ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/2612/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/2461/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000078 від 18.01.2024 за частиною 1 статті 115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2024 року клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 - задоволено, продовжено обвинуваченому строк тримання під вартою 19 січня 2025 року, включно, без визначення застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у визначений час за адресою фактичного місця проживання обвинуваченого. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник вказує, що ОСОБА_6 перебуває під вартою з січня 2024 року, неодноразово звертався до суду із проханням встановити законність затримання, час та місце затримання, вказував, що він не має відношення до вчиненого злочину. Підзахисний є особою похилого віку, раніше не був судимий, займався домашнім господарством, від якого мав дохід, має у власності нерухомість. Зазначає, що встановлені під час застосування запобіжного заходу ризики вже перестали існувати. Прокурором не доведена неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити апеляційні вимоги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не встановила, виходячи з наступного.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого йому злочину та покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання винуватим, та дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 дій, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, у зв`язку із чим, застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Одночасно, суд першої інстанції встановив, що ризик, передбачений пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України прокурором не доведений, враховуючи, що обвинувачений раніше не був судимий. Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо встановлених ризиків обгрунтованими, враховуючи, що судовий розгляд розпочато, відповідно свідки у кримінальному провадженні ще не допитані, що свідчить про можливість вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України. Судом першої інстанції небезпідставно зазначено, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілих, свідків та дослідження їх судом. Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників провадження суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій, що стане перешкодою для продовження судового провадження. Захисник посилається на те, що обвинувачений похилого віку, займався домашнім господарством, від чого мав дохід, має у власності нерухомість. Однак на переконання суду апеляційної інстанції, вказані обставини є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим судом першої інстанції, та не гарантують дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків, у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, з огляду на зміст пред`явленого обвинувачення.

Будь-яких об`єктивних даних, які б вказували на неможливість утримання обвинуваченого під вартою за станом здоров`я, неможливість отримання необхідної медичної допомоги в умовах перебування у слідчому ізоляторі, суду апеляційної інстанції не надано, а тому сам по собі вік обвинуваченого не є безумовною підставою для зміни запобіжного заходу.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, за що санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі від 7 до 15 років.

Доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину є передчасними, оскільки перевіряючи ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою в порядку статті 422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення, що є завданням перш за все судового провадження у суді першої інстанції. Крім того, обставини щодо часу та місця, законності затримання обвинуваченого, про що зазначає захисник в апеляційній скарзі, має перевірити суд першої інстанції в ході розгляду обвинувального акта по суті та встановити чи мали місце будь-які процесуальні порушення під час затримання ОСОБА_6 , та чи впливає це на допустимість зібраних органом досудового розслідування доказів. З огляду на зміст пред`явленого обвинувачення, тяжкість інкримінованого злочину, внаслідок якого настала смерть особи, наявність ризиків, встановлених судом першої інстанції, висновок суду про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 є обгрунтованим, підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, судом апеляційної інстанції не встановлено. Суд апеляційної інстанції враховує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека, відповідно до статті 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо недоведеності ризиків та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки відомості, що наявні в матеріалах провадження свідчать про протилежне, та об`єктивно свідчать про відсутність достатніх підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

За результатами перевірки ухвали суду першої інстанції порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2024 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: