Справа № 489/5002/23
Кримінальне провадження №1-кп/489/419/25
УХВАЛА

16 квітня 2025 р. м.Миколаїв

Вступна частина

Ленінський районний суд м. Миколаєва, головуючий - суддя ОСОБА_1

Секретар судового засідання ОСОБА_2

Кримінальне провадження 0000868 від 14.07.2023.

Обвинувальний акт про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України стосовно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 23.02.2016 Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу в сумі 850 грн.;

2) 29.04.2016 Ленінським районним судом у м. Миколаєва до 6 місяців арешту, який скасовано апеляційним судом Миколаївської області вироком від 14.12.2016 в частині призначеного покарання та засуджено за ч.2 ст. 185, ст. 70 ч.4 КК України до 3 років позбавлення волі; вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.02.2016 ухвалено виконувати самостійно;

3) 24.04.2017 Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185, ч.2 ст.15 - ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі шляхом поглинання покарання призначеного вироком апеляційного суду Миколаївської області від 14.12.2016;

4) 19.09.2017 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 15 - ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. Вироком апеляційного суду Миколаївської області від 05.12.2017 цей вирок скасований, призначено покарання 3 роки позбавлення волі. на підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком апеляційного суду Миколаївської області від 14.12.2016 у виді позбавлення волі 4 роки та штрафу призначеного вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.02.2016, який ухвалено виконувати самостійно,

5) 17.04.2018 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 186, ч.4 ст. 70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 за сукупністю злочинів за цим вироком, за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.04.2017, вироком апеляційного суду Миколаївської області від 05.12.2017 шляхом часткового складання покарань остаточно до 4 років 3 місяців позбавлення волі та штрафу, призначеного вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.02.2016, який ухвалено виконувати самостійно;

6) 02.07.2018 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України з застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за цим вироком та за вироком Корабельного районного суду від 24.07.2017, за вироком апеляційного суду Миколаївської області від 05.12.2017, за вироком Заводського районного суду від 17.04.2018 шляхом часткового складання покарань остаточно призначено 4 років 6 місяців позбавлення волі та штрафу, призначеного вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.02.2016, який ухвалено виконувати самостійно; Вироком Миколаївського апеляційного суду цей вирок в частині призначеного покарання скасований, та визначено покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком та вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.04.2018, остаточно призначено 4 роки 6 місяців позбавлено волі. Згідно ст. 71 КК України покарання у виді штрафу за вироком Корабельного районного суд у м. Миколаєва від 23.02.2016 повністю приєднано до призначеного покарання і ухвалено виконувати його самостійно;

Звільнений 06.03.2019 з Вознесенської ВК №72 по відбуттю строку покарання;

7) 19.11.2019 Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, ухвалено покарання за вироком Корабельного районного суд у м. Миколаєва від 23.02.2016 виконувати самостійно;

8) 10.12.2019 Центральним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі та приєднанням на підставі ст. 71 КК України покарання за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.02.2016, яке виконувати самостійно;

9) 27.01.2020 Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів за цим вироком та вироками Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19.11.2019 та Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.12.2019 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено 3 років 1 місяця позбавлення волі. Покарання за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.02.2016 ухвалено виконувати самостійно;

10) 25.08.2021 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 15 - ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за цим вироком та вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.01.2020 шляхом частково складання призначених покарань остаточно призначено 3 роки 8 місяців позбавлення волі, строк відбування покарання обчислено з 10.10.2019;

11) 23.09.2022 Ленінським районним судом. м Миколаєва за ч. 2 ст. 185, 70 КК України до 4 років позбавлення волі.

12) 30.08.2023 Центральним районним судом. м Миколаєва за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавленні волі;

13) 16.10.2023 Ленінським районним судом. м Миколаєва за ч. 4 ст. 185, 70, 71 КК України, з урахуванням ухвали Миколаївського апеляційного суду від 24.01.2024, до 5 років 3 місяців позбавлення волі;

14) 16.02.2024 Корабельним районним судом. м Миколаєва за ч. 4 ст. 185, 70 ч. 4 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

15) 26.03.2024 Заводським районним судом. м Миколаєва за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 5 місяців позбавлення волі;

Сторони: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 .

Мотивувальна частина

ОСОБА_3 є обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану а саме:

03.07.2023 в період часу з 12:30 до 12:26, ОСОБА_3 діючи повторно, знаходячись в приміщенні торгового магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, направленим на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану, таємно викрав товар, належний ФОП ОСОБА_5 - набори ручного господарського інструменту на загальну суму 529,60 грн.

Після чого,він з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом.

При судовому розгляду обвинувачений вчинення ним дій, що зазначені в обвинувачені визнав беззаперечно. Просив закрити провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого обвинуваченим діяння.

Прокурор не заперечувала проти закриття кримінального провадження.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

На даний час ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» діє в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024, та передбачає настання адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 51КУпАП) та дію (ч. 2 ст. 51 КУпАП), передбачену частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян- грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПКУ для відповідного року. Підпунктом 169.1.1 статті 169 визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року,- для будь-якого платника податку.

Тобто для кваліфікації правопорушення адміністративного чи кримінального (не розміру штрафу як покарання) подвійний неоподатковуваний мінімум становив у 2023 році - 3028 грн.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майном настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Також відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Внесені Законом України від 18.07.2024 № 3886-IX зміни до ст. 51 КУпАП призвели до декриміналізації діяння щодо викрадення майна, вартість якого станом на час його викрадення шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у зв`язку з чим дія вказаного Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння кримінальним правопорушенням меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Згідно з пред`явленим обвинуваченням вартість майна, яке викрадене, станом на дату вчинення інкримінованого діяння становить менше меж кримінального правопорушення, внаслідок чого вчинені ним діяння на теперішній час не належать до кримінальних правопорушень і тому не передбачають настання кримінальної відповідальності.

Таким чином, клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню.

Питання про речові докази, підлягають вирішенню на підставі ст. 100 КПК України.

Резолютивна частина

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України закрити у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази: - оптичний диск - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Суддя ОСОБА_1