Справа № 711/654/24
Номер провадження 1-кп/711/291/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді - ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002128 від 26.12.2023 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, тимчасово не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, депутатом, учасником бойових дій, інвалідом не являється, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

із участю в судовому розгляді:

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , 26.12.2023 близько 13 години 50 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на місці своєї роботи ТОВ «Юрія-фарм», за адресою: у м. Черкаси, вул. Чигиринська 26/11 , знаходячись на першому поверсі де розташована пропускна система до підприємства, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, а саме в посяганні на здоров`я іншої людини, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень і бажаючи їх настання, перебуваючи напроти ОСОБА_7 , під час конфлікту з останнім, дістав правою рукою із карману штанів ніж, та тримаючи ніж у правій руці, наніс умисно один боковий удар ножем, ОСОБА_7 в область лівого стегна.

В результаті своїх умисних протиправних дій, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №02-01/40 від 12.01.2024, ОСОБА_6 , спричинив потерпілому ОСОБА_7 , ушкодження: рана лівого стегна, крововилив та набряк м`яких тканин лівого стегна, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вказаними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.2 ст.125 КК України визнав в повному обсязі та надав суду наступні покази. Того дня він працював на « Юрія Фарм » по вул. Чигиринській в м. Черкаси на посаді вантажника. В обідню перерву потрібно було терміново вийти за межі території. На пропускній у нього виник конфлікт спочатку з начальником зміни ОСОБА_9 через те, що його не хотіли випускати без пропуску. Він шукав пропуск, але не міг йог знайти. В подальшому потерпілий, який працював охоронником також не випускав його за територію підприємства і у нього з ним виник спочатку словесний конфлікт. Він витягнув з правої кишені куртки ножа і продемонстрував його потерпілому. Потім легенько вдарив ножем в ногу потерпілому. Наче не сильно. На ножі з`явились сліди крові. Потерпілий вийшов з пропускної, потім він все таки залишив територію підприємства і через деякий час його затримали працівники поліції. В скоєному розкаюється, вину визнає.

Незважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, про винуватість останнього у скоєнні даного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, свідчать наступні докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 показав, в день події працював охоронником ТОВ «Юрія Фарм», в першій половині дня ОСОБА_10 пройшов до підприємства по пропуску, а в другій половині дня він намагався вийти без пропуску. Потерпілий вказував, що ОСОБА_10 був в неадекватному стані, незв`язна мова, після пропозиції вийти через ворота, а не через пропускну систему, він витягнув із свого одягу ножа, та почав його демонструвати та в подальшому наніс ножем удар в ліву ногу потерпілого. Також потерпілий вказав, хто був очевидцем події та те що в приміщенні наявна камера спостереження, яка все фіксувала. Також потерпілий вказав, де проходив лікування.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що в день події працював охоронником ТОВ «Юрія Фарм», що у нього був конфлікт з ОСОБА_10 , оскільки той не мав пропуску та він був в нетверезому стані. Охоронники запропонували йому вийти через ворота під час виїзду буса. В подальшому ОСОБА_10 розпочав розмахувати ножем, імітувати нанесення удару в живіт, а потім наніс удар (самого удару не бачив). Також свідок сказав, що конфлікт у ОСОБА_10 був із всіма охоронцями.

В судовому засіданні досліджені письмові докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги, а саме:

?Протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 26.12.2023, 26.12.2023 відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 повідомляє, що 26.12.2023 ОСОБА_10 наніс йому тілесні ушкодження. Також у вказаному протоколі вказані очевидці події;

?Довідка КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» , згідно якої ОСОБА_7 звернувся до травматологічного відділення лікарні з ножовим пораненням лівої гомілки, яке отримав на роботі від ОСОБА_10 ;

?Рапорт поліцейського ВР БУПО Черкаської області від 26.12.2023 року.

?Протокол огляду місця події від 26.12.2023 року, об`єктом огляду є земельна ділянка розташована за адресою АДРЕСА_3 ;

?Протокол огляду місця події від 26.12.2023 року, згідно якої об`єктом огляду є приміщення прохідної до території ТОВ «Юрія Фарм», що розташована за адресою м. Черкаси вул. Чигиринська 21 ;

?Протокол огляду предмету від 28.12.2023 року з доданою фототаблицею, а саме металевого предмету зовні схожого на розкладний ніж (метелик) вилучений в ході проведення огляду місця події 26.12.2023 року;

?Довідка про стан сп`яніння від 26.12.2023 року, згідно якої ОСОБА_6 перебуває в стані алкогольного сп`яніння;

?Постанова про зняття показань технічних приладів та тхнічних засобів, що мають функції фото- та кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- та кінозйомки, відеозапису від 28.12.2023 рокуна 1 арк.;

?Протокол зняття показань технічних приладів від 28.12.2023 року;

?Висновок експерта № 02-01/40 від 11.01.2024 відповідно до якої у ОСОБА_7 згідно наданої на судово-медичну експертизу медичної картки, мали місце ушкодження: рана лівого стегна, крововилив та набряк м`яких тканин лівого стегна.

Вказані ушкодження виникли від дії гострого предмету та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження, могли виникнути за обставин, вказаних в протоколі слідчого експерименту від 10.01.2024, за його участю;

?Протокол проведення слідчого експерименту з фототаблицею та диском DVD від 10.01.2024 року, відповідно до якого під час вказаної слідчої дії, потерпілий показав, як ОСОБА_10 тримаючи в правій руці ніж. Наніс ним один удар в область лівого стегна ОСОБА_13 . Також до вказаних протоколу слідчого експерименту долучено фототаблицю, та диск із фіксування слідчої дії;

?Протокол огляду предмету з додатком диск DVD від 28.12.2023 року, згідно якого відео події, яка трапилась 26.12.2023 на території ТОВ «Юрія Фарм», на вказано відео відображено, як в приміщені перебуває 2 охоронця, ОСОБА_10 в своїй сумці здійснює пошук ймовірно пропуску,

Об 13 год. 56 хв. заходить до приміщення потерпілий ОСОБА_13 , в цей час ОСОБА_10 спілкування із охоронцем, який перебував біля робочого місця, їх розмова не супроводжується будь-яким конфліктом, оскільки що охоронник, що ОСОБА_10 періодично посміхаються один до одного, різких агресивних рухів не має.

Об 13 год. 58 хв. розпочинається емоційна розмова між ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , між обома учасниками стає охоронець, який перебував за робочим столом. (Із рухів жестів ймовірно охоронець намагався заспокоїти обох учасників).

В подальшому коли охоронник відійшов, ОСОБА_10 витягнув із правого карману штанів розкладний ніж, та розпочав його демонструвати потерпілому, а також демонстрував наче удар в адресу потерпілого ОСОБА_13 , під час цих дій між ними відбувалась розмова та ОСОБА_10 тримаючи ніж в правій руці наніс боковий удар ножем в область лівого стегна потерпілого ОСОБА_13 .

ОСОБА_13 відчуваючи біль в нозі вийшов на вулицю. Потім повернувся до вбиральні. В цей час ОСОБА_10 перебував в приміщенні та ніяких активних агресивних дій не здійснював.

З відео також видно, що робота підприємства не зупинена, дії ОСОБА_10 охоронця не сприймали, як загрозливі для свого життя та здоров`я, чи в цілому як порушення роботи самого підприємства. Оскільки вони в подальшому не підходили до учасників конфлікту, після нанесення ножового удару не намагались затримати ОСОБА_10

?Висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 28.12.2023 року відповідно до якої у ОСОБА_7 згідно наданої на судово-медичну експертизу медичної картки, мали місце ушкодження: рана лівого стегна, крововилив та набряк м`яких тканин лівого стегна.

Вказані ушкодження виникли від дії гострого предмету та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

?Медична документація ОСОБА_7 , відповідно до якої потерпілий дійсно 26.12.2023 звернувся за медичною допомогою до КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД», де останньому встановлено діагноз. Також у медичній документації вказано період перебування в закладі охорони здоров`я та перелік призначеного лікування.

Судом досліджені характеризуючі данні обвинуваченого ОСОБА_6 .

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 - «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Щодо доводів представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме що його дії необхідно кваліфікувати за ч.4 ст.296 КК України, суд зазначає наступне. Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття. Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне проводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

Суд наголошує: обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти.

Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлених особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у вигляді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема мотиву явної неповаги до суспільства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, а саме в посяганні на здоров`я іншої людини, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень і бажаючи їх настання, перебуваючи напроти ОСОБА_7 , під час конфлікту з останнім, дістав правою рукою із карману штанів ніж, та тримаючи ніж у правій руці, наніс умисно один боковий удар ножем, ОСОБА_7 в область лівого стегна, чим завдав потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілого, свідків, оскільки ці покази підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні іншими доказами.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.2 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд, згідно з вимогами ст.ст.65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставин, що відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого під час судового провадження не встановлено.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

При обрані виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_6 у відповідності до ст.65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до проступків (ст.12 КК України), особу обвинуваченого, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, не одружений, дітей на утриманні не має, не є депутатом, учасником бойових дій та не є особою з інвалідністю, згідно довідок КП «Черкаський обласний наркологічний диспенсер» від 08.01.2024 року №95 та КП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» від 04.01.2024 №24/01-05/1 відповідно, ОСОБА_6 на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

З урахуванням викладеного, конкретних обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень достатнім буде покарання у виді штрафу, в межах санкції відповідної статті. Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Підстав для застосування положень ст.69 КК України суд не знаходить, враховуючи, що всю сукупність встановлених обставин судом було аргументовано наведено для призначення вищезазначеного виду покарання для виховання обвинуваченого.

Призначення ОСОБА_6 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Дана позиція також викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Запобіжний захід під час судового розгляду не обрався.

В межах даного кримінального провадження потерпілий подав цивільний позов на відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Обвинувачений ОСОБА_6 цивільний позов визнав частково та просив задовольнити його частково, відзив поданий не був.

При вирішенні даного позову суд керується вимогами ст.ст.128, 129 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК).

Так, позивачем заявлено вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, яке мотивоване наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом, або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Уразі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної тати.

Згідно ст. 8 Закону України « Про Державний бюджет України а 2024 рік», мінімальна заробітна плата в Україні протягом січня - березня 2024 року складала 7 100,00 грн. на місяць, а протягом квітня - липня 2024 року - 8 000,00 грн. на місяць.

З врахуванням викладеного, розмір відшкодування матеріальної шкоди Позивачеві з боку Відповідача за період часу з січня по липень 2024 року включно складає 51 300 грн., що дорівнює сумі: 21 300 грн. (7100 грн. *3 місяці ) + 32 000 грн. ( 8000*4 місяці).

Разом з тим, позивачем не доведено, що останній перебував на тривалому лікуванні внаслідок отриманого тілесного ушкодження та як наслідок не працював, до позову не додано жодного належного письмового доказу на обґрунтування заявленої позовної вимоги, а тому в цій частині позов не підлягає до задоволення.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 80000 грн., суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

При вирішенні питання про часткове задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичної болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, суд вважає, що потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що йому в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 було заподіяно моральну шкоду.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням викладеного, цивільний позов потерпілого підлягає до часткового задоволення та стягнення за завдану моральну шкоду, спричинену кримінальним правопорушенням в розмірі 10000 гривень 00 коп.

Щодо стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілого - ОСОБА_7 понесених останнім процесуальних витрат за надання правничої допомоги в сумі 25000 грн. так дійсно в межах даного кримінального провадження ОСОБА_7 було укладено договір про надання правничої допомоги з адвокатом ОСОБА_5 , свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю ЧК № 000957 від 16.07.2018 року. Разом з тим, на час закінчення розгляду справи адвокатом ОСОБА_5 не надано доказів отримання коштів від ОСОБА_7 за надані послуги (квитанція, детальний розрахунок і т.д.), а тому в цій частині вимог також необхідно відмовити.

Процесуальні витрати відсутні.

Доля речових доказів повинна бути вирішена на підставі ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 7, 22, 91, 92, 94, 100, 349, 368-371, 373, 374, 615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.

Підстав для обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу судом не вбачаються.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 за завдану моральну шкоду - 10000 грн. В решті позовних вимог відмовити.

Речові докази:

Металевий ніж, що вилучений в ході огляду місця події від 26.12.2023, який переданий на зберігання до камери речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області - знищити після вступу вироку в законну силу;

компакт-диск CD-R, з відеозаписом події 26.12.2023 зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах справи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України, в умовах воєнного стану, судом проголошено резолютивна частина вироку після складання та підписання повного тексту. Повний текст вироку вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1