ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/7096/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/397/25 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч. 1, 2 ст. 436-1, ч.2 ст. 114-2 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1, 2 статті 436-2, частиною 2 статті 114-2 КК України у об`єднаному кримінальному провадженні за обвинувальними актами, внесеними до ЄРДР за № 0000919 від 12.04.2023, № 0000021 від 23.02.2023, № 0002222 від 05.10.2023, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Харкова, із середньо - технічною освітою, одруженого, фізична особа-підприємець, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до положень статті 89 КК України раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: частиною 1, 2 статті 436-2, частиною 2 статті 114-2 КК України КК України та призначено йому покарання: - за частиною 1 статті 436-2 КК України у виді 2 років позбавлення волі; - за частиною 2 статті 436-2 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна; - за частиною 2 статті 114-2 КК України у виді 8 років позбавлення волі; На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено 8 (вісім) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Строк покарання рахується з моменту набрання вироком законної сили, зараховано строк попереднього ув`язнення, а саме з 25.01.2024 року. Обраний ОСОБА_7 запобіжний захід - тримання під вартою - залишено до набрання вироком законної сили. Згідно вироку, згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканою. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, ІV Женевськими конвенціями 1949 р., а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та РФ 1997р. та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародними протиправними діяннями з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в прошення норм міжнародного гуманітарного права, президент РФ, а також інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням представники влади РФ, всупереч п.п.1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 р. та вимог ч.4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1070 №2734 (ХХV) від 21.12.1965 №2131 (ХХ), від 14.12.1974 №3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів ЗС РФ на території України.

24.02.2022 на виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці ЗС РФ, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичними застосуваннями, незаконно вторглися на територію України через державний кордон України в Автономній Республіці Крим, Харківській, донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частини зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24.02.2022р. Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України.

Так, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 20.02.2023 року, у ОСОБА_7 виник та сформувався стійкий єдиний злочинний умисел, направлений на вчинення кримінально - караного діяння, що полягає у виправдовуванні, визнання правомірною збройної агресії РФ проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України, розпочату у 2014 році.

На виконання зазначеного злочинного умислу ОСОБА_7 , маючи негативне ставлення до чинної влади України та народу України, будучи прихильником проросійських поглядів та ідей, підтримуючи збройну агресію РФ проти України, діючи на шкоду інформаційній безпеці суспільства та держави, перебуваючи вдома за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 20.02.2023 по 21.06.2023 року із власного мобільного телефону «Samsung Galaxy» моделі А 31, ІМЕІ 1) НОМЕР_1 ІМЕІ 2) НОМЕР_2 з сім-картами мобільного оператора ПрАТ ВФ «Україна» НОМЕР_3 та ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 , через заздалегідь встановлені на ньому мобільні месенджери (додатки) для миттєвого обміну повідомленнями «WhatsApp» та «Telegram», розпочав спілкування через текстові повідомлення із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також в груповому чаті обмеженого кола учасників із назвою «Панфиловы и Ко», створеного в мобільному месенджері (додатку) «Viber» з метою виправдовування, визнання правомірною збройної агресії РФ проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України, розпочату у 2014 році.

20.02.2023 о 13:51 год. ОСОБА_7 , умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, відправив ОСОБА_14 на його абонентський номер НОМЕР_5 та ОСОБА_10 на його абонентський номер НОМЕР_6 у мобільному месенджері «WhatsApp» наступне текстове повідомлення: «Я не знаю, что скажет завтра ОСОБА_15 , но думаю, что настало время показать сценарий, который год назад так был на слуху у всех - Украина за три дня. Мощь РФ показать, по моему мнению в самый раз».

Відповідно до висновку експерта №22146 від 27.11.2023 судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення у вказаному тексті повідомлення міститься інформація підтримки збройної агресії Російської Федерації проти України.

15.04.2023 о 12:04 год. ОСОБА_7 , умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, відправив ОСОБА_12 на її абонентський номер НОМЕР_7 у мобільному месенджері «Telegram» наступне текстове повідомлення: «Чтобы не сильно влюблялись в Китай, тем самым опуская авторитет РФ т.к. именно РФ должна стать спасительницей мира».

Відповідно до висновку експерта №22146 від 27.11.2023 судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення у вказаному тексті повідомлення міститься позитивна оцінка дій РФ, інформація щодо глорифікації осіб, які здійснюють збройну агресію проти України та РФ в цілому.

17.04.2023 о 20:42 год. ОСОБА_7 , умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, відправив ОСОБА_11 на його абонентський номер НОМЕР_8 у мобільному месенджері «WhatsApp» наступне текстове повідомлення: «Так ведь нас двоє, а значит две пенсии». Россия даст такие пенсии, что не надо будет париться. Поверь мне. Мы собрались путешествовать на авто. Все для этого приготовили. Даже примерные маршруты составили. Теперь от былой жизни только ностальгия осталась. Те дни уже не вернуть».

Відповідно до висновку експерта №22146 від 27.11.2023 судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення у вказаному тексті

повідомлення міститься інформація щодо схвалення збройної агресії Російської Федерації проти України.

07.05.2023 о 13:24 год. ОСОБА_7 , умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, відправив в груповому чаті обмеженого кола учасників із назвою «Панфиловы и Ко» в мобільному месенджері «Viber» наступне текстове повідомлення: «Почему стоят ПВО внутри города, а не вокруг него, я уже молчу. Но вот почему сбивают ракеты над городом? Ведь ракеты летят по военным обьектам, а при помощи нашего ПВО ракеты попадают туда, где гражданские. Посредством данных действий уничтожаются гражданские вместо военных. Получается, что военные прячутся за спинами гражданских. И на хрена нам такие захистники?»

Відповідно до висновку експерта №22146 від 27.11.2023 судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення у вказаному тексті повідомлення міститься інформація щодо виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України.

18.06.2023 о 10:47 год. ОСОБА_7 , умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, відправив ОСОБА_13 на його абонентський номер НОМЕР_9 у мобільному месенджері «Telegram» наступне текстове повідомлення: «В моей голове реальное будущее - Россия возглавит мир»

Відповідно до висновку експерта №22146 від 27.11.2023 судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення у вказаному тексті повідомлення міститься позитивна оцінка дій РФ, інформація щодо глорифікації осіб, які здійснюють збройну агресію проти України та РФ в цілому.

21.06.2023 о 20:24 год. ОСОБА_7 , умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, відправив ОСОБА_12 на її абонентський номер НОМЕР_7 у мобільному месенджері «Telegram» наступне текстове повідомлення: «Даже страшно подумать насколько вознесут люди Путина после его побед над всем тем, в чем есть его возглавляемое участие».

Відповідно до висновку експерта №22146 від 27.11.2023 судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення у вказаному тексті повідомлення міститься позитивна оцінка дій РФ, інформація щодо глорифікації осіб, які здійснюють збройну агресію проти України та РФ в цілому.

Крім цього, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 02.03.2023 року, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, виправдовування, визнання правомірною та заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України, розпочату у 2014р.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканою. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагськими конвенціями 1907 р., ІV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та Російською Федерацією 1997р. та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародними протиправними діяннями з усіма наслідками, передбаченими міжнародними правом.

Діючи в прошення норм міжнародного гуманітарного права, президент РФ, а також інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням представники влади РФ, всупереч п.п.1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 р. та вимог ч.4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1070 №2734 (ХХV) від 21.12.1965 №2131 (ХХ), від 14.12.1974 №3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів ЗС РФ на території України.

24.02.2022 на виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці ЗС РФ, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичними застосуваннями, незаконно вторглися на територію України через державний кордон України в Автономній Республіці Крим, Харківській, донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частини зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24.02.2022р. Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України.

Так, 02.03.234, точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 перебуваючи за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з метою реалізації свого злочинного умислу, за допомогою технічного засобу (мобільний телефон, стаціонарний комп`ютер) здійснив вхід на свою особисту сторінку соціальної мережі - «Фейсбук», за посиланням - « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (відкритий профіль), на ім`я « ОСОБА_16 та ОСОБА_17 », де поширив та вподобав публікацію за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 ) наступного змісту: відеозапис із зображенням подій «русской весны», де на фоні російських триколорів та георгіївських стрічок чоловік діє коментар щодо «необхідності товаришувати з росією, а Західна Україна може вступити до ЄС з дописом ОСОБА_7 «Мнение украинцев 2014, с которой я согласен». Вказана публікація та допит, згідно висновку комплексної судово-лінгвістичної експертизи мовлення №17330/17587 від 27.10.2023, містить в собі інформацію щодо випровдовування, підтримки й заперечення збройної агресії РФ проти України, а також глорифікація осіб, які здійснюють збройну агресію РФ проти України, а саме глорифікація путіна й рф.

Крім цього, 06.03.2023, точний час в ході досудового розслідування встановити не вдалось, ОСОБА_7 перебуваючи за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з метою реалізації свого злочинного умислу, за допомогою технічного засобу (мобільний телефон, стаціонарний комп`ютер) здійснив вхід на свою сторінку соціальної мережі - «Фейсбук» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (відкритий профіль), на ім`я « ОСОБА_16 та ОСОБА_17 », де поширив та вподобав публікацію за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 ) наступного змісту: відеозапис, на якому ОСОБА_18 закликає до ведення бойових дій на території України, Польщі та країн Прибалтики та власним дописом: «Интересное мнение ОСОБА_19 ».

Крім того, у коментарях ОСОБА_20 висловлює свою позицію стосовно війни, яка триває з 2014 р. На території України та її активної (повномасштабної) фази, яка почалась 24.02.22 в яких крім іншого висловлює позицію стосовно Збройних Сил України, які за його словами обстрілюють житлові квартали м. Харкова, вказана публікація та висловлювання ОСОБА_7 , згідно висновку комплексної судово-лінгвістичної експертизи мовлення №17330/17587 від 27.10.23, містять в собі інформацію направлену на виправдовування, підтримки й заперечення збройної агресії РФ проти України, заперечення тимчасової окупації частини території України.

Крім того, 27.03.23р., точний час в ході досудового розслідування встановити не вдалось, ОСОБА_7 перебуваючи за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з метою реалізації свого злочинного умислу, за допомогою технічного засобу (мобільний телефон, стаціонарний комп`ютер) здійснив вхід на свою особисту сторінку соціальної мережі - «Фейсбук» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (відкритий профіль), на ім`я « ОСОБА_21 та ОСОБА_22 », де поширив та вподобав публікацію за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_5 наступного змісту: відеозапис, із відображенням російського рейкового відео, де нібито військовослужбовці ЗСУ тероризують матір з дитиною через те, що вони не пропустили колону, яке містить в собі інформацію направлену на виправдовування, визнання правомірною збройної агресії РФ проти України та дописом ОСОБА_7 «Всем любителям украинского мира».

Крім того, у коментарях до вказаної публікації ОСОБА_7 висловлює свою позицію стосовно фактів обстрілів з боку рф. Вказана публікація разом із дописом ОСОБА_7 , згідно висновку комплексної судово-лінгвістичної експертизи мовлення №17330/17587 від 27.10.23 містить в собі інформацію щодо заперечення збройної агресії РФ проти України.

Крім вищевикладеного, досудовим розслідуванням встановлено, що 16.09.2023р. у ОСОБА_7 перебуваю чого за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , виник прямий злочинний умисел, направлений на поширення інформації про розташування Збройних Сил України за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану.

ОСОБА_7 реалізуючи свій прямий злочинний умисел, використовуючи належний йому мобільний телефон марки Redmi А1 у корпусі чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_10 здійснив відео фіксацію наслідків обстрілу невстановленими типами снарядів з боку країни-агресора - рф території Державного підприємства «харківський бронетанковий завод», яке розташоване за адресою: м. Харків, вул. Велика Панасівська, 222.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 17.09.2023р. ОСОБА_7 , у невстановлений в ході досудового розслідування час, рухаючись на автомобілі поруч із територією Державного підприємства «Харківський бронетанковий завод», яке розташоване за адресою: м. Харків, вул. Велика Панасівська, 222, використовуючи належний йому мобільний телефон марки Redmi А1 у корпусі чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_10 здійснив відео фіксацію наслідків обстрілу території Державного підприємства, які мали місце, 16.09.2023 із фіксуванням на відео наявності за вказаною адресою військовослужбовців та техніки ЗСУ.

Після чого, діючи умисно та свідомо, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій злочинний умисел, 17.09.2023р., об 11 год. 22 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з використанням додатку «телеграмм», який встановлено на його особистому телефоні марки Redmi А1 у корпусі чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_10 поширив вказану інформацію особі із нікнеймом « ОСОБА_23 », особу в ході досудового розслідування встановити не вдалось, зазначивши відомості щодо місцезнаходження військової техніки, боєприпасів та приналежність сил ППО ЗСУ, які знаходились на території вказаного підприємства, із зазначенням точної адреси місцезнаходження підрозділів ЗСУ інформація про які, згідно відповіді начальника штабу ОУВ «Харків» від 02.10.2023, у відкритий доступ не розміщувалась. Не погоджуючись із вироком, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та визнати обвинуваченого невинуватим у вчиненні злочинів, що йому інкриміновані, звільнити останнього з-під варти. В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що надані стороною обвинувачення докази не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки наслідки обстрілу не є складом злочину, передбаченого частиною 2 статті 114-2 КК України. На відеозаписі, що оглянутий судом, військової техніки не має. Що стосується зазначення обвинуваченим місцезнаходження військової техніки, то дані дії були зроблені стосовно техніки, яка раніше знаходилася в певному місці, але на теперішній час була уражена агресором, тобто не теперішнє місцезнаходження, а її місцезнаходження в минулому, що виключає можливість ідентифікації на місцевості. Щодо обвинувачення за частинами 1, 2 статті 436-2 КК України захисник посилається на положення статті 34 Конституції України, відповідно до якої кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Обмеження стосуються використання конфіденційної інформації про особу без її згоди, а отже не стосуються висловлювань, які є предметом розгляду цієї справи. Стороною обвинувачення в якості доказів заявлено свідків та висновок експертизи, що на думку захисту, є суб`єктивним тлумаченням тих чи інших висловів, на яких не може грунтуватися обвинувачення. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, але доповнили свої вимоги, зазначивши, що у випадку якщо судом не буде встановлено підстав для скасування вироку, просили пом`якшити покарання та призначити найменш суворий вид покарання, не пов`язаний з позбавленням волі, із застосуванням статті 75 КК України, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Згідно статті 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, яка має здійснюватись судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. На думку колегії суддів, судом першої інстанції вказані вимоги дотримані, висновок щодо винуватості ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за частинами 1, 2 статті 436-2, частиною 2 статті 114-2 КК України є обґрунтованим, зроблений на підставі об`єктивного з`ясування обставин, які підтверджено сукупністю всіх досліджених судом доказів, що є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів. Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складів інкримінованих йому злочинів є помилковими та спростовуються дослідженими у суді першої інстанції доказами та показаннями свідків. Зокрема, судом першої інстанції було допитано свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_14 , ОСОБА_26 щодо змісту повідомлень ОСОБА_7 у месенджерах та розміщених ним публікацій на його сторінці у соціальній мережі Фейсбук. Крім того, судом першої інстанції досліджені протоколи огляду профілю ОСОБА_7 у соціальній мережі, ноутбуку, мобільних телефонів, де виявлені «вкладки» із посиланням на публікації, які робились користувачем профілю « ОСОБА_27 » та коментарі вказаної особи до інших дописів та публікації; додаток «Вайбер», в якому наявний чат під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6 », що налічує 29 учасників, де ОСОБА_7 публікував текстові повідомлення відповідного змісту; мессенджер «Телеграм», в якому ОСОБА_7 надсилає адміністратору спільноти «ХО Харків Онлайн» на 7630 осіб з метою подальшого оприлюднення вказаної інформації деталізацію місця обстрілу на території «ХБТЗ» та наслідки ворожих обстрілів у вигляді руйнувань приміщень на території ХБТЗ, повідомляє адміністратору спільноти місця розташування сил ППО; додаток «Вотсап», в якому наявна переписка ОСОБА_7 з контактами. Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що відповідно до висновку експертів №17330/17587 від 27.10.2023 у наданих на дослідження текстових публікаціях, що розташовані на сторінці « ОСОБА_27 » в соціальній мережі «Фейсбук» - міститься інформація щодо виправдовування, підтримки й заперечення збройної агресії рф проти України, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікації осіб, які здійснюють збройну агресію рф проти України, а саме глорифікація ОСОБА_28 й Росії. Установлена інформація виражена у формі фактичних тверджень і оціночних суджень. Установлена інформація має публічний характер. Відповідно до висновку експерта №22146 від 27.11.2023 за результатами проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення, у наданих на дослідження висловлюваннях ОСОБА_7 , що зафіксовані у протоколі огляду мобільного телефону від 03.07.23, міститься інформація щодо виправдовування, підтримки, схвалення збройної агресії російської федерації проти України, а також глорифікації її учасників. Зміст вказаних висновків експертів спростовує доводи сторони захисту про те, що показання свідків є суб`єктивним тлумаченням тих чи інших висловів ОСОБА_7 . Висновки експертів за результатами проведення комплексної судової психолого-лінгвістичної експертизи мовлення та судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення не викликають жодних сумнівів у їх достовірності та об`єктивності, оскільки судові експерти у встановленому порядку були ознайомлені з вимогами КК та КПК України щодо відповідальності експерта за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків, експерти мають відповідну освіту та кваліфікацію судового експерта. Крім того, стороною захисту на спростування наведених висновків експертів клопотань про призначення повторної, додаткової чи комісійної експертиз, не було заявлено. Щодо посилань захисника на наявність права особи на збирання, зберігання, використання та поширення інформації в будь-який спосіб, що передбачено статтею 34 Конституції України, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до статті кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. У рішенні Конституційного Суду № 2-рп/2012 від 20.01.2012, на яке посилається захисник, зазначається, що в аспекті конституційного подання положення частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України, слід розуміти так: інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов`язані з особою та членами її сім`ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною; - збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Слід враховувати, що предметом розгляду Конституційного Суду було клопотання Жашківської районної ради Черкаської області про надання офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України в аспекті таких питань: що слід розуміти під інформацією про особисте і сімейне життя, зокрема, чи належить така інформація до конфіденційної інформації про особу; чи є збирання, зберігання, використання та поширення інформації про особу втручанням в її особисте і сімейне життя. Таким чином, посилання захисника на положення статті 34 Конституції України та рішення Конституційного Суду № 2-рп/2012 від 20.01.2012 не є релевантним положенням статті 436-2 КК України, які є чинними та не визнані неконституційними у встановленому порядку. Щодо апеляційних доводів захисника про те, що наслідки обстрілу не утворюють складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 114-2 КК України, а обвинуваченим було зазначено місцезнаходження військової техніки, яка раніше знаходилася в певному місці, але на теперішній час була уражена агресором, що виключає можливість її ідентифікації на місцевості, колегія суддів зазначає наступне. Надаючи оцінку вказаним доводам, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що диспозиція частини 2 статті 114-2 КК України передбачає відповідальність за поширення інформації про переміщення, рух або розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного або надзвичайного стану. Склад даного злочину є формальним, тобто є закінченим з моменту вчинення зазначених у об`єктивній частині дій, незалежно від мети, цілей та наслідків таких дій. Згідно листа № 61/049-113/84 від 02.10.23 вбачається, що на території ХБТЗ за адресою: м. Харків, вул. Велика Панасівська, б. 222, була доставлена 11.09.23 зенітна артилерійська установка С-60із її зенітним розрахунком від військової частини НОМЕР_11 . У період часу з 11.09 по 16.09.23 за вищевказаною адресою робітниками підприємства та зенітним розрахунком проводились роботи по монтажу С-60 на шасі вантажного автомобілю. 16.09.23 по об`єктам на території ХБТЗ противником був нанесений ракетний удар, внаслідок якого військовослужбовці військової частини НОМЕР_11 отримали поранення; зенітна артилерійська установка С-60 зазнала пошкоджень, які унеможливили її подальше застосування. Вказана інформація у відкритий доступ не розміщувалася (не поширювалася). Відповідно до протоколу огляду мобільного телефону ОСОБА_7 від 25.12.2023, а саме месенджера «Телеграм», виявлено діалог з адміністратором спільноти « ІНФОРМАЦІЯ_7 », якому ОСОБА_7 надіслав відео, на якому зображено військовий пікап та будівлі, схожі на територію ХБТЗ з дописом «За ним. ХБТРЗ это АДРЕСА_2 . Вот где стояли ПВО. Там и склады детонировали». Вказаний відеозапис збережено на технічний носій інформації, який є додатком до протоколу. Перевіркою вказаного відеозапису встановлено, що відео розпочинається із зображення військового пікапу, наслідків обстрілів, в ході зйомки ОСОБА_7 коментує місце знаходження ППО. Наведені докази підтверджують факт вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке полягало у поширенні інформації про розташування Збройних Сил України за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану, та спростовують доводи адвоката про те, що дії обвинуваченого були спрямовані щодо поширення інформації про місцезнаходження техніки в минулому. Як вбачається з відеозапису, ОСОБА_7 було зафіксовано та поширено відео не лише з наслідками ворожого обстрілу, але й з розташуванням техніки ЗС України на час відеозйомки та прокоментовано знаходження на місці ППО. З огляду на встановлені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника в частині вимоги про скасування вироку та визнання ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Разом з тим, колегією суддів встановлені підстави для зміни вироку в частині призначеного покарання, про що також просила сторона захисту під час апеляційного розгляду. Надаючи оцінку вироку в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував інкриміновані ОСОБА_7 обставини та дані про особу обвинуваченого та призначив останньому максимальне покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 408, статті 414 КК України є підставою для зміни вироку. Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість. Згідно вироку, суд першої інстанції, обираючи обвинуваченому міру покарання, врахував вимоги пунктів 1 та 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не був судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 та які обтяжують покарання, відповідно до статті 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено. З урахуванням наведеного, судом першої інстанції ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі в максимальних межах, передбачених санкцією частини 2 статті 436-2 та частини 2 статті 114-2 КК України, та за частиною 1 статті 436-2 КК України - у розмірі, наближеному до максимальної межі санкції. За відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції не мотивував належним чином необхідність у призначенні ОСОБА_7 максимальної міри покарання та не зазначив переконливих мотивів, чому неможливо досягти мети покарання у разі його призначення обвинуваченому у меншому розмірі, враховуючи, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Вирішуючи питання щодо покарання, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, забезпечення як особистої, так і загальної превенції, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до норм статті 65 КК України та роз`яснень, наведених в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Обвинувачений ОСОБА_7 є фізичною особою-підприємцем, відповідно до вимоги про притягнення до кримінальної відповідальності, раніше судимим не був, 1965 року народження, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Суду апеляційної інстанції ОСОБА_7 пояснив, що під час досудового розслідування та в суді першої інстанції його схиляли до відмови від надання показань на підставі статті 63 Конституції України, та зазначив, що він є віруючою людиною, нікого окрім Бога прославляти не може, та є пацифістом. Завжди засуджував будь-яке вбивство та агресивну війну, яку розв`язала рф проти України, агресію з боку рф та негативно ставиться до окупації рф території України. Зазначив, що слідство однобічно збирало інформацію щодо його висловлювань. Спілкування, зміст якого ставиться в провину, відбувалося з членами родини та його знайомими, коло яких було незначним. Він був адміністратором чату з обмеженим доступом та сторонні особи не могли читати його листування без дозволу адміністратора, та долучення до чату. Суд апеляційної інстанції приймає до уваги конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, зокрема, дії ОСОБА_7 , що кваліфіковані за частиною 1 статті 436-2 КК України були спрямовані на обмежене коло осіб, з якими обвинувачений безпосередньо листувався. Чат у месенджері «Вайбер» також був створений для обмеженого кола учасників. Дії ОСОБА_7 , кваліфіковані за частиною 2 статті 436-2 КК України, виявилися в тому, що він здійснював поширення відповідних публікацій у соціальній мережі Фейсбук, однак на його особистій сторінці. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що санкція частини 2 статті 436-2 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке є альтернативним. Суд першої інстанції, призначаючи покарання за частиною 2 статті 436-2 КК України взагалі не мотивував необхідність призначення обвинуваченому додаткового альтернативного покарання у виді конфіскації майна. Відповідно до частини 2 статті 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Враховуючи, що санкція частини 2 статті 436-2 КК України передбачає конфіскацію майна як альтернативне додаткове покарання, в діях обвинуваченого відсутній корисливий мотив, колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_7 вказаного додаткового покарання. Дії ОСОБА_7 , кваліфіковані за частиною 2 статті 114-2 КК України, виявилися в тому, що він надіслав 17.09.2023 адміністратору спільноти «ХО Харків ONLІNE» відповідний відеозапис наслідків обстрілу території Державного підприємства, які мали місце 16.09.2023 із фіксуванням на відео наявності ,за вказаною адресою, військовослужбовців та техніки ЗСУ. Даних про подальше публікування адміністратором каналу даного відеозапису для загального кола осіб у вказаному Телеграм-каналі, матеріали провадження не містять. З урахуванням конкретних обставин, що інкриміновані ОСОБА_7 , даних про особу обвинуваченого, який в суді апеляційної інстанції надав пояснення, раніше не був судимий, відсутності обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання у максимальних межах, як окремо за кожен злочин так і за їх сукупністю, не є співмірним з обставинами кримінальних правопорушень та даними про його особу, а тому дійшла висновку про можливість пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання. Суд апеляційної інстанції враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09.07.2024 у справі 229/1339/22 про те, що каральна функція покарання не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства, і не становити «особистого надмірного тягаря для особи». У всякому разі покарання має бути домірним кримінальному правопорушенню, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така пропорційність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності. У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції вважає необхідним пом`якшити призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання та призначити його в межах, передбачених санкціями частин 1, 2 статті 436-2, частини 2 статті 114-2 КК України, а саме: за частиною 1 статті 436-2 КК України - 1 рік позбавлення волі, за частиною 2 статті 436-2 КК України - 2 роки позбавлення волі без конфіскації майна, за частиною 2 статті 114-2 КК України - 5 років позбавленні волі та остаточно на підставі статті 70 КК України - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. Саме таке покарання, на думку колегії суддів, за своїм видом і розміром є справедливим, яке буде відповідати вимогам статей 50, 65 КК України. Поряд з тим, суд апеляційної інстанції не встановив підстав для застосування положень статей 69, 75 КК України, враховуючи відсутність пом`якшуючих покарання обставин. Наведені обставини вчинених кримінальних правопорушень та щодо особи обвинуваченого не є тими підставами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, та не є достатніми для висновку про можливість звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням чи призначення більш м`якого виду покарання, не пов`язаного із позбавленням волі. У контексті однієї з апеляційних вимог сторони захисту про звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, колегія суддів зауважує, що один із злочинів, що вчинені ОСОБА_7 , є злочином проти основ національної безпеки України, вчинений в умовах воєнного стану, а тому без належної кримінально-правової охорони цих соціальних цінностей неможливе нормальне функціонування держави в період повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України, що потребує більшої ретельності при оцінці можливості застосування положень статті 75 КК України. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого, вимоги якої були доповнені під час апеляційного розгляду, підлягає частковому задоволенню, а вирок суду, в частині призначеного покарання ОСОБА_7 - зміні.

Керуючись статтями 405, пунктом 2 частини 1 статті 407, 408, 414, 418, 419 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково. Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2024 року в частині призначеного покарання - змінити.

Пом`якшити покарання та призначити ОСОБА_7 : - за частиною 1 статті 436-2 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; - за частиною 2 статті 436-2 КК України - 2 роки позбавлення волі без конфіскації майна; - за частиною 2 статті 114-2 КК України - 5 років позбавлення волі. На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

В решті вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2024 року - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: