Справа № 738/3018/24
№ провадження 1-в/738/315/2024
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2024 року Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

з участю

секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

засудженого: ОСОБА_4

представника установи: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в м. Мена клопотання ДУ «Менська виправна колонія № 91» про звільнення за хворобою від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року до Менського районного суду надійшло клопотання ДУ «Менська виправна колонія № 91» про звільнення за хворобою від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_4 . Подання мотивовано тим, що вироком Срібнянського районного суду Чернігівської області від 25.10.2013 ОСОБА_4 було засудженого за частиною другою статті 307 КК України до 6 років позбавлення волі. Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 27.04.2015 вирок Срібнянського районного суду Чернігівської області від 25.10.2013 в частині виправдання ОСОБА_4 за частиною першою статті 263 КК України скасовано. Вважати засудженим за частиною першою статті 263, частиною другою статті 307, статтею 70 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією частини майна. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.11.2015 вказані вироки залишені без змін. На даний час засуджений захворів на тяжку хворобу і тому установа у відповідності зі статтею 84 КК України просить звільнити ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

Представник установи в судовому засіданні підтримав вказане клопотання.

Засуджений ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні не заперечила проти задоволення подання.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали подання разом з висновком лікарсько-консультативної комісії про медичний огляд засудженого, особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 152 КВК України визначає, що підставами звільнення від відбування покарання є хвороба засудженого.

Відповідно до частини другої статті 84 КК, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» вирішуючи питання про звільнення від подальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28 вересня 1973 року № 8, факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.

Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань.

Судом встановлено, що вироком Срібнянського районного суду Чернігівської області від 25.10.2013 ОСОБА_4 було засудженого за частиною другою статті 307 КК України до 6 років позбавлення волі. Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 27.04.2015 вирок Срібнянського районного суду Чернігівської області від 25.10.2013 в частині виправдання ОСОБА_4 за частиною першою статті 263 КК України скасовано. Вважати засудженим за частиною першою статті 263, частиною другою статті 307, статтею 70 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією частини майна. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.11.2015 вказані вироки залишені без змін.

Початок строку відбування покарання 15.10.2024.

Як слідує з висновку лікарсько-консультативної комісії у ОСОБА_4 діагностовано центральний рак правої легені з поширенням на трахею, метастатичним ураженням легень кісток, печінки, наднирників, лівої нирки, очеревини, м`яких тканин, внутрішньогрудних, аксилярного зліва та заочеревинного лімфатичних вузлів. IV стадія, IV клінічна група.

За наслідком розгляду комісія вирішила, що загальний стан хворого тяжкий та є підстави для подання до суду матеріалів про звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою.

Таким чином, судом встановлено, засуджений ОСОБА_4 захворів на тяжку хворобу і ця хвороба перешкоджає йому відбувати покарання, подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує його життю. Засуджений за час відбування покарання характеризується посередньо. З огляду на стан здоров`я засуджений втратив суспільну небезпечність.

Відповідно до ст. 7,8 КВК України, держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Засуджений має право на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Основами законодавства України про охорону здоров`я, за винятком обмежень, передбачених законом.

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Нормами частини 1 статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу зобов`язання охороняти право кожної людини на життя. Обов`язками держави з реалізації права на життя, яке є найбільшим і найважливішим із соціальних та правових благ особистості, є створення належних умов для реалізації цього права.

Так, в рішення ЄСПЛ у справі "Коновальчук проти України" від 13.10.2016 року, ЄСПЛ підтвердив системні порушення права засуджених осіб на медичну допомогу, відсутність адекватного лікування, так і про неналежні умови перевезення, що в подальшому було визнано судом порушенням з боку держави Україна.

Враховуючи особу засудженого, встановлені в судовому засіданні обставини, пояснення учасників, дослідивши особову справу та медичні документи на засудженого, суд вважає, що клопотання адміністрації установи слід задовольнити.

На пiдставi викладеного, керуючись ст. 84 КК України, ст.ст. 370-372, 395, 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання ДУ «Менська виправна колонія № 91» про звільнення за хворобою від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_4 - задовольнити.

ОСОБА_4 засудженого вироком Срібнянського районного суду Чернігівської області від 25.10.2013 та вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 27.04.2015 звільнити від подальшого відбування покарання у зв`язку з тяжкою хворобою, що перешкоджає відбуванню покарання.

Відповідно до частини четвертої статті 84 КК роз`яснити, що у разі одужання засудженого ОСОБА_4 він повинен бути направлений для відбування покарання, якщо не закінчилися строки давності, передбачені статтями 49 або 80 цього Кодексу, або відсутні інші підстави для звільнення від покарання.

На ухвалу прокурором, захисником може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення, а засудженим, який знаходиться під вартою в семиденний строк з часу отримання її копії.

Головуючий: ОСОБА_1