ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/2474/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/626/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

Прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 18 грудня 2024 року, якою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні № 0000075 від 27.03.2022 року, за ознаками злочину, передбаченого п.1 та п. 12 ч.2 ст. 115 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , до 15 лютого 2025 року включно, без визначення розміру застави.

В провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває на розгляді кримінальне провадження, внесене 27 березня 2022 року до ЄРДР за №0000075, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.1, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.1, 12 ч.2 ст.115 КК України.

Під час досудового розслідування щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді та суду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 04 вересня 2024 року щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Ухвалити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченим більш м`який запобіжний захід або визначити розмір застави.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що стороною обвинувачення ніяких доказів на підтвердження наявності наведених ризиків, передбачених ст.177 КПК України не надано, клопотання обґрунтовано лише припущеннями, а ризики обґрунтовані неналежними та недостатніми доказами.

Прокурором не надані копії матеріалів, якими обґрунтовуються доводи клопотання про продовження строку запобіжного заходу, та не зазначено, якими саме матеріалами кримінального провадження обґрунтовуються доводи клопотання. Такі дії сторони обвинувачення свідчать про порушення принципів, закріплених в КПК України.

Клопотання про продовження строку запобіжного заходу розглядалось упередженим судом, який активно брав участь у мотивуванні та обґрунтуванні доводів клопотання сторони обвинувачення.

Вказує на те, що суд не виконав вимоги ч.1 ст.178 КПК України, оскільки було проігноровано посилання захисника на наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання.

Оскаржувана ухвала не вмотивована, оскільки судом не надано належної оцінки тому, що обвинувачені тривалий час (18 місяців), зокрема, з початку досудового розслідування, дотримувались належної процесуальної поведінки.

Суд в оскаржуваному рішенні не наводить нових підстав для продовження строку запобіжного заходу відносно обвинувачених, що є грубим порушенням їх прав та вимог чинного законодавства, зокрема ст.2, 7, 8, 9, 12, 21, 177, 178, 184, 199, 370 КПК України, а також ст.5 Європейської конвенції з прав людини.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції захисник ОСОБА_7 не з`явився.

Натомість, в своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просив провести апеляційний розгляд його апеляційної скарги в режимі відеоконференції за його участю та зазначив свій номер мобільного телефону, на який необхідно його повідомити про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

09.01.2025 року секретар судового засідання повідомив захисника ОСОБА_7 засобами електронної пошти, що розгляд його апеляційної скарги відбудеться 14.01.2025 року об 10.30 год. саме в режимі відеоконференції.

14.01.2025 року захисник ОСОБА_7 в судове засідання в режимі відеоконференції на запити Харківського апеляційного суду не підключився. На неодноразові телефонні дзвінки, на номер телефону, повідомив після тривалих переносів часу розгляду справи впродовж дня, що розглядати його апеляційну скаргу без його участі.

Отже, захисник ОСОБА_7 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляд його апеляційної скарги у прийнятний для нього спосіб, однак на зв`язок з судом не вийшов, причин неявки суду не повідомив.

Поряд з цим, на час розгляду апеляційної скарги, до канцелярії Харківського апеляційного суду не надходило від захисника ОСОБА_7 будь-яких заяв чи клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду його апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора,який не підтримав апеляційну скаргу захисника, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника обвинувачених не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.1, 12 ч.2 ст. 115 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні звернувся з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на обґрунтованість підозри, існування ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України, тяжкість інкримінованого обвинуваченим злочину. Також зазначав про неможливість запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1,2,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд першої інстанції зазначав, що існують ризики, передбачені п.п. 1,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України. Поряд з цим, суд першої інстанції посилався на тяжкість інкримінованого обвинуваченим злочину. Поряд з цим суд зазначив, що з урахуванням обставин цього провадження, застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливатиме на дотримання розумних строків судового розгляду.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог чинного та міжнародного законодавства.

Прокурор в судовому засіданні довів поза розумним сумнівом наявність вищенаведених ризиків, а колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про продовження існування цих ризиків, які передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особи, вдадуться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні умисного, особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічним позбавленням волі. Поряд з цим, належить врахувати, що обвинуваченим інкримінується вчинення злочину проти життя та здоров`я. Такі відомості об`єктивно свідчать про те, що перебуваючи на свободі вони можуть продовжувати свою злочинну діяльність, що унеможливлює запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який згідно обвинувачення інкримінується ОСОБА_8 та ОСОБА_9 а саме того, що вони обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, а також окремих громадян.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 раніше не судимі, мають постійне місце проживання.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції, необхідність продовження такого запобіжного заходу, тобто тримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з обставин кримінального провадження.

Поряд з цим в своїй апеляційній скарзі захисник зазначав, що у обвинувачених існують міцні соціальні зв`язки. Однак ці соціальні зв`язки існували і на момент вчинення дій, які інкримінують ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та не стали стримуючим для них фактором, а тому такі твердження захисника є необґрунтованими.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суперечать наявним у матеріалах провадження відомостям.

Крім того, доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків та вимога обрати інший більш м`який запобіжний захід є взаємовиключними, оскільки підставою для застосування запобіжного заходу, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, є окрім іншого, наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Тобто без наявності ризиків не можна обирати будь-який запобіжний захід.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості ухвали суду першої інстанції є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено докази, надані прокурором та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу обвинувачених, їх вік та сімейний стан. При цьому, висновки суду належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для продовження щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а також не містять доводів, що не оцінювались судом першої інстанції.

Отже, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо продовження існування раніше встановлених ризиків, а саме того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 можуть переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

За таких обставин, з огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення, що свідчить про належне дотримання вимог ст. 370 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою і підстав для її скасування, на цей час, за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ч.2 ст. 376,ст.ст. 392, 404, 405, 407 п.1 ч.3, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 18 грудня 2024 року, стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Головуючий

Судді :