Справа № 944/648/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/280/25 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження №0000272 від 17 червня 2024 року про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 Кримінального кодексу України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Яворів Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Яворівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 296 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) 00 гривень.

Згідно вироку, ОСОБА_6 , 17 червня 2024 року, приблизно о 11 год. 00 хв., знаходячись на тротуарі загального користування по вул. Львівській у м. Яворів Львівської області, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, виявляючи явну неповагу до установлених норм поведінки, протиставляючи себе таким чином суспільству, усвідомлюючи, що ОСОБА_8 є військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 , безпричинно вчинив конфлікт з останнім, під час якого почав нецензурно висловлюватись в сторону потерпілого, ображати його честь і гідність, як військовослужбовця, після чого наніс ОСОБА_8 один удар передпліччям руки в область голови, внаслідок чого останній впав на землю, спричинивши таким чином потерпілому струс головного мозку та забій м`яких тканин скроненої ділянки, які згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_6 здійснив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 Кримінального кодексу України.

Не погоджуючись з вироком суду, представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Яворівського районного суду Львівської області від 12.02.2025 року в частині призначеного покарання; призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді реального максимального обмеження волі відповідно до санкції ч. 1 ст. 296 КК України з урахуванням обставин, що обтяжують покарання строком на 5 років.

Апелянт зазначає, що призначене покарання є необґрунтовано м`яким та не відповідає тяжкості вчиненого злочину, що суперечить вимогам ст. 65 Кримінального кодексу України.

Зокрема, суд першої інстанції не врахував наступні обставини, які мали б істотний вплив на кваліфікацію злочину та визначення покарання, а саме те, що злочин був вчинений щодо військовослужбовця під час виконання ним службових обов`язків. Це є обставиною, що обтяжує покарання, згідно з п. 1 ч. 1?ст. 67 КК України.

Також звертає увагу на те, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Суд невірно зазначив, що ОСОБА_6 раніше не судимий. Насправді він вже мав судимості, що свідчить про стійку протиправну поведінку.

Зазначає, що обвинувачений тривалий час переховувався від слідства, що свідчить про його небажання співпрацювати зі слідством та ухилення від відповідальності.

Звертає увагу на відсутність відшкодування завданої шкоди, оскільки ОСОБА_6 не вжив жодних заходів для компенсації матеріальної та моральної шкоди потерпілому, що свідчить про його зневажливе ставлення до своїх вчинків.

Також зазначає, що ОСОБА_6 характеризується негативно, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані з проявами зневаги до суспільства (ст. 173, ст. 130 КУПАП).

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Встановлені судом та викладені у вироку фактичні обставини кримінального провадження, а також доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні хуліганства, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, в апеляційній скарзі не оспорюється та не заперечується.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів провадження не виявлено.

В апеляційному порядку потерпілим оскаржується лише вид та розмір покарання, яке призначене обвинуваченому ОСОБА_6 .

Як передбачено ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Даних вимог закону, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому не дотримався належним чином.

На переконання апеляційного суду, апеляційні доводи потерпілого про неврахування судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання тих обставин, що він раніше притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, мають об`єктивний характер та повністю підтверджуються висновками суду, наведеними у мотивувальній частині вироку.

Так, вирішуючи питання призначення покарання за ч.1 ст.296 КК України, судом першої інстанції було враховано вимоги ст.ст.50,65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України є кримінальним проступком, особу винного, зокрема те, що він не працює, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального проступку, як обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи потерпілого, викладені ним в апеляційній скарзі про те, що суд не звернув увагу на даних ІЦ УМВС України про судимість та притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушень, передбачених ст. 173 КУпАП та 130 КУпАП, які, на думку потерпілого, свідчать про відношення обвинуваченого до норм моралі, суспільного життя, адміністративного та кримінального законодавства України, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 про те, що йому необхідне призначити покарання у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) 00 гривень, є м`яким, оскільки, на думку колегії суддів, керуючись загальними засадами призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, яке необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа, передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових злочинів, суд першої інстанції призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_6 таке, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

На думку колегії суддів при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, відповідно до ст. 65 КК України, суд не повною мірою врахував в сукупності фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального проступку та всіх даних про його особу, в тому числі у загально-соціальному аспекті. Зокрема, поза увагою та оцінкою суду залишився характер грубого порушення ОСОБА_6 громадського порядку, те, що обвинувачений грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, виявляючи явну неповагу до установлених норм поведінки, протиставляючи себе таким чином суспільству, усвідомлюючи, що ОСОБА_8 є військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 , безпричинно вчинив конфлікт з останнім, під час якого почав нецензурно висловлюватись в сторону потерпілого, ображати його честь і гідність, як військовослужбовця, після чого наніс ОСОБА_8 один удар передпліччям руки в область голови, внаслідок чого останній впав на землю, спричинивши таким чином потерпілому струс головного мозку та забій м`яких тканин скроненої ділянки, які згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Наведене переконливо свідчить про зневажливе ставлення ОСОБА_6 до існуючих в суспільстві правил поведінки і норм моралі, неповагу, зухвале і цинічне відношення до оточуючих.

Окрім цього, поза належною увагою суду залишилось і те, що ОСОБА_6 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушень, передбачених ст. 173 КУпАП та 130 КУпАП, не працевлаштований, будь-якою корисною для суспільства та/або держави працею не зайнятий. Суд не врахував думку потерпілого, якому не відшкодована повністю спричинена матеріальна та моральна шкода обвинуваченим.

Крім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що відповідно до матеріалів справи, а саме постанови про оголошення підозрюваного в розшук та зупинення досудового розслідування (а.с. 102-103) обвинувачений ОСОБА_6 тривалий час переховувався від слідства, що свідчить про його небажання співпрацювати зі слідством та ухилення від відповідальності.

Оцінюючи в сукупності наведені встановлені у кримінальному провадженні обставини, що впливають на захід примусу, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 296 КК України, за якою він засуджений, у виді обмеження волі в мінімальному розмірі.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання, яке полягатиме у триманні ОСОБА_6 в кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці, та яке він відбуватиме реально, знаходиться у справедливому співвідношенні із тяжкістю та характером вчиненого ним кримінального правопорушення і даним про його особу, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до вимог ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі, зокрема, необхідності застосування більш суворого покарання, яке буде, на думку колегії суддів, достатнім та необхідним для перевиховання та виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним в майбутньому нових правопорушень.

З урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових злочинів, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого злочину, його наслідків, особистість обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, але без застосування положень ст.75 КК України.

Таке покарання, на переконання апеляційного суду, буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

Таким чином, апеляційна скарга законного представника потерпілого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання скасуванню.

Керуючись 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Яворівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня прибуття і постановлення його на облік у виправному центрі.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3