УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , власника майна - ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000761 від 08.06.2022, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.07.2023 квартиру АДРЕСА_1 , з посиланням на наступне.

Так, власниця означеної квартири - ОСОБА_8 склала заповіт усього належного їй майна на ОСОБА_3 від 08.11.2011, який зареєстрований у реєстрі №3-711.

13.02.2022 ОСОБА_8 померла та надалі ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса, що відкрити справу по заповіту ОСОБА_8 , проте їй повідомили, що у базі є інший заповіт, який датований 03.02.2022 на іншу людину. В свою чергу ОСОБА_3 звернулася із заявою до ЧЧ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, якою просила вжити заходів до невстановлених осіб, як 03.02.202, перебуваючи у невстановленому місці, заволоділи чужим майном, шляхом обману, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Досудовим розслідуванням було встановлено, що заповіт від 03.02.2022 оформлений на громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_3 була визнана потерпілою.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.07.2023 було накладено арешт на вищезазначену квартиру.

03.01.2024 потерпіла ОСОБА_3 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про визнання заповіту від 03.02.2022 № 1937, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_9 , в якому нібито ОСОБА_8 заповіла все своє майно громадянину ОСОБА_5 - недійсним.

09.07.2024 ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси була затверджена мирова угода між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , згідної якої визнано право власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рівних долях по .

Разом з тим, досудове розслідування даного кримінального провадження триває з 08.06.2022, тобто вже 28 місяців, а тому враховуючи тривалий строк розслідування, заявники вважають, що усі необхідні сліді дії проведені та зібрані всі докази по справі, а відтак скасування арешту квартири АДРЕСА_1 не завдасть шкоди кримінальному провадженню. Одночасно, накладений арешт на квартиру перешкоджає власникам її часток - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 здійснити свої законні права, провести реєстраційні дії та отримати відповідні документи, зокрема переоформити особисті рахунки на комунальні послуги, зробити заповіт на свою частку квартири, користуватися та розпоряджатися своєю часткою.

В судовому засіданні:

-представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 вимоги клопотання підтримала, просила його задовольнити;

-власник майна - ОСОБА_5 підтримав думку адвоката ОСОБА_10 ;

-прокурор заперечувала проти задоволення клопотання, посилаючись на доводи викладені у письмових запереченнях. Так, прокурор ОСОБА_6 наголосила на тому, що триває здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000761 від 08.06.2022 за ознаками кримінального провапорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом замаху на заволодіння чужим майном, шляхом обману, а саме квартирою АДРЕСА_1 , зареєстрованому на підставі заяви ОСОБА_3 від 07.06.2022. Прокурор долучила письмові заперечення з додатками.

Дослідивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, приймаючи до уваги думку учасників судового процесу, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно ч. 1 п.2 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

18.07.2023 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження, перетворення, передачу та проведення будь-яких дій на квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того, зі змісту вказаної ухвали вбачається, що на день розгляду клопотання про арешт майна, слідчим суддею було встановлено, що у органу досудового розслідування існували обґрунтовані підстави вважати, що об`єктом нерухомого майна, а саме: квартирою АДРЕСА_1 мають намір заволодіти кримінально-протиправним шляхом, відповідно до чого вона є предметом злочину та може зберігати на собі його сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому, з метою забезпечення недопущення її відчуження та знищення доцільно застосувати захід забезпечення в даному кримінальному провадженні у вигляді накладення арешту на майно.

Отже, слідчим суддею було встановлено, що вказана квартира може бути об`єктом кримінально-протиправних дій.

Разом з тим, слідчий суддя зазаначає, що дане кримінальне провадження було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_3 , яка в подальшому була визнана потерпілою. Вказане, в свою чергу, було підтверджено й прокурором в судовому засіданні.

Так, слідчий суддя приходить до переконання, що з метою запобігання заволодіння вказаним об`єктом нерухомості третіми особами, було накладено арешт на означену квартиру, оскільки знову ж таки, 08.06.2022 саме ОСОБА_3 звернулася до ЧЧ Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, згідно якої просила вжити заходів до невстановлених осіб, які 03.02.2022 року, перебуваючи у невстановленому місці, за попередньою змовою групою осіб заволоділи чужим майном, шляхом обману, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

З огляду на що, слідчий суддя критично оцінює твердження прокурора щодо ненабуття ОСОБА_3 права власності на спадкове майно в порядку спадкування (відпоідно до заповіту від 08.06.2011), оскільки за обставинами даного кримінального провадження це виявилося неможливим виключно за умов існування іншого заповіту на ім`я ОСОБА_5 від 03.02.2022.

Разом з цим, слідчий суддя звертає увагу, що у даному випадку слідчим суддею не надається оцінка законності даних правочинів (у вигляді заповітів ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_3 від 08.06.2011 та на ім`я ОСОБА_5 від 03.02.2022).

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що вказане питання фактично було вирішено в порядку цивільного процесу, оскільки 09.07.2024 на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси була затверджена мирова угода між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , згідно якої визнано право власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рівних долях по .

Вказане рішення не оскаржувалося.

Таким чином, як і ОСОБА_3 , так і ОСОБА_5 не оспорюють факту прийняття у спадщину ними майна - по 1/2 квартири АДРЕСА_2 .

Виходячи з чого, слідчий суддя відхиляє доводи прокурора й в частині існування ризику відчуження майна, так як наразі ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.07.2024 встановлено право власності вищевказаних осіб на дану квратиру в порядку спадкування.

Прокурором на підтвердженням власним доводам щодо відсутності у клопотанні доказів досягнення на даному етапі цілей кримінального провадження та проведення необхідних процесулаьних дій, в свою чергу не було зазначено проведення яких саме процесуальних дій планувалося стороною обвинувачення на даному етапі досудового розслідування кримінального провадження.

В цьому ж розрізі, слідчий суддя зазначає, що станом на теперішній час у разі прокурором не було використано право на оскарження шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду від 09.07.2024.

Одночасно, слідчий суддя не може залишити поза увагою й те, що за час здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження, а саме протягом біля 29 місяців стороною обвинувачення не встановлено осіб, які могли б бути причетними до заволодіння чужим майно шляхом обману, а саме квартирою АДРЕСА_1 , як і не було встановлено причетності до можливих кримінально-протиправних дій ОСОБА_5 .

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до переконання, що жодна особа в рамках даного криімнального провадження, у тому числі й ОСОБА_5 , підозрюваним не являється й станом на день розгляду клопотання жодних відомостей про те, що особи власників майна та відповідно належні їм частки об`єкту нерухомого майна мають відношення до незаконної діяльності, пов`язаної із шахрайством.

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що з моменту накладення арешту на вказане майно пройшло майже півтора роки, що фактично протягом тривалого часу позбавляє власників майна гарантованого їм ст. 41 Конституції України права.

На підставі викладеного, враховуючи, що заявники являються добросовісними набувачами означеного майна, підозрюваними в рамках кримінального провадження не є, в цілях не порушення права власності осіб, беручи до уваги, що в судовому засіданні не було доведено необхідності в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000761 від 08.06.2022 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одесі від 18.07.2023, на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1