Провадження №11-кп/801/215/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2024 року у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000290 від 06.04.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Білозерівка Липовецького району Вінницької області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

потерпілого: ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

08.03.2024 року близько 19:00 год. ОСОБА_7 знаходилась у квартирі за місцем проживання ОСОБА_9 , що за адресою АДРЕСА_2 . У вказаній квартирі ОСОБА_7 помітила пластикову платіжну картку, що емітована АТ «Ощадбанк», рахунок № НОМЕР_1 . В цей час у ОСОБА_7 виник протиправний умисел направлений на викрадення офіційного документу, а саме належної ОСОБА_9 вказаної банківської картки.

Реалізуючи свій протиправний умисел, діючи умисно, таємно, з корисливих спонукань, ОСОБА_7 шляхом вільного доступу викрала належну ОСОБА_10 пластикову платіжну картку АТ «Ощадбанк», рахунок № НОМЕР_1 , яка згідно з ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, видана уповноваженою особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, з метою подальшої крадіжки грошових коштів з рахунку вказаної картки.

09.03.2024 року о 13:00 год. ОСОБА_7 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, використовуючи попередньо привласнену пластикову платіжну карту, рахунок № НОМЕР_1 , що емітована АТ «Ощадбанк», яка належить ОСОБА_11 , шляхом зняття готівки з банкомата за адресою: м. Вінниця, вул. Замостянська, 12 заволоділа грошовими коштами в сумі 2000 грн.

Після чого ОСОБА_7 на прохання сина ОСОБА_12 , щодо надання йому грошових коштів для власних потреб, передала останньому вищевказану платіжну картку АТ «Ощадбанк», не повідомивши йому кому вона належить.

В подальшому ОСОБА_13 , який не був обізнаний про походження вищезазначеної банківської картки, 09.03.2024 року в період часу з 17:15 год. по 18:33 год. витратив 3077 грн. та 10.03.2024 року в період часу 12:28 год. та 12:38 год. витратив 1668,17 грн. з вищевказаної картки.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдала ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 6745,17 грн.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2024 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та призначено їй покарання:

за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді одного року пробаційного нагляду.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити остаточне покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком один рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено долю речових доказів.

Заступник керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_14 подав апеляційну скаргу просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2024 стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок та засудити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі.

За ч. 1 ст. 357 КК України на 1 рік пробаційного нагляду з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України, а саме зобов`язати її періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробацїї; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробацїї.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік і покласти обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

У решті вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_7 від 20.11.2024 та призначаючи їй покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді пробаційного нагляду, Вінницький міський суд Вінницької області не поклав на неї обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України, що є обов`язковим у разі призначення такого виду покарання, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність (ст. 59-1 КК України), що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України є підставою для скасування вироку при розгляді провадження в суді апеляційної інстанції.

Крім цього, таке неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність призвело і до невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої внаслідок м`якості і є підставою для скасування вироку відповідно до ч. 2 ст. 409 ст. 414 КПК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити, обвинувачену ОСОБА_7 яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України в апеляційному порядку прокурором не оспорюються.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції вважає, що вони є обгрунтованими.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 59-1 КК України, покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

При цьому ч. 2 ст. 59-1 КК України визначено, що суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Тобто, з аналізу вищевказаних вимог кримінального закону вбачається, що положення, передбачені ч. 2 ст. 59-1 КК України, є імперативною нормою.

Таким чином, при призначенні покарання у виді пробаційного нагляду на обвинуваченого в обов`язковому порядку мають бути покладені обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України

Однак, суд першої інстанції не врахував вказану норму кримінального закону та не застосував її.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_7 від 20.11.2024 року та призначаючи їй покарання за ч.1 ст. 357 КК України у виді пробаційного нагляду, не поклав на неї обов`язки, передбачені п.1,п.2,3 ч.2 ст. 59-1 КК України, що є обов`язковим у разі призначення такого виду покарання.

За таких обставин, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 59-1 КК України, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409, ст. 413 КПК України є підставою для скасування вироку та ухваленням нового вироку.

Керуючись ст. ст. ,405,407,409,414,420, 615 КПК України, суд апеляційної інстанції,

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора задоволити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2024 стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України скасувати.

Ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України п`ять років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 357 КК України один рік пробаційного нагляду з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України, а саме зобов`язати її періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробацїї; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробацїї.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік і покласти обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4