ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/21900/24

Провадження № 11-сс/820/167/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2025 року щодо задоволення клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000505, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 червня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 191 КК України, та

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені слідчим суддею обставини

28 лютого 2025 року прокурор відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на:

- документи за описом; п`ять блокнотів головного бухгалтера, у яких містяться чорнові записи; чорнові записи на 15арк.; флеш накопичувач Verico256, на який відвантажено електронні документи із робочого комп`ютера головного бухгалтера, вилучені 27.02.2025 у ході проведення обшуку у приміщеннях КП «Комунтранссервіс» за адресою: Хмельницька область, м. Кам`янець-Подільський, вул. Драй-Хмари, буд. 50;

- мобільний телефон марки «Redmi», моделі «Note9Pro», IMEI1: НОМЕР_1 ,IMEI2: НОМЕР_2 , із картою мобільного оператора з номером НОМЕР_3 , вилучений 27.02.2025 у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- мобільний телефон марки «RedmiNote 13» моделі «23124RA7EO», IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , із картами мобільного оператора з номерами НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ; два флеш накопичувачі, на яких відвантажено електронні документи щодо фінансової діяльності КП «Комунтранссервіс» із робочого комп`ютера ОСОБА_6 ; зауваження, щодо аудиторського звіту №1/24 від 27.06.2024 за результатами внутрішнього аудиту діяльності КП «Комунтранссервіс» на 26 арк.; виписки за клієнтським рахунком КП «Комунтранссервіс» на 69 арк.; чорнові записи паливно-мастильних матеріалів на 4 арк.; опрацювання рекомендацій наданих в аудиторському звіті №1/24 від 27.06.2024 на 14 арк., вилучені 27.02.2025 у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування ними.

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що виявлені в ході обшуку вище вказані речі та документи були знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди або містять відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. В подальшому їхня необхідність пояснюється подальшим призначенням та проведенням комп`ютерно-технічних експертиз, судово-почеркознавчих, судово-економічних та інших відповідних експертиз з метою встановлення фактів, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадження.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2025 року клопотання прокурора ОСОБА_7 задоволено та накладено арешт на майно, зазначене у клопотанні прокурора.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із рішенням слідчого судді, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на належне йому майно, а саме мобільний телефон марки «Redmi Note 13» моделі «23124RA7EO», IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , із картами мобільного оператора з номерами НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ; два флеш накопичувачі, на яких відвантажено електронні документи щодо фінансової діяльності КП «Комунтранссервіс» із робочого комп`ютера ОСОБА_6 ; зауваження, щодо аудиторського звіту №1/24 від 27.06.2024 за результатами внутрішнього аудиту діяльності КП «Комунтранссервіс» на 26 арк.; виписки за клієнтським рахунком КП «Комунтранссервіс» на 69 арк.; чорнові записи паливно-мастильних матеріалів на 4 арк.; опрацювання рекомендацій наданих в аудиторському звіті №1/24 від 27.06.2024 на 14 арк. - скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_7 в оскаржуваній частині.

ОСОБА_6 в апеляційній скарзі зазначає, що твердження слідчого судді про те, що мобільний телефон не має статусу тимчасово вилученого майна, а є таким, що вилучений на підставі ухвали про надання дозволу на проведення обшуку є хибним, оскільки мобільний телефон має статус тимчасово вилученого майна, навіть у випадку, якщо він зазначений в ухвалі.

Крім того, зазначає, що слідчим суддею пропущено процесуальний строк розгляду клопотання прокурора про арешт майна, оскільки клопотання було подано 28 лютого 2025 року, а оскаржувану ухвалу винесено 04 березня 2025 року.

Також ОСОБА_6 вказує, що у даному випадку арешт майна, зокрема мобільного телефону, спричиняє для нього значні негативні наслідки, оскільки необхідність купівлі нового телефону, потягне за собою значні витрати, при цьому мобільний телефон йому необхідний для використання в робочих цілях. Доказом у даному випадку може бути саме інформація, яка міститься на телефоні, а не сам телефон, тому вважає доцільним виготовлення копії такої інформації.

Апелянт звертає увагу суду на те, що він був позбавлений права ознайомитися з клопотанням прокурора про проведення обшуку за місцем його проживання, хоча до початку розгляду справи надсилав на адресу суду відповідне клопотання з проханням надати таку можливість.

Позиції учасників судового провадження

Третя особа, щодо майна якого вирішується питання про арешт ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, в апеляційній скарзі просив розглядати справу без його участі.

Прокурор не визнав апеляційних доводів, вважав рішення слідчого судді законним та обґрунтованим, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши витребувані матеріали і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Мотиви Суду

Згідно зі статтею 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог статей 132, 167-168, 170-173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вилучене майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише на умовах, передбачених законом, а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію законів. Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах Амюр проти Франції, Колишній король Греції та інші проти Греції та Малама проти Греції ).

Також Суд неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

Так, зокрема, в рішенні у справі «Новоселецький проти України», Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення згаданого вище права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (п.101).

Відповідно до положень статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Цей перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як вбачається з частини 1 статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з частиною 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя повинен врахувати, в тому числі правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора слідчим суддею були дотримані належним чином, а доводи третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, викладені в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, спростовуються матеріалами провадження.

Перевіркою судового матеріалу встановлено, що СУ ГУНП в Хмельницької області здійснює досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000505 від 05.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 191 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні на теперішній час жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України.

На підставі вимог статті 234 КПК України, ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23.02.2025 у межах цього кримінального провадження надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме квартири АДРЕСА_3 , з метою відшукання та вилучення зазначених в ухвалі документів, а також чорнові записи, блокноти, флеш-накопичувачі, карти пам`яті, жорсткі диски, оптичні носії інформації, ноутбуки, нетбуки, планшети, мобільні телефони, в яких відображені відомості про фінансово-господарську діяльність КП «Комунтранссервіс». (а/п 36).

27 лютого 2025 року було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «RedmiNote 13» моделі «23124RA7EO», IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , із картами мобільного оператора з номерами НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ; два флеш накопичувачі, на яких відвантажено електронні документи щодо фінансової діяльності КП «Комунтранссервіс» із робочого комп`ютера ОСОБА_6 ; зауваження, щодо аудиторського звіту №1/24 від 27.06.2024 за результатами внутрішнього аудиту діяльності КП «Комунтранссервіс» на 26 арк.; виписки за клієнтським рахунком КП «Комунтранссервіс» на 69 арк.; чорнові записи паливно-мастильних матеріалів на 4 арк.; опрацювання рекомендацій наданих в аудиторському звіті №1/24 від 27.06.2024 на 14 арк.(а/п 37-40)

Постановою слідчого від 28 лютого 2025 року вказані речі та документи визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженні (а/п 41-48).

28 лютого 2025 року прокурор звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з клопотанням про арешт майна, в якому зазначив, що вилучені під час обшуку 27 лютого 2025 року вище вказані речі та документи були знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди або містять відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Необхідність арешту пояснюється подальшим призначенням та проведенням комп`ютерно-технічних експертиз, судово-почеркознавчих, судово-економічних та інших відповідних експертиз з метою встановлення фактів, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, враховуючи додані прокурором до клопотання про арешт майна матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду з огляду на наступне.

Системний аналіз статей 170, 171 КПК України вказує на те, що арешт на майно, як захід забезпечення кримінального провадження, застосовується до тимчасово вилученого майна та майна, яке виявлено слідчим або прокурором іншими заходами, ніж проведення обшуку.

Стосовно майна, яке було зазначено в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук, для виявлення якого і проводиться обшук, судовий контроль обмеження права власності на це майно здійснюється під час розгляду клопотання слідчого або прокурора на дачу дозволу на проведення обшуку.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.01.2020 року у справі № 457/1485/13-к, провадження № 51-4881км19, що згідно ч.5 ст.171 КПК України щодо тимчасово вилученого майна слідчим подається клопотання про його арешт або таке - повертається особі, в якої було вилучено. Щодо речей та документів, на відшукання яких надано дозвіл в ухвалі про проведення обшуку, то накладення на них арешту КПК України не передбачає.

Також, з узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» вбачається, що слідчим суддям необхідно ретельно оцінювати підстави віднесення певного майна до категорії тимчасово вилученого в розумінні ст. 167 КПК, оскільки вони залежать від процесуального порядку його одержання органом досудового розслідування. Зокрема, такий порядок регламентовано положеннями п. 6 ч. 2 ст. 235 та ст. 236 КПК, згідно з якими ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук. Обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку. На підставі ч. 7 ст. 236 КПК при обшуку слідчий, прокурор має право оглядати і вилучати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Таким чином, стосовно вилученого під час обшуку майна, яке не було включено до відповідного переліку, передбаченого в ухвалі слідчого судді, слідчий, прокурор повинні вносити клопотання в порядку і строки, встановлені ч. 5 ст. 171 КПК, а стосовно майна, яке було включене до переліку, щодо якого здійснювався обшук не зумовлює необхідності додаткового накладення арешту на таке майно в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України.

ОСОБА_6 в апеляційній скарзі зазначає, що твердження слідчого судді про те, що мобільний телефон не має статусу тимчасово вилученого майна, а є таким, що вилучений на підставі ухвали про надання дозволу на проведення обшуку є хибним, оскільки мобільний телефон має статус тимчасово вилученого майна, навіть у випадку, якщо він зазначений в ухвалі.

Однак такі доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими зважаючи на те, що вилучене в ході обшуку майно входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , в тому числі мобільний телефон, а тому вінне є тимчасово вилученим майном.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 в тій частині, що слідчим суддею порушено строк розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно, то в цій частині колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 173 КПК України ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

З матеріалів справи вбачається, що клопотання про арешт майна було подано прокурором 28 лютого 2025 року, яке слідчий суддя розглянув 04 березня 2025 року та виніс ухвалу про накладення арешту на майно.

Надаючи оцінку зазначеним доводам апеляційної скарги про порушення строку розгляду клопотання про арешт майно, колегія суддів зазначає, що сплив процесуального строку для постановлення ухвали за результатами розгляду клопотання про арешт майна не припиняє обов`язку слідчого судді розглянути клопотання по суті, а також не тягне за собою припинення повноважень слідчого судді на прийняття відповідного судового рішення.

Крім того, як зазначалося вище, вилучене за місцем проживання ОСОБА_6 майно під час обшуку не має статусу тимчасово вилученого, оскільки міститься в переліку ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на обшук житла з метою його виявлення та вилучення, в тому числі мобільних телефонів, тому вимоги ч.6 ст.173 КПК України у цьому випадку не підлягають застосуванню.

Відмова в задоволенні клопотання про арешт майна можлива лише, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України (ч.1 ст.173 КПК України).

Щодо тверджень ОСОБА_6 про те, що у даному випадку арешт майна, зокрема мобільного телефону, спричиняє для нього значні негативні наслідки, оскільки необхідність купівлі нового телефону, потягне за собою значні витрати, при цьому мобільний телефон йому необхідний для використання в робочих цілях, то матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2025 року про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на майно є законною та обґрунтованою, клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 та яке входить до переліку майна, щодо якого надано дозвіл на відшукання та вилучення в ухвалі слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку, підлягає задоволенню, у зв`язку з наявністю необхідності накладання арешту.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2025 року про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно у кримінальному провадженні №0000505, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 червня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 191 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2