Справа № 308/4138/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000391 від 21 березня 2025 року, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 про застосування щодо підозрюваного

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Донецької області, місто Краматорськ, громадянина України, українця за національністю, розлученого, з середньою освітою, ФОП, який зареєстрований та фактично проживаючий за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий слідчого відділу Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням відомості щодо якого, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000391 від 21 березня 2025 року, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивовано тим, що вході досудового розслідування встановлено, що 24.02.2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 р. строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, та діє по теперішній час.

Як вказує слідчий, досудовим розслідуванням встановлено, що 21 березня 2025 року близько 07 години 50 хвилин, ОСОБА_5 знаходився за адресою місто Ужгород, вулиця Українська біля будинку №13, де побачив заведений автомобіль марки «Hundai» моделі «I20» д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 належить потерпілому ОСОБА_4 . Тоді у останнього виник протиправний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, на виконання якого ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання скориставшись тим що автомобіль був незачиненим сів всередину, після чого розпочав рух на вищевказаному автомобілі та поїхав у невідомому напрямку, тим самим довів свій злочинний умисел до кінця. Своїми умисними діями ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_4 матеріального збитку на суму що встановлюється, однак не менше 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

21 березня 2025 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України.

21 березня 2025 року встановивши достатність доказів для підозри особі у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_5 , 30 травня 1978 оголошено повідомлення про підозру за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом кого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому у клопотання вказано на те, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви від 21.03.2025, протоколом затримання особи від 21.03.2025, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_4 від 21.03.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від21.03.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 21.03.2025, допиту свідка ОСОБА_11 від 21.03.2025, допиту свідка ОСОБА_12 від 21.03.2025, допиту свідка ОСОБА_13 від 21.03.2025, протоколом огляду відеозапису від 21.03.2025. повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, та іншими матеріалами кримінального провадження.

У клопотанні зазначено, що ОСОБА_5 підозрюється у тяжкому злочині, за який Кримінальним кодексом України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строком від трьох до п`яти років.

При обґрунтуванні клопотанні слідчий покликається на положення ст.ст. 2, 177, 178, п. 4 ст. 183, п. 6 ч.1 ст. ч.5 184, ст. 194 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При цьому, як вказує слідчий, необхідність у застосуванні до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою викликана тим, що наявні ризики, у зв`язку з якими до нього необхідно застосувати відповідний запобіжний захід.

Слідчий вказує на наявність ризиків того, що підозрюваний:

може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Злочин, який інкримінують ОСОБА_5 передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину;

перебуваючи на волі матиме можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, які на даний час ще не встановлені органом досудового розслідування;

може незаконно впливати на свідків та інших, які слідчим та судом ще не допитані, шляхом умовляння, підкупу тощо для зміни ними показань на його користь, тобто наявний ризик, передбачений п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також слідчий зазначає, що з урахуванням відомих ОСОБА_5 обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, останній зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками а також з експертами, якими наразі проводяться та будуть проводитись в майбутньому дослідження. В тому числі із застосуванням психологічного та фізичного насильства або ж шляхом підкупу з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань, приховування їх від органів досудового розслідування та суду, що утруднить встановлення дійсних обставин справи. Аналогічні протиправні методи впливу можуть бути застосовані як до експертів, які виконували експертизи у даному кримінальному провадженні, так і до свідків, дані яких відомі обвинуваченому, виходячи зі способу вчинення правопорушень, з метою надання ними неправдивих показань, складання неправдивих висновків, або відмови від надання таких.

Крім цього, сторона обвинувачення вважає, що наявний ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином - сприяти неможливістю встановлення об`єктивної істини в кримінальному провадженні, перешкоджаючи у такий спосіб кримінальному провадженню.

На переконання сторони обвинувачення застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави унеможливить запобігання ризикам, вказаним у клопотанні, а тому необхідно застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Слідчий стверджує, що висновки сторони обвинувачення, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим кримінальним процесуальним законом є не припущенням, а об`єктивною дійсністю.

За твердженням сторони обвинувачення, запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки альтернативні запобіжні заходи не забезпечують належний рівень гарантії доброчесної поведінки обвинуваченого, тому наявна необхідність в обранні такої міри запобіжного заходу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 176 178, 181, 184, 194 КПК України,слідчий просить слідчого суддю: застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Донецької області, місто Краматорськ, громадянина України, українця за національністю, розлученого, з середньою освітою, ФОП, який зареєстрований та фактично проживаючий за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у межах строку досудового розслідування.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання, та просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вважає що у матеріалах клопотання наявні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Потерпілий у судовому засіданні повідомив, що претензій до підозрюваного немає. Зазначив, що ним була написана відповідна заява посвідчена нотаріусом, про відсутність претензій,

У судовому засіданні захисник підозрюваного просив відмовити в задоволенні поданого клопотання, оскільки вартість транспортного засобу не перевищує 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, потерпілий жодних претензій до нього не має, вважає за можливе застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Просив врахувати, що: підозрюваний фактично визнає вину у вчиненні правопорушення; обставини при яких ОСОБА_5 було вчинено інкриміноване йому діяння а також особу підозрюваного. Захисник наголосив на тому, що підозрюваний не притягався раніше до кримінальної відповідальності, має хронічне захворювання на підтвердження чого надав виписки із медичної картки стаціонарного хворого 1454, також ОСОБА_14 отримав групу 3 інвалідності.

Захисником подано документи на підтвердження того, що підозрюваний проживає разом із батьками-пенсіонерами, батько хворіє хронічними хворобами. Також адвокат просив приєднати до матеріалів справи характеристику на підозрюваного за місцем його проживання, також копію нотаріально посвідченої заяви потерпілого про відсутність у нього претензій до ОСОБА_5 .

Підозрюваний у судовому засіданні, повідомив, що про вчинене шкодує, зазначив що внаслідок сімейної сварки вжив алкогольні напої, та стався такий прикрий випадок, раніше не вчиняв жодних правопорушень, офіційно працює.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали додані до клопотання, приходжу до наступного висновку.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

Слідчим суддею встановлено, що слідчими слідчого відділу Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000391 від 21 березня 2025 року, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Згідно клопотання досудовим розслідуванням встановлено, що 21 березня 2025 року близько 07 години 50 хвилин, ОСОБА_5 знаходився за адресою місто Ужгород, вулиця Українська біля будинку №13, де побачив заведений автомобіль марки «Hundai» моделі «I20» д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 належить потерпілому ОСОБА_4 . Тоді у останнього виник протиправний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, на виконання якого ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання скориставшись тим що автомобіль був незачиненим сів всередину, після чого розпочав рух на вищевказаному автомобілі та поїхав у невідомому напрямку, тим самим довів свій злочинний умисел до кінця. Своїми умисними діями ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_4 матеріального збитку на суму що встановлюється, однак не менше 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

21 березня 2025 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України.

21 березня 2025 року встановивши достатність доказів для підозри особі у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_5 , 30 травня 1978 оголошено повідомлення про підозру за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст.289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом кого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви від 21.03.2025, протоколом затримання особи від 21.03.2025, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_4 від 21.03.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від21.03.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 21.03.2025, допиту свідка ОСОБА_11 від 21.03.2025, допиту свідка ОСОБА_12 від 21.03.2025, допиту свідка ОСОБА_13 від 21.03.2025, протоколом огляду відеозапису від 21.03.2025. повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, та іншими матеріалами кримінального провадження.

Частиною 1 статті 289 КК України, передбачено кримінальну відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом.

Частиною 2 вказаної норми, передбачено відповідальність за ті самі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або поєднані з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинені з проникненням у приміщення чи інше сховище, або з використанням електронних пристроїв для втручання в роботу технічних засобів охорони, або якщо предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Слідчий суддя враховує, що у судовому засіданні підозрюваний не заперечував факт вчинення ним інкримінованого йому діяння, сторона захисту заперечувала кваліфікацію кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів, наданих слідчим на обґрунтування клопотання, зазначені у ньому обставини підозри мають місце та підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Наведені вище у сукупності із іншими доказами на переконання слідчого судді є достатнім для висновку по імовірну причетність ОСОБА_5 , до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення дотримано вимоги ст. 184 КПК України, а надані докази на обґрунтування клопотання є достатніми.

Варто зазначити, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не вирішує питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, а лише встановлює наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.

При цьому, слід зазначити, що правильність кваліфікації дій підозрюваної особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу злочину вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні. За такого, питання про те, чи утворюють зазначені в повідомленні про підозру дії ОСОБА_5 склад злочину та чи правильно вони кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України знаходиться за межами тих питань, які слідчий суддя вирішує на досудовому провадженні.

Наведеними вище доказами підтверджується обґрунтована підозра ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі поданих стороною обвинувачення доказів, що містяться в матеріалах клопотання.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Слідчий суддя вважає, що під час розгляду клопотання встановлено, що існують ризики передбачені ст. 1 ст. 177 КПК України, на які вказано у клопотанні слідчим.

Так, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у його вчиненні, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за які може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_5 , був затриманий безпосередньо після вчинення ним протиправних дій, а саме 22.03.2025 та 22.03.2025 йому повідомлено про підозру у вчинені правопорушення, тобто є підстави вважати, що останній, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, що унеможливить повноту, всебічність при розслідуванні даного кримінального провадження, що свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Таким чином наявний ризик передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що обґрунтованим є наявність ризику того що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, чи свідків, які ще не встановлені органом досудового розслідування та не допитані, що зможе призвести до зміни його показань або відмови від давання показань.

При встановленні наявності вказаного ризику слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків, потерпілого під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Тобто існує ризик передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Поряд із цим слідчий суддя вважає недоведеним ризик того, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі матиме можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, які на даний час ще не встановлені органом досудового розслідування, тобто наявний ризик, передбачений п.2 ч. 1 ст. 177 КПК України. Оскільки недоведеним є те, які саме документи має на увазі слідчий та які вони можуть мати значення для досудового розслідування.

Таким чином, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу стосовно нього у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у даному випадку не забезпечить потреби досудового розслідування на даному етапі, та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного. В зв`язку з чим клопотання сторони захисту про застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у вигляді домашнього арешту, задоволенню не підлягає.

Крім цього, за допомогою застосування до ОСОБА_5 заходу забезпечення кримінального провадження - запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого ним кримінального правопорушення.

При розгляді клопотання слідчий суддя враховує також особу підозрюваного який має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований що не заперечувалось сторонами провадження, не одружений, раніше не судимий, проживає з батьками які мають інвалідність. Крім цього сторонами провадження не оспорювалось те, що ОСОБА_5 є інвалідом 3 групи.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених названим Кодексом. Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків; розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного слідчий суддя з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю злочину у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього, що узгоджується з роз`ясненнями викладеними у листі ВССУ 04.04.2013 № 511-550/0/4-13, а саме: «Слідчому судді необхідно враховувати майновий стан підозрюваного, обвинуваченого та не допускати встановлення такого розміру застави як альтернативи триманню під вартою, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.»

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою, слідчий суддя, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, виходить з вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, і вважає, що розмір застави, враховуючи його майновий та сімейний стан, обставини вчинення кримінального правопорушення в якому підозрюється ОСОБА_5 , достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, та який є помірним для нього, з урахуванням наданих стороною захисту відомостей про сімейний та майновий стан такого, відсутності жодних претензій потерпілого до ОСОБА_5 , передбачений цим Кодексом, - становить 20 (двадцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в межах передбачених процесуальним законом, оскільки саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання підозрюваною процесуальних обов`язків, і таким, що не суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України та вимогам ст.178, 182, 183 КПК України.

Такий розмір застави, в даному випадку є помірним і достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до ч.7 ст.182 КПК України підозрюваний або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , наступні обов`язки: - прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; - повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділу Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000391 від 21 березня 2025 року, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Донецької області, місто Краматорськ, громадянина України, українця за національністю, розлученого, з середньою освітою, ФОП, який зареєстрований та фактично проживаючий за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 60 днів, а саме до 25 квітня 2025 року, включно.

Визначити заставу, достатню для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 , покладених на нього обов`язків передбачених КПК України, а саме двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 грн. (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень).

Роз`яснити, що підозрюваний ОСОБА_5 або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , наступні обов`язки: - прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; - повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити заставодавцю та підозрюваному,що відповідно до ч.ч. 8,9,10 ст.182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний,обвинувачений,будучи належним чином повідомлений,не з`явився за викликом до слідчого, прокурора,слідчого судді,суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки,застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. Питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного,обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього, може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1