Справа № 632/535/25
провадження № 1-кп/632/139/25

Вирок

Іменем України

18 квітня 2025 року м.Златопіль

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , с. Вагінське Красноярського краю Боготольського району Російської Федерації, громадянина України, з професійно - технічною освітою, розлученого, офіційно не працюючого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, здійснює догляд за матір`ю ОСОБА_5 , не є особою із інвалідністю, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією України та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, ІV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам Президент Російської Федерації (далі РФ) ОСОБА_6 , а також інші невстановлені на цей час представники влади РФ, діючи всупереч вимогам пунктам 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (ХХV), від 21.12.1965 №2131 (ХХ), від 14.12.1974 №3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ (далі ЗС РФ) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в АР Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб» та у подальшому продовжено його дію.

Постановою Верховної Ради України «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою агресором» від 27.01.2015 № 129-VIII, Російську Федерацію визнано державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку.

При цьому, усвідомлюючи факт триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України та вищезазначених фактів, ОСОБА_4 10.01.2025, близько 12:30 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в соціальному автобусі, який належить Олексіївській сільській раді Лозівського району Харківської області та яким користується КП «Олексіївський-Агрокомунгосп», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, з особистих мотивів, на ґрунті раптово виниклого умислу до невстановленого кола осіб, достеменно знаючи, що оточуючі особи, які знаходилися поруч з ним чують його вислови, публічно заперечував здійснення збройної агресії Російської Федерації проти України та публічно закликав до підтримки рішень та дій держави-агресора, висловившись про те, що: - «Росія сюди прийде, нас звільнить і буде все тут у нас добре, а українські військові бомблять наші міста та села, а не росіяни», «Путін толковий президент, і тому в Росії добре жити».

Не припиняючи своїх протиправних дій ОСОБА_4 висловився на підтримку дій держави агресора, а саме: - «з Росією воювати не треба, вона краще України і в Росії краще жити, а самі росіяни добрі. Американці наші вороги, ОСОБА_7 нікчемний Президент, він продав Україну США, прийдуть росіяни і повернеться ОСОБА_8 і буде все краще ніж зараз», тим самим публічно висловивши підтримку дій держави-агресора та публічно закликав до підтримки рішень та дій держави-агресора.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в пред`явленому звинуваченні визнав у повному обсязі та показав, що дійсно, 10.01.2025, близько 12:30 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в соціальному автобусі, розуміючи, що оточуючі особи, які знаходилися поруч з ним, чують його вислови, публічно заперечував здійснення збройної агресії Російської Федерації проти України та підтвердив вищевикладені обставини.

У вчиненому правопорушенні щиро кається. Не заперечує проти того, щоб справа слухалася в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, заслухавши думку учасників судового розгляду, вважає недоцільним досліджувати докази стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, і у суду відсутні сумніви у добровільності їх позиції.

Таким чином, оцінюючи у сукупності встановлені обставини, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у публічному запереченні громадянином України збройної агресії проти України та публічні заклики громадянином України до підтримки рішень та дій держави-агресора, доведена у повному обсязі, і його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 111-1 КК України.

Обставиною, пом`якшуючою покарання для обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання для обвинуваченого, суд визнає перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, який кваліфікується як кримінальний проступок, особу винного, який задовільно характеризується по місцю проживання, що останній в силу ст. 89 КК Украйни не судимий, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе при засудженні до покарання в межах санкції ч. 1 ст. 111-1 КК України.

Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обиралась.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Керуючись ст. 370, ст. 371 КПК України суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування, державних підприємствах, а також в органах, що надають публічні послугина строк десять років.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя:ОСОБА_1