Справа №705/6737/24
1-в/705/654/24 УХВАЛА
17 грудня 2024 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про перегляд його справи у зв`язку з декриміналізацією,
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою, в якій просив переглянути його справу за ст. 185 КК України у зв`язку з декриміналізацією.
Засуджений ОСОБА_4 у судове засідання не був доставлений, від нього до суду надійшла заява, в якій він просив проводити судове засідання без його участі та без фіксування за допомогою технічних засобів.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував щодо задоволення заяви засудженого.
У судове засідання представник адміністрації установи не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява, в якій він просив проводити судове засідання без його участі та без фіксування за допомогою технічних засобів.
Суд, вислухавши прокурора, дослідивши матеріали заяви та особової справи засудженого, дійшов таких висновків.
Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.
Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 липня 2022 року за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до 3 років 5 місяців позбавлення волі. На підставі підпункту б пункту 1 ч. 1 ст. 72 КК України переведено покарання, призначене ОСОБА_4 вироком Корсунь-Шевченківського районного суду від 22.05.2017 за ч. 1 ст. 162 КК України у виді 2 років обмеження в покарання у виді позбавлення волі, визначивши його як один рік позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за даним вироком приєднано невідбуту частину покарання, яке було призначене ОСОБА_4 вироком Корсунь-Шевченківського районного суду від 22.05.2017 за ч. 1 ст. 162 КК України, визначивши його в один місяць, та остаточно призначено до відбуття покарання строком 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахується з часу взяття під варту, тобто з 19.04.2022.
Відповідно до вироку Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 липня 2022 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, із заподіянням матеріальної шкоди потерпілим 03.07.2017 на суму 402 грн 20 коп., 18.08.2017 на суму 427 грн 50 коп., середині жовтня 2017 року на суму 689 грн 00 коп., 10.11.2017 на суму 250 грн, 13.11.2017 на суму 665 грн 00 коп., 15.11.2017 на суму 1189 грн 00 коп. Остаточне покарання за цим вироком призначене на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутої частини покарання, призначеного вироком Корсунь-Шевченківського районного суду від 22.05.2017, за яким ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та із застосуванням ст. 75 КК України йому призначено покарання у виді 2 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.
Разом з тим Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.
Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.
Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.
Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).
За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями, які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.
Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.
Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.
Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.
Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2017 ця сума становила 1600 грн.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_4 згідно з вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12.07.2022 завдав матеріальної шкоди потерпілим на суми, що менші ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, враховуючи часткову декриміналізацію, введену новим Законом, на підставі ст. 5 України, суд доходить висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12.07.2022, відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України.
На цій підставі необхідно виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням положення ч. 1 ст. 71 КК України. Крім того, суд доходить висновку, що вирок Корсунь-Шевченківського районного суду від 22.05.2017, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 162 КК України та, із застосуванням ст. 75 КК України, призначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, необхідно виконувати самостійно.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд
Клопотання задовольнити.
На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання, призначеного йому вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 липня 2022 року, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.
Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням положення ч. 1 ст. 71 КК України.
Вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 травня 2017 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 162 КК України та, із застосуванням ст. 75 КК України, призначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, виконувати самостійно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня проголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_1