ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001172 від 01.11.2023 за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 жовтня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка народилася та зареєстрована в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , освіта вища, працює в КЗ «Палац учнівської молоді Луцької міської ради», незаміжня, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, несудима,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченої ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визначено стягнути з обвинуваченої ОСОБА_8 в користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Вироком суду вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 31 жовтня 2023 року близько 16.20год. у під`їзді №1 будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, в ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті неприязних відносин, умисно схопила потерпілу ОСОБА_10 правою рукою за її волосся та, утримуючи у такому положенні, потягнула до низу, після чого нанесла один удар правою рукою в ліву частину голови останньої та знову схопила за волосся потерпілу, нанесла один удар рукою в область потиличної ділянки голови. У подальшому, продовжуючи свої умисні протиправні дії, ОСОБА_8 , слідуючи за ОСОБА_10 , на прибудинковій території за вищевказаною адресою, поблизу автомобіля потерпілої, умисно схопила правою рукою останню за волосся та потягнула до низу.

В результаті чого потерпіла ОСОБА_10 згідно висновку судово-медичного експерта №656 від 03.11.2023 отримала тілесні ушкодження: внутрішкірні крововиливи в лівій потиличній ділянці, волосяної частини голови, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Окрім цього, ОСОБА_8 02 листопада 2023 року об 11.12год. на прилеглій території до будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, повторно, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, в ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті неприязних відносин, умисно нанесла один удар долонею правої руки в область лівої щоки потерпілої ОСОБА_10 .

В результаті чого потерпіла ОСОБА_10 згідно висновку судово-медичного експерта №655 від 03.11.2023 отримала тілесне ушкодження у вигляді садна слизової оболонки внутрішньої поверхні лівої щоки, яке за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_8 інкримінується нанесення умисного легкого тілесного ушкодження, тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Потерпіла у поданій апеляційній скарзі, оскаржує вирок лише в частині розміру моральної шкоди. Вказує, що продовжувані, неодноразові, триваючі насильницькі напади обвинуваченої пригнічують її морально та психологічно, вносять в її життя додаткові хвилювання, а ОСОБА_8 жодних вибачень чи розкаяння не виражала. Просить вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 жовтня 2024 року змінити в частині суми моральної шкоди, стягнути з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь потерпілої моральну шкоду в сумі 100 000 тисяч гривень.

Захисник обвинуваченої оскаржує вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає про суперечності, розбіжності в показаннях потерпілої, свідка ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та фактичними обставинами справи, зокрема, показання свідків викладені лише вибірково. Сторона захисту вважає, що першочерговим провокатором конфліктів є потерпіла, а прямих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення стороною обвинувачення фактично не наведено.

Крім того, апелянт вказує про відсутність будь-яких доказів, якими б підтверджувався розмір моральної шкоди який, на думку захисника, є завищеним та необґрунтованим. Захисник просить оскаржений вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення та не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи.

У поданому до суду запереченні на апеляційну скаргу потерпілої, захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_9 зазначає про необґрунтованість апеляційних вимог ОСОБА_10 та просить залишити апеляційну скаргу потерпілої без задоволення .

В запереченні прокурора на апеляційну скаргу захисника обвинуваченої, зазначається, що судом першої інстанції належним чином досліджено та оцінено наявні в матеріалах кримінального провадження письмові докази та показання свідків, потерпілої, які у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 жовтня 2025 року без зміни.

Будучи належним чином повідомленою про час і дату судового розгляду, потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася, про причини своєї відсутності суд не повідомила, клопотання про відкладення судового розгляду до суду не надходило. Інші учасники судового розгляду не заперечували щодо здійснення судового засідання у відсутності потерпілої.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, виклав основні доводи апеляційних скарг, думку обвинуваченої та її захисника, які апеляційну скаргу сторони захисту підтримали та просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційних вимог потерпілої; представника потерпілої, який просив змінити вирок в частині цивільного позову та в решті залишити без зміни; прокурора, який просив в задоволенні апеляційних скарг відмовити за безпідставністю, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та достатності.

У судовому засіданні місцевого суду обвинувачена ОСОБА_8 свою вину визнала частково, а фактично не визнала, та показала, що 31.10.2023 за вказаних обставин місця та часу вона лише розмовляла з потерпілою, як в під`їзді, так і на вулиці, при цьому будь-яких тілесних ушкоджень не наносила, а лише можливо випадково зачепила волосся потерпілої. Щодо подій, які мали місце 02.11.2023, остання показала, що дійсно на емоціях вдарила потерпілу, оскільки вона спровокувала її на це. Вказує, що по першому епізоду потерпіла її оговорює. Цивільний позов потерпілої не визнала.

Отже, обвинувачена фактично підтвердила час та місце вчинення кримінального правопорушення, оскільки підтвердила факт зустрічі у вказаний вище час і дати, наявність конфлікту між нею та потерпілою, однак виклала свою версію подій.

Європейський суд з прав людини у п. 43 свого рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» зазначив, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а отже при оцінці доказів слід керуватись критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Незалежно від того, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнає частково, її винуватість підтверджується сукупністю суб`єктивних та об`єктивних доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених відповідно до ст. 23 КПК України безпосередньо в ході судового розгляду судом першої інстанції.

Так, потерпіла ОСОБА_10 показала, що дійсно за вказаних обставин місця та часу (31.10.2023 та 02.11.2023) в під`їзді та біля нього в неї виникли конфлікти з обвинуваченою, в ході яких вона отримала тілесні ушкодження. Зокрема 31.10.2023 близько 16.00 год. в під`їзді та на прибудинковій території обвинувачена правою рукою тягнула її за волосся та наносила удари в голову, очевидців не було. 02.11.2023 близько 10.00 год. обвинувачена повторно нанесла правою рукою їй удар в область обличчя в присутності свідка ОСОБА_11 . Підтвердила кількість та локалізацію нанесених ударів, які викладені в обвинувальному акті, цивільний позов підтримала в повному обсязі, оскільки в неї були як фізичні, так і психологічні страждання, вона була змушена приймати заспокійливі препарати та звернутися за охороною.

Такі її показання повністю узгоджуються із об`єктивними доказами, наявними в матеріалах справи. Зокрема, даними протоколів про прийняття заяви від 31.10.2023 та 02.11.2023; протоколу огляду місця події від 31.10.2023 із фото таблицями; протоколу слідчого експерименту від 03.11.2023 за участю потерпілої ОСОБА_10 ; протоколу слідчого експерименту від 03.11.2023 за участю свідка ОСОБА_11 ; протоколу огляду предмета від 07.11.2023 (відеозапису); протоколу огляду предмета від 29.11.2023 та безпосередньо досліджених в судовому засіданні відеозаписів з боді-камер поліцейських та іншими письмовими доказами.

Даними висновків судово-медичної експертизи №656 від 03.11.2023 та №655 від 03.11.2023 підтверджується, що у ОСОБА_8 були виявлені легкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта №656 від 03.11.2023 в потерпілої ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження: внутрішні крововиливи в лівій потиличній ділянці волосяної частини голови, садно слизової оболонки внутрішньої поверхні лівої щоки. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, при цьому садно слизової оболонки утворилось від прямої ударної дії тупого предмету; внутрішні крововиливи в лівій потиличній ділянці волосяної частини голови, враховуючи їх морфологічні ознаки, могли утворитися як від прямої ударної дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, так і внаслідок розтягнення шкіри при захваті за волосся. Виникнення виявлених тілесних ушкоджень не є характерним для падіння з висоти власного зросту як з прискоренням так і без такого. Давність виникнення садна не більше 3-х діб до моменту проведення експертизи, давність виникнення крововиливів 3-5діб до моменту експертизи. За ступенем тяжкості кожне з виявлених тілесних ушкоджень відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку експерта №655 від 03.11.2023 в потерпілої ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження: внутрішні крововиливи в лівій потиличній ділянці волосяної частини голови, садно слизової оболонки внутрішньої поверхні лівої щоки. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, при цьому садно слизової оболонки утворилось від прямої ударної дії тупого предмету; внутрішні крововиливи в лівій потиличній ділянці волосяної частини голови, враховуючи їх морфологічні ознаки, могли утворитися як від прямої ударної дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, так і внаслідок розтягнення шкіри при захваті за волосся. Виникнення виявлених тілесних ушкоджень не є характерним для падіння з висоти власного зросту як з прискоренням так і без такого. Давність виникнення садна не більше 3-х діб до моменту проведення експертизи, давність виникнення крововиливів 3-5діб до моменту експертизи. За ступенем тяжкості кожне з виявлених тілесних ушкоджень відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дані вказаних висновків узгоджуються із показаннями потерпілої, наданими в суді першої інстанції та в ході проведення слідчого експерименту щодо механізму, способу нанесення їй тілесних ушкоджень та їх кількості.

Беручи до уваги викладене вище, апеляційний суд вважає, що усім доказам в кримінальному провадженні у їх сукупності суд першої інстанції надав належну правову оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у спричиненні ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень. Дії обвинуваченої суд кваліфікував правильно за ч. 1 ст. 125 КК України та з такою кваліфікацією її дій погоджується апеляційний суд.

Доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини кримінального провадження чи неналежним чином надав оцінку показанням свідків, потерпілої, колегія суддів до уваги не бере, з огляду на наступне.

Допитаний безпосередньо в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що конфлікти між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 були неодноразово. 02.11.2023 конфлікт розпочався ще до приїзду поліції, при цьому безпосередньо при поліцейських ОСОБА_14 нанесла удар правою рукою в область шиї потерпілої ОСОБА_15 , це він бачив особисто. Підтвердив той факт, що з ним був проведений слідчий експеримент, в ході якого він відтворював всі обставини.

Показання свідка ОСОБА_11 відповідають обставинам, які він повідомляв під час проведення слідчого експерименту 03.11.2023, де останній розповів про обставини вчинення стосовно потерпілої ОСОБА_10 кримінального правопорушення, детально вказав на місце подій та подальшу поведінку, як обвинуваченої, так і потерпілої.

Свідок ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (поліцейські) в судовому засіданні повідомили аналогічні показання про те, що в листопаді 2023 року надійшло повідомлення про конфлікт по вул. Привокзальній в м. Луцьк. Виїхавши на місце події були виявлені потерпіла, а згодом і обвинувачена. Між ними відразу виник конфлікт, сварка, і їх намагалися примирити та заспокоїти. ОСОБА_12 самого моменту удару не бачив, не бачив також і того, щоб потерпіла наносила удари обвинуваченій. Свідок ОСОБА_13 безпосередньо бачила, як обвинувачена нанесла удар рукою в щоку потерпілої. Потерпіла ударів обвинуваченій не наносила і не провокувала останню.

Доводи сторони обвинувачення про недопустимість показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 через розбіжності даних чи вибіркове їх висвітлення, не мають під собою підґрунтя, оскільки, відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінально провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Пояснення вказаних вище свідків отримані у передбаченому КПК порядку під час судового засідання, в ході якого останніх було попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому, відповідно до ст. 85 КПК України їх пояснення є допустимими доказами по справі. Також згадані показання послідовні, інформативні і дають змогу відтворити всі обставини кримінального правопорушення, які були до, на момент та після його вчинення.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визнав показання свідків та потерпілої достовірними. Підстав для того, щоб суд їх сприйняв критично не встановлено, а тому твердження захисника у цій частині не є слушними.

Не може погодитися апеляційний суд і з доводами сторони захисту про неправомірну (провокативну) поведінку потерпілої ОСОБА_10 , оскільки дане кримінальне провадження здійснюється стосовно ОСОБА_8 та вчинення останньою протиправних дій стосовно потерпілої ОСОБА_10 . Поміж тим, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про здійснення потерпілою провокативних дій стосовно обвинуваченої. Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 вказували, що потерпіла ударів не наносила, відомості про отримання обвинуваченою тілесних ушкоджень в період часу, коли відбулися події, які інкриміновані ОСОБА_8 , відсутні.

На противагу вказаним вище доводам захисника, з протоколу огляду предмету від 07 листопада 2023 року, з зображення №3, 4 вбачається, як розійшовшись у різні сторони ОСОБА_8 повертається та починає бігти в сторону ОСОБА_10 , надалі обвинувачена перебуваючи біля автомобіля потерпілої, взяла лівою рукою останню за волосся та потягнула за собою. У даній ситуації важливим фактором є те, що потерпіла знаходилася спиною до обвинуваченої, сідала у свій автомобіль, тобто хотіла уникнути конфлікту або вважала його закінченим.

Таким чином, на переконання колегії суддів, наявні в матеріалах кримінального провадження докази в своїй сукупності підтверджують правильність висновків суду першої інстанції та спростовують доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, чи недоведеність вини останньої у вчиненні згаданого кримінального правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги захисника не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Призначене обвинуваченій покарання хоча фактично ніким із учасників судового розгляду не оскаржується, враховуючи що сторона захисту просить закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 , разом з тим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що буде достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Що ж стосується доводів захисника обвинуваченої та потерпілої про те, що розмір моральної шкоди, визначений місцевим судом, в сумі 15 000 грн. є необгрунтованим, то вони на увагу суду не заслуговують, з огляду на наступне.

У частині 3 статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

ОСОБА_10 звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, вказала, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_8 їй була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі, душевних хвилюваннях, оскільки остання з моменту початку конфліктів з обвинуваченою постійно перебуває у напрузі, порушився звичний ритм життя. Постійні напади, словесні погрози, зокрема, і в соцмережах принижують честь та гідність потерпілої. Описану моральну шкоду потерпіла оцінила у 100 000 грн.

Оскарженим вироком позов потерпілої задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 15 000 грн. моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховував, що потерпіла перенесла фізичний біль від завданих тілесних ушкоджень (два епізоди) та моральні страждання, викликані занепокоєнням з приводу конфліктів з обвинуваченою, необхідність отримання послуг з державної служби охорони, порушення нормального способу життя.

З урахуванням ступеню вини обвинуваченої, наслідків, що настали, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується, що задоволена судом сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_8 , є адекватною вчиненому та компенсує понесену потерпілою моральну шкоду.

Таким чином, доводи сторони захисту про необхідність зменшення розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь потерпілої ОСОБА_10 , є необґрунтованими, оскільки менший розмір відшкодування моральної шкоди буде несправедливим та не відповідатиме характеру та обставинам вчиненого кримінального правопорушення, ступеню страждань потерпілої та негативним наслідкам, які для неї настали.

Безпідставними також є доводи потерпілої про необхідність збільшення розміру моральної шкоди, оскільки визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Поміж тим, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Отже, враховуючи наведене вище, посилання потерпілої сторони на те, що судом першої інстанції безпідставно не задоволено цивільний позов повністю, на переконання колегії суддів, голослівні, оскільки судом першої інстанції в повній мірі взято до уваги практику Верховного Суду в означеній ситуації, конкретні обставини кримінального провадження, наслідки, що наступили, характер та глибину душевних, моральних страждань потерпілої.

Враховуючи те, що в апеляційних скаргах не наведено належним чином умотивованих, переконливих доводів на обґрунтування того, що під час судового розгляду кримінального провадження неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів, вважає, що в задоволенні апеляційних скарг захисника обвинуваченої та потерпілої слід відмовити, а вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

На підставі наведеного і керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 жовтня 2024 рокустосовно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: