Він бачив, що фура стояла в треті полосі, а автомобіль «Мазда» біля відбійника. На автомобілях були увімкнені аварійні вогні, також люди світили ліхтарями, таким чином попереджали, що сталася ДТП і в цей момент на хлопця та автомобіль «Мазда» наїхав автомобіль «ВАЗ».

Свідок ОСОБА_13 , будучи приведений до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність суду пояснив, що він рухався по просп. Бажана в напрямку метро «Харківська». Біля метро «Осокорки» він помітив ДТП, а тому зменшив швидкість та змістився у третю смугу. Проїжджаючи повз місце ДТП, де стояв автомобіль «Мазда», він побачив двох хлопців, які говорили та подавали сигнали мобільним телефоном і в цей момент автомобіль «ВАЗ» скоїв наїзд на хлопця. Водій автомобіля «ВАЗ» екстренно гальмував, але не встиг, після чого водій вийшов та сказав, що в нього проблеми із зором.

При викладені показів потерпілого та свідків суд враховує, що положеннями КПК України не передбачено обов`язку суду дослівно викладати показання потерпілої особи та свідків, таке джерело доказів відображається судом у тому обсязі, який необхідний для встановлення істини у кримінальному провадженні. З урахуванням цього, покази потерпілої особи та свідків відображені без зайвої деталізації, а саме містять сутнісну (змістовну) їх складову.

Підстав, з яких вказані свідки та потерпілий могли оговорювати обвинуваченого, судом в ході судового розгляду не встановлено.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується сукупністю наступних письмових доказів.

Відповідно до рапорту інспектора УПП в м. Києві ОСОБА_14 від 16.10.2017, останній доповідає начальнику Дарницького УП ГУ НП у м. Києві про те, що 15.10.2017 о 23-10 було отримано виклик про ДТП по просп. Бажана. Прибувши на місце встановлено, що відбулося три ДТП, серед яких автомобіль «ВАЗ» н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 та зіткнення з автомобілем «Мазда» н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП пішохід отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікарні. (т. 2, а.с. 120)

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.10.2017 та доданих до нього схеми місця ДТП та фототаблиці вбачається, що слідчий в присутності двох понятих здійснив огляд місці ДТП. Так, під час огляду виявлено, що автомобіль «ВАЗ» н.з. НОМЕР_1 має пошкодження, а саме: деформовано передній бампер, решітку, капот, лобове скло вигнуте в середину, ліва передня фара розбита, ліве та праве переднє крило, витік рідини. А у транспортного засобу «Мазда» н.з. НОМЕР_2 виявлено пошкодження: задній бампер, деформовано праве заднє крило, розбита задня права фара та заднє скло. Гальмівна система, рульове керування та колеса в обох автомобілях в нормі. Сліди шин автомобіля «ВАЗ» відображені на схемі ДТП. Ознаки напрямку руху транспортного засобу встановлені за формою і напрямком слідів коліс, за кінцевим розташуванням. Під час огляду було виявлено осип скла, уламки пластику, осип фарби, витік рідини. Під час вимірювання застосовувалась рулетка. Схему місця ДТП підписано ОСОБА_5 та ОСОБА_11 без зауважень. (т. 2, а.с. 121-134)

Згідно розписок від 16.10.2017 ОСОБА_5 отримав на відповідальне зберігання автомобіль «ВАЗ» н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_11 отримав на відповідальне зберігання автомобіль «Мазда» н.з. НОМЕР_2 . (т. 2, а.с. 135-136)

Відповідно до постанови слідчого про визнання і приєднання до провадження речових доказів від 16.10.2017, слідчий Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_15 в рамках кримінального провадження №0011068 від 16.10.2017, визнав і приєднав у якості речового доказу автомобіль «ВАЗ» н.з. НОМЕР_1 , який залишено на зберігання у ОСОБА_5 (т. 2, а.с. 137)

З рапорту слідчого Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_15 від 22.11.2017 вбачається, що останній доповів начальнику СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві про те, що потерпілий ОСОБА_7 надав в електронному вигляді файл відеозапису з місця ДТП. (т. 2, а.с. 138)

Згідно постанови слідчого про визнання і приєднання до провадження речових доказів від 19.01.2018, слідчий Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_15 в рамках кримінального провадження №0011068 від 16.10.2017, визнав і приєднав у якості речового доказу відеозапис, який міститься на оптичному диску. (т. 2, а.с. 139)

В судовому засіданні оглянуто оптичний диск з відеозаписом з місця ДТП, який триває 29 с. Так, на даному відео зафіксовано місце ДТП по просп. Бажана. У крайній лівій смузі, біля відбійника, знаходиться автомобіль «Мазда» з увімкненим мигаючим сигналом аварійної зупинки, біля якого знаходяться люди, які за допомогою ліхтарів звертають увагу інших учасників дорожнього руху про ДТП для уникнення зіткнення. Крім того, позаду автомобіля «Мазда» н.з. НОМЕР_2 на дорозі встановлений знак аварійної зупинки. (т. 2, а.с. 140)

Відповідно до висновку лікаря КМНКЛ «Соціотерапія» від 16.10.2017 №007955, ОСОБА_5 не перебував в стані сп`яніння. (т. 2, а.с. 141)

З висновку експерта від 05.01.2018 №12-1/2461 вбачається, що на момент огляду автомобіля «ВАЗ» н.з. НОМЕР_1 несправностей гальмівної системи та рульового керування не виявлено, а виявлено несправності ходової частини, які виникли в процесі ДТП. (т. 2, а.с. 143-152)

Відповідно до висновку експерта №1940/Е, дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 15.10.2017 о 23.17, у нього мали місце тілесні ушкодження: а) забійна рана лівої вушної раковини, розрив барабанної перетинки зліва, забійна рана передньої черевної стінки зліва; б) закрита травма грудної клітки: перелом 4, 5, 6, 7, 8 ребер зліва по заднє-пахвовій лінії зі зміщенням уламків з явищами гемотораксу (наявність в плевральній порожнині крові; в) відкрита травма правої гомілки: уламковий перелом обох кісток (великогомілкової та малогомілкової) в нижній третині діафізу зі зміщенням уламків, рвано-забійна рана по заднє-внутрішній поверхні в нижній третині з нерівними осадженими краями та вистоянням кісткових уламків великогомілкової кістки. Необхідно загострити увагу на наступному: - п. 1.2 „Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" , затверджених Наказом МОЗ України N?6 від 17.01.1995, погоджених з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України (далі по тексту «Правила») надано вичерпне визначення терміну ушкодження - «з медичної точки зору, тілесні ушкодження - це порушення анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючи факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних». - п. 4.6. «Правил» визначає таке: «судово-медичний експерт, оцінюючи строки порушення анатомічної цілості тканин і органів та їх функцій, виходить із звичайної їх тривалості, навіть у тих випадках, коли потерпілий не звертався за медичною допомогою. Якщо тривалість цього порушення, що зазначена в наявних медичних документах, не відповідає характеру тілесного ушкодження і не підтверджується об?єктивними відомостями, судово-медичний експерт відзначає цю обставину і встановлює ступінь тяжкості, виходячи із звичних термінів»; - у п. 2.1.2 та п. 2.1.3/м "Правил" визначено таке: "2.1.2. Небезпечними для життя є ушкодження, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища (див. п.2.1.3.0) і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Запобігання смерті, що обумовлене наданням медичної допомоги, не повинно братися до уваги при оцінюванні загрози для життя таких ушкоджень. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку; 2.1.3. До ушкоджень, що небезпечні для життя, належать: "До ушкоджень, що небезпечні для життя, належать: м) відкриті переломи діафізу (тіла) плечової, стегнової і великогомілкової кісток; п. 2.2.1 "Правил" визначає таке: "ознаки ушкодження середньої тяжкості: в) тривалий розлад здоров?я"; у п. 2.3. "Правил" визначено таке: "Легке тілесне ушкодження: 2.3.3. Короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день) "; - у п. 4.13 "Правил" визначено таке: "Судово-медичному експерту належить утриматись від встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у випадках: - 4.13.1. Невизначеності клінічної картини чи недостатнього клінічного і лабораторного обстеження потерпілого". Критерієм судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесного ушкодження, вказаного у п. в) даних Підсумків, є критерій небезпеки для життя, тому, відповідно п. п. 2.1.2. та 2.1.3/м "Правил", виявлене тілесне ушкодження (вказане у п. в) даних Підсумків), відноситься до ТЯЖКОГО тілесного ушкодження. Відповідно п. п. 4.6. та 2.2.1./в «Правил», зазначене тілесне ушкодження у п. б) даних Підсумків, відноситься до тілесного ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Відповідно п. п. 4.6. та 2.3.3. «Правил», вказані тілесні ушкодження у п. а) даних Підсумків, за ступенем тяжкості, відносяться до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров?я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились від травматичної дії тупими предметами, що могло бути при транспортній травмі ( травма при зіткненні автомобіля, який рухався, з пішоходом), за давністю можуть відповідати вказаному терміну. Діагноз, який був встановлений ОСОБА_7 "закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку" достатнім обсягом об`єктивних клінічних даних не підтверджений (відсутність опису неврологічної симптоматики та її динаміки, характерної для струсу головного мозку). Тому, відповідно п. 4.13.1 "Правил", слід утриматися від судово-медичної оцінки встановленого діагнозу. (т. 2 а.с. 153-161)

З висновку експерта №12-1/3026 вбачається, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «ВАЗ 2101» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 повинен був керуватися вимогами п.п. 12.2, 12.3 ПДР України. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля ВАЗ 2101» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 , з технічної точки зору, невідповідність вимогам п. 12.2 ПДР України не вбачається, а вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР України. З технічної точки зору, причиною виникнення даної ДТП є невідповідність дій водія автомобіля ВАЗ 2101» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 вимогам п. 12.3 ПДР України. (т. 2 а.с. 162-174)

Також в судовому засіданні було досліджено характеризуючі документи відносно ОСОБА_5 , а саме: копію паспорта громадянина України; вимогу про наявність судимостей, відповідно до якої ОСОБА_5 раніше не судимий; довідки лікарів нарколога та психіатра, відповідно до яких ОСОБА_5 на їх обліку не перебуває. (т. 2 а.с. 175-178)

Аналіз сукупності наведених обставин та доказів, які суд визнає належними та допустимими, дозволяє зробити висновок про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих протиправних дій, передбачених ч.2 ст. 286 КК України, в судовому засіданні підтверджена повністю.

Суд критично ставиться до показань обвинуваченого ОСОБА_5 , наданих ним в судовому засіданні в частині часткового визнання вини в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, а саме те, що він не бачив знаку аварійної зупинки. Аналізуючи ці показання обвинуваченого, суд вважає їх непослідовними та суперечливими, оскільки вони протирічать встановленим фактичним обставинам справи та спростовуються сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, а саме з відеозапису з місця ДТП (т. 2, а.с. 140) вбачається, що позаду автомобіля «Мазда» н.з. НОМЕР_2 на дорозі встановлений знак аварійної зупинки.

Суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 керуючи транспортним засобом «ВАЗ», не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, маючи технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди, шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР України, рухаючись на ділянці проїзної частини проспекту Бажана в м. Києві, своєчасно не виявив на проїзній частині пішохода - ОСОБА_7 , який стояв в цій смузі руху, позаду нерухомого автомобіля «Мазда», являвся для водія ОСОБА_5 перешкодою та небезпекою для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, після чого негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, почав здійснювати гальмування вказаного транспортного засобу із запізненням, а тому не зміг своєчасно зупинитись та здійснив наїзд вказаним транспортним засобом на ОСОБА_7 , в наслідок чого останньому спричинене середньої тяжкості тілесне ушкодження та тяжке тілесне ушкодження.

Відтак, суд критично ставиться до позиції обвинуваченого ОСОБА_5 та розцінює її як спосіб уникнення відповідальності за свої злочинні дії, оскільки дана позиція зводиться лише до заперечення порушення з його боку ПДР України. Разом з тим, винуватість ОСОБА_5 в повній мірі підтверджується поясненнями свідків та потерпілого, письмовими доказами, які суд визнає належними та допустимими.

Разом з тим, обговорюючи позицію захисника ОСОБА_6 про необхідність визнання ряду доказів у кримінальному провадженні недопустимими, суд приходить до наступних висновків.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (стаття 84 КПК України).

Згідно з положеннями частини 1 статті 94 КПК України, суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (стаття 86 КПК України).

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (частина 1статті 87 КПК України).

Щодо існування підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду).

Так, сторона захисту зазначає, що протокол огляду місця ДТП від 16.10.2017 та додані до нього схему місця ДТП та фототаблицю (т. 2 а.с. 121-134), слід визнати недопустимим доказом, а разом з ним, засовувавши доктрину «плодів отруйного дерева» висновок експерта №12-1/3026, з огляду на те, що сам огляд проведено неуповноваженою на те особою, а заміри, які були зроблені під час огляду були використанні під час експертного дослідження.

Відповідно до положень статті 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Згідно частини першої статті 104 КПК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі.

Особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки, якими можуть бути, зокрема, фототаблиці, схеми, зліпки, носії комп`ютерних даних та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу (стаття 105 КПК України).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, хід і результати проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зафіксовано у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної події від 16.10.2017 року, який складений органом досудового розслідування із дотриманням вимог статей 104, 105 КПК України. Схема місця ДТП є невід`ємним додатком до вказаного протоколу та долучена до нього. Викладена у схемі ДТП інформація, із графічним зображенням місця дорожньо-транспортної пригоди з відображенням та фіксацією на ньому всіх об`єктів та обставин, що стосуються події, не суперечить тим даним, які викладені у самому протоколі процесуальної дії, вона лише є більш детальною.

Заперечень щодо даних, внесених до протоколу не висловлювалося, жодних порушень прав учасників кримінального провадження під час проведення цієї слідчої дії судом не встановлено.

Крім того, огляд місця ДТП 16.10.2017 проводився черговою слідчою групою з оформлення дорожньо-транспортної пригоди у м. Києві, які створюються наказом ГУ НП у м. Києві у складі двох слідчих, які спеціалізуються на розслідуванні злочинів у сфері транспорту слідчих підрозділів територіальних управлінь поліції та слідчого управління Головного управління. Дані слідчі групи створюються з метою організації належного реагування на всі повідомлення про кримінальні правопорушення, пов`язанні з дорожньо-транспортними пригодами, що спричинили тілесні ушкодження, що не суперечить КПК України та відповідає вимогам Закону України «Про національну поліцію», розділу Х Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами НП України та розділу Х Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах НП України.

Певні неточності, зазначені у протоколі, суд вважає, що не вплинули на допустимість вказаного доказу з урахуванням показань потерпілого, свідків, обвинуваченого, а також вихідних даних, які використовувались при проведенні експертиз.

Тому, за вказаних обставин, дані протоколу огляду місця ДТП та додатків до нього (схема та фото таблиця) судом визнаються допустимими доказами.

На підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні даного кримінального провадження стороною обвинувачення у якості доказу надано висновок експерта № 12-1/3026 (т. 2 а.с. 162-174), згідно якого встановлено порушення саме обвинуваченим ОСОБА_5 вимог Правил дорожнього руху України, дії якого з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

У цьому висновку міститься список використаної літератури, якими експерт керувався при проведенні експертного дослідження, вихідні дані щодо обставин кримінального правопорушення, перелік питань поставлених перед експертом, на які надані повні та обґрунтовані відповіді, що вказує на відповідність даного висновку вимогам статей 101, 102 КПК України, та його допустимість, як доказу.

Разом з тим, сторона захисту поставила під сумнів даний висновок експерта, оскільки у ньому (на першому аркуші) зазначена дата складання «15.01.2017», в той же час експерт ОСОБА_16 отримала свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта №15673 лише 17.10.2017.

Дослідивши висновок експерта №12-1/3026, суд дійшов до умовиводу, що дата складання на першому аркуші висновку експерта «15.01.2017» (т. 2 а.с. 162) є опискою, оскільки починаючи зі сторінки 2 і по 13 сторінку, датою складання даного висновку зазначено «15.01.2018». Дана неточність не вплинули на допустимість вказаного доказу.

За наведених обставин, доводи захисника адвоката ОСОБА_6 щодо відсутності будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_5 , є безпідставні та помилкові.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.2 ст.286 КК України, а саме порушення правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, правильно кваліфіковані органом досудового розслідування.

Судом також повністю врахована практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Згідно ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Згідно з ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, який характеризується необережною формою вини; конкретні обставини кримінального провадження; його ставлення до вчиненого - вину визнав частково; дані про його особу, зокрема: не працює, одружений, на утриманні дітей немає, під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи викладені вище обставини, суд вважає правильним призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, яке суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

При цьому суд, враховуючи обставини даної справи та особу ОСОБА_5 , який раніше не судимий, його вік та стан здоров`я, суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без відбування покарання, а тому, застосувавши положення ст.ст. 75,76 КК України, звільняє його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд дійшов висновку про необхідність застосування даного покарання, враховуючи те, що обвинувачений порушив Правила дорожнього руху, які спричинили тяжкі наслідки для потерпілого.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного злочину і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 129, абз. 7 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, про що у вироку зазначаються відповідні підстави.

У справі потерпілим заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який був уточнений.

Потерпілий ОСОБА_7 просив стягнути з ОСОБА_5 матеріальну шкоду у сумі 257 299 грн 71 коп. та моральну шкоду у сумі 250 000 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_7 зазначив, він зазнав фізичного болю та душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_7 . Щодо матеріальної шкоди зазначив, що на лікування та реабілітацію витрачено 226 522 грн 27 коп., 5246 грн. витрачено на квитки на літак до Латвії, які він втратив у зв`язку з лікуванням в Україні, також під час ДТП було пошкоджено мобільний телефон «iPhone 6», вартість якого становить 18 900 грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 заначив, що позовні вимоги є необґрунтовані, оскільки копія рахунку -фактури №20/06/07 від 20.06.2018 і копія квитанції Приватбанку на суму 42 125 грн повторюється декілька разів. Благодійні внески зроблені ОСОБА_7 та витрати на пальне не відносяться до витрат на лікування.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. (ст. 13 ЦПК).

Відповідно до статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з положеннями частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Указані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 635/6868/16.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат.

Таким чином, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

У даному конкретному випадку для визначення розміру моральної шкоди суд враховує: перенесені позивачем фізичний біль від завданих тілесних ушкоджень; його моральні страждання, зумовлені втратою працездатності через отримані травми; тривале лікування; втрату усталеного способу життя; переживання через поведінку винного у цих його стражданнях.

Вирішуючи цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілий переніс ряд негативних емоцій у виді психологічного стресу і порушення звичного ритму життя, пов`язаного з розладом здоров`я і необхідністю звернення за медичною допомогою.

Таким чином, в цій частині позов підлягає задоволенню, а саме стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 250 000 грн. Саме така сума, на думку суду, є співмірною з душевними та психологічними стражданнями, які переніс потерпілий внаслідок вчинення щодо нього кримінального правопорушення.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди, суд дійшов наступних висновків.

За статтею 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії.

За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.

Вирішуючи вимоги до ОСОБА_5 щодо стягнення витрат на лікування та реабілітацію потерпілого, суд виходить із доведеності понесених витрат відповідно до наданих чеків та квитанцій, а також відповідність лікарських препаратів призначенням згідно з медичною документацією, наданою потерпілим, з урахуванням заміни призначених препаратів їх аналогами.

Слід зазначити, що документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів (робіт, послуг), які завірені належним чином.

Так, матеріалами справи підтверджено витрати на придбання лікарських препаратів, витрати на медичні послуги та реабілітацію на загальну суму 135 314 грн 65 коп.

Як убачається з матеріалів справи згідно квитанцій стороною потерпілого внесені благодійного внеску на потреби закладу. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про благодійну діяльність та благодійні організації" благодійна діяльність - добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара. Отже внесена потерпілим сума цих коштів не відноситься до процесуальних витрат та не є завданою шкодою потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, а тому не підлягає стягненню.

Інші витрати, а саме квитки на літак та копії квитанцій за придбання палива для автомобіля не підтверджені належними і допустимими доказами, не свідчать про мету поїздки та здійснення поїздки саме потерпілим, зокрема, що такі є обґрунтованими витратами, пов`язаними з доставкою потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я.

Також, суд вважає, що відсутні будь-які підстави для стягнення з обвинуваченого вартості мобільного телефону «iPhone 6» у сумі 18 900 грн., оскільки дана сума жодним чином не підтверджена.

Таким чином, позов потерпілого ОСОБА_7 в частині стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди, підлягає частковому задоволенню.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374, 375, 376, 615 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.

Зобов`язати ОСОБА_5 відповідно до ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 135 314 (сто тридцять п`ять тисяч триста чотирнадцять) гривень 65 копійок та моральну шкоду у сумі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень.

Речові докази: автомобілі марки «ВАЗ 2101» н/з НОМЕР_1 , який передано на зберігання ОСОБА_5 - залишити власнику; оптичний диск з відеозаписом з місця ДТП - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 5 584 (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) гривень 50 копійок на користь держави.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського Апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ: