Справа № 205/9079/23
Провадження № 1-в/191/772/24
У Х В А Л А

іменем України

17 грудня 2024 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2023 року за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України та приведення у відповідність вироку Дніпровського апеляційного суду від 04.03.2024 року у відповідність до вимог чинного законодавства, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває клопотання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про звільнення ОСОБА_4 від покарання призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2023 року за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України та приведення у відповідність вироку Дніпровського апеляційного суду від 04.03.2024 року у відповідність до вимог чинного законодавства.

Від представника державної установи та засудженого надійшли заяви про розгляд клопотання без їхньої участі.

У судовому засіданні прокурор зазначив, що вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню.

Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали долучені до клопотання, приходить до наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення

чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Положеннями частини 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми основного Закону України також знайшли своє відображення в частині 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що , якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими відповідно до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливим для обвинувачення.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2022 року ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки.

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921 грн., а 50% від його розміру становить 960,50 грн.

Таким чином, за змістом положень Податкового Кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України (16.07.2019 року), розмір викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. КК України становила 1921 грн. ( 960,50 грн. х2), при цьому розмір викраденого ОСОБА_4 майна становив 500грн.

Таким чином у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ОСОБА_4 діяння відповідно до положень Закону № 3886-IX суд приходить до висновку про наявність законних підстав для

звільнення засудженого від покарання призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2022 року.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2023 року ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. НА підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання шляхом приєднання до призначеного цим вироком покарання, 4 місяців позбавлення волі - частини невідбутого покарання, призначеного вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2019 року, остаточно визначено до відбування покарання 4 роки 4 місяці позбавлення волі. Вирок Жовтневого районного суд м. Дніпропетровська від 27.01.2022 року виконувати самостійно. Строк відбування покарання відраховувати з моменту затримання після набрання вироку чинності. Зарахувати в строк відбування покарання строк перебування ОСОБА_4 , під вартою в період з 06.05.2020 року по 30.04.2021 року із розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волію.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102грн., а 50% від його розміру становить 1051 грн.

Таким чином, за змістом положень Податкового Кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України (06.05.2020 року), розмір викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. КК України становила 2102 грн. ( 1051 грн. х2), при цьому розмір викраденого ОСОБА_4 майна становив 547,52грн.

Таким чином у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ОСОБА_4 діяння відповідно до положень Закону № 3886-IX суд приходить до висновку про наявність законних підстав для звільнення засудженого від покарання призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2023 року.

Вироком Дніпровського апеляційного суду від 04.03.2024 року ОСОБА_4 вирок Ленінського районного м. Дніпропетровська від 21.12.2023 року в частині призначеного покарання скасований. Ухвалений новий вирок, яким ОСОБА_4 призначено покарання за ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 321, ч.1 ст. 70 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.ч. 1,4 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за новим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2022 року та вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2023 року та остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. В іншій частині вирок залишений без змін.

У зв`язку із декриміналізацією вчинених ОСОБА_4 діянь, відповідно до положень Закону №3886-ІХ від 18.07.2024 року, за вироками: Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2022 року та Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2023 року, призначення покарання за вироком Дніпровського апеляційного суду від 04.03.2024 року унеможливлює застосування ч. 1,4 ст. 71 КК України.

Таким чином, ОСОБА_4 слід вважати засудженим за вироком Дніпровського апеляційного суду від 04.03.2024 року за ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 321, ч.1 ст. 70 КК України у виді 4 років позбавлення волі, без застосування ч.1,4 ст. 71 КК України.

На підставі викладеного, керуючись Законом України № 3886-IX від 18.07.2024, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2023 року за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України та приведення у відповідність вироку Дніпровського апеляційного суду від 04.03.2024 року у відповідність до вимог чинного законодавства, задовольнити.

Привести вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2022 року у відповідність до вимог Закону №3886-ІХ.

На підставі ч.2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання призначеного вироком Жовтневого районного суду м.

Дніпропетровська від 27.01.2022 року за ч.2 ст. 185 КК України у зв`язку із усуненням караності діяння.

Привести вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2023 року у відповідність до вимог Закону №3886-ІХ.

На підставі ч.2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2023 року за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України у зв`язку із усуненням караності діяння.

Привести вирок Дніпровського апеляційного суду від 04.03.2024 року у відповідність до вимог Закону №3886-ІХ.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за вироком Дніпровського апеляційного суду від 04.03.2024 року за ч.1 ст. 309 КК України до 4 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 321 КК України до 1 року позбавлення волію Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно вважати ОСОБА_4 засудженим до 4 років позбавлення волі, без застосування ст. 71 КК України.

Копію ухвали направити до Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1