Провадження по справі № 1-кп/522/158/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Приморського районного суду м. Одеси №106 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005691 від 19.10.2019 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Азербайджану, громадянина Азербайджану, який має середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження №0005691 від 19.10.2019 року стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , строком на 60 днів.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 прокурор вказав на відсутність стійких соціальних зв`язків, наявність інших кримінальних проваджень, які перебувають на розгляді в іншому районному суді м. Одеси, обвинувачений є громадянином іншої держави, враховуючи тяжкість інкримінованих йому правопорушень, може переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілих, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник не заперечували проти клопотання прокурора.

Крім того, від захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах матері ОСОБА_3 ОСОБА_13 , до суду надійшло клопотання про часткове скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.03.2020 року в частині накладення арешту на вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 грошові кошти у розмірі 72206 гривень, які належать матері обвинуваченого ОСОБА_3 , на підтвердження чого стороною захисту було надано роздруківки з банку про рух грошових коштів. В обґрунтування клопотання захисник зазначив, що арешт на грошові кошти накладено безпідставно та наразі в існуванні даного виду заходу забезпечення кримінального провадження відсутня необхідність. Вказав, що власник майна фактично позбавлений права розпорядження своїм майном.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання захисника.

Прокурор заперечував проти задоволення вказаного клопотання, вважав його передчасним, оскільки судовий розгляд даного кримінального провадження ще не завершено, а вилучено майно визнано речовим доказом. Крім того, вказав, що сторона захисту під час досудового розслідування оскаржувала дану ухвалу.

Інші учасники провадження заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, та підтримали клопотання захисника ОСОБА_10 про часткове скасування арешту з майна.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження та подані клопотання, суд доходить таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Також слід враховувати, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні та продовженні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Враховуючи, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні вже розпочато, допитано частину потерпілих, свідків, проте дослідження матеріалів кримінального провадження ще не завершено, тому суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованих обвинуваченим злочинів.

Враховуючи складність даного провадження через велику чисельність обвинувачених, захисників, потерпілих та свідків, з об`єктивних причин не вдається завершити судовий розгляд. Проте, окремо слід зазначити, що через неявку захисників, з якими було заздалегідь погоджено дати судових засідань, судовий розгляд даного кримінального провадження по суті часто зривається.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2024 року було задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 на даній стадії судового розгляду обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб. Також обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: у відкритому заволодінні чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.01.2023 року обвинуваченому ОСОБА_3 було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із забороною цілодобово залишати житло, та в подальшому дію вказаного запобіжного заходу було продовжено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2024 року обвинуваченому ОСОБА_3 було змінено спосіб виконання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у нічний період доби.

Вирішуючи питання про продовження стосовно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд враховує дані щодо особи обвинуваченого, наявність у нього певних соціальних зв`язків, тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується останній, розмір заявлених до обвинуваченого потерпілими позовних вимог, існування доведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшились та продовжують існувати, а саме: можливого переховування від суду, з метою уникнення відповідальності, наявність ризику можливого незаконного впливу на свідків, які ще не всі допитані судом, а також можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень через наявність стосовно нього ряду кримінальних проваджень, які скеровано до іншого суду м. Одеси.

Разом з тим, суд зазначає, що судом допитано безпосередньо потерпілого за епізодами, в яких за обвинуваченням фігурує ОСОБА_3 , тому посилання прокурора в клопотанні на існування ризику впливу обвинуваченого на потерпілих є безпідставним. Крім того, один з потерпілих помер.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, та наявності доведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, суд вважає за можливе задовольнити клопотання прокурора та продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Приймаючи до уваги наведене, з урахуванням тяжкості злочинів, за якими обвинувачується ОСОБА_3 , існування доведених прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які на даний час продовжують існувати та не зменшились, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Стосовно клопотання захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_10 про часткове скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.03.2020 року, суд дійшов такого висновку.

Вимогами статті 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно положень абзацу першого частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час судового провадження розглядається судом.

Абзацом 2 частини 1 статті 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, суд зазначає, що вказані в клопотанні грошові кошти, стосовно яких сторона захисту просить вирішити питання про скасування арешту, визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, та наразі судом не завершено дослідження письмових доказів, що позбавляє суд можливості вирішити клопотання про скасування арешту в цій частині.

Окремо слід зазначити, що згідно вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Також у своєму клопотанні захисник ОСОБА_14 просив надати право на отримання потерпілому ОСОБА_15 грошових коштів у розмірі 72206 гривень, в рахунок погашення моральної та матеріальної шкоди. Однак під час розгляду вищевказаного клопотання про скасування арешту заявником не висловлено думку щодо цієї вимоги, у зв`язку з чим в цій частині клопотання судом не розглядалося. Проте сторона захисту не позбавлена права звернутись до суду з відповідним клопотанням.

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження обвинуваченому ОСОБА_5 , який є громадянином іншої держави, було залучено перекладача, оскільки обвинувачений не володіє українською мовою, якою ведеться судочинство, а володіє російською мовою.

Відповідно до ст. 29 КПК України, кримінальне провадження здійснюється державною мовою.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 КПК України суд забезпечує учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ст. 68 КПК України, у разі виникнення необхідності у кримінальному провадженні в перекладі пояснень, показань або документів, сторони кримінального провадження чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).

Приморським районним судом м. Одеси до участі у кримінальному провадженні був залучений перекладач ОСОБА_12 , який працює перекладачем в ТОВ «Колегія судових перекладачів», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 64, кв. 83.

Пунктом 3 частини 2 ст. 68 КПК України передбачено право перекладача на одержання винагороди за виконаний переклад та відшкодування витрат, пов`язаних із його залученням до кримінального провадження.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України витрати, які пов`язані із залученням та участю перекладача для перекладу свідчень учасників кримінального провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 9 Інструкції «Про затвердження Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів» затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 710 від 01.07.1996 року встановлено, що необхідно визначити в ухвалі органі, який зробив виклик перекладача вихідні дані для визначення суми винагороди (конкретний розмір винагороди у межах норм, зазначених у пунктах 2, 3, 5, 6, 6-1 цієї Інструкції, та час, затрачений нею у зв`язку з явкою за викликом і на виконання даного їй завдання).

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за рахунок коштів державного бюджету України здійснити оплату наданих послуг усного перекладу з української мови на російську мову перекладачем ОСОБА_12 , з урахуванням часу прибуття та очікування судових засідань через оголошені повітряні тривоги, із розрахунку 700 (сімсот) гривень на 1 (одну) годину, за судові засідання, проведені: 14.01.2025 року та 28.01.2025 року 700 (сімсот) гривень 00 (нуль) копійок на 2 (дві) години; загалом на суму 1400 (одна тисяча чотириста) гривень 00 (нуль) копійок; відповідно до кошторисних призначень територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області за КПКВ 0501020.

Керуючись ст. 29, 68, 122, 126, 132, 170-174, 176, 177, 178, 181, 194, 197, 199, 331, 350, 372, 376 КПК України, Керуючись п. 2-9 Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів №710 від 01.07.1996 року,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про скасування ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.03.2020 року в частині накладення арешту на грошові кошти відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною залишати житло в нічний період доби з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., терміном на 60 (шістдесят) днів.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів, обов`язки, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому обвинувачений проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- невідкладно здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого обов`язків.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.

Виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси в частині покладених обов`язків на обвинуваченого ОСОБА_3 та контроль за його поведінкою покласти на співробітників відповідного територіального підрозділу ГУНП в Одеській області та прокурора Одеської обласної прокуратури.

Строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту постановлення ухвали суду, тобто з 28.01.2025 року, який діє до 28.03.2025 року включно.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за рахунок коштів державного бюджету України здійснити оплату наданих послуг усного перекладу з української мови на російську мову перекладачем ОСОБА_12 ТОВ «Колегія судових перекладачів», реквізити рахунку: IBAN НОМЕР_1 , ЄРДПО: 42838240, у вигляді усного перекладу тривалістю за обсягом роботи 700 (сімсот) гривень на 1 (одну) годину, за судові засідання, з урахуванням часу прибуття до суду та очікування судових засідань через оголошення повітряних тривог, що проведені: 14.01.2025 року та 28.01.2025 року 700 (сімсот) гривень 00 (нуль) копійок на 2 (дві) години; загалом на суму 1400 (одна тисяча чотириста) гривень 00 (нуль) копійок; відповідно до кошторисних призначень територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області за КПКВ 0501020.

Доручити Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Одеській області виконання ухвали в частині здійснення оплати послуг.

Копію ухвали направити до ТУ ДСА України в Одеські області та в ТОВ «Колегія судових перекладачів», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 64, кв. 83, для відома та виконання.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору Одеської обласної прокуратури та направити уповноваженій службовій особі в ГУНП в Одеській області.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Приморського районного суду

м. Одеси ОСОБА_16