Справа № 461/5305/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/887/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Галицького районного суду м. Львова від 15 липня 2024 року про обвинувачення останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

вищезазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі;

На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 КК України, ч. 3 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 3 ст. 358 КК України - у виді 2 (двох) років обмеження волі; за ч. 3 ст. 190 КК України - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання із випробуванням та визначено 2 (два) роки іспитового строку.

Згідно зі ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_8 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_8 на користь Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у сумі 301 050 (триста одна тисяча п`ятдесят) гривень.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 , маючи умисел на підробку документів, діючи за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, з корисливих мотивів, з метою отримання ОГД, достовірно знаючи про підстави та умови отримання такої, передбачені Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 р., будучи, у відповідності до наказу ГУМВС № 14 о/с від 23.01.2009 р., звільненим із посади оперуповноваженого сектору Державної служби боротьби з економічною злочинністю Сихівського районного відділу ЛМУ ГУ МВС у Львівській області., у невстановлений досудовим розслідуванням час, усвідомлюючи та достовірно знаючи, що в періоди часу із 03.04.2007 р. по 15.04.2007 р., із 09.09.2008 р. по 23.09.2008 р., із 08.08.2019 р. по 19.08.2019 р. на стаціонарному лікуванні у КНП «КЛШМД м. Львова», не перебував, діючи за попередньою змовою групою осіб, у невстановлений досудовим розслідуванням час, надав свої повні анкетні дані, адресу проживання невстановленій досудовим розслідуванням особі, для подальшого їх внесення до медичних виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого форми № 027/о виданих КНП «КЛШМД м. Львова», а саме: виписку № 13438 від 15.04.2007 р., до якої внесено відомості про те, що ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі, в період із 03.04.2007 р. по 15.04.2007 р. із відповідним діагнозом; виписку № 1451 від 23.09.2008 р., до якої внесено відомості про те, що ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі в період із 09.09.2008 р. по 23.09.2008 р. із відповідним діагнозом; виписку № 21916 від 19.08.2019 р., до якої внесено відомості про те, що ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі в період із 08.08.2019 р. по 19.08.2019 р. із відповідним діагнозом, в такий спосіб підробивши вищевказані медичні виписки.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 358 КК України.

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_8 , маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, який видається установою та надає права, без належних на те законних підстав, з метою отримання ОГД, достовірно знаючи про підстави та умови отримання такої, що передбачені Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 р., будучи, у відповідності до наказу ГУМВС № 14 о/с від 23.01.2009 р. звільненим із посади оперуповноваженого сектору Державної служби боротьби з економічною злочинністю Сихівського районного відділу ЛМУ ГУ МВС у Львівській області, 05.08.2019 р., перебуваючи у приміщенні Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області», за адресою: м. Львів, вул. Замарстинівська, 233, достовірно знаючи, що виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого форми №027/о КНП «КЛШМД м. Львова» № 13438 від 15.04.2007 р., до якої внесено відомості про те, що ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі, в період із 03.04.2007 р. по 15.04.2007 р. із відповідним діагнозом; № 1451 від 23.09.2008 р., до якої внесено відомості про те, що ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі в період із 09.09.2008 р. по 23.09.2008 р. із відповідним діагнозом; № 21916 від 19.08.2019 р., до якої внесено відомості про те, що ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі в період із 08.08.2019 р. по 19.08.2019 р. із відповідним діагнозам, є підробленими, оскільки містять недостовірну інформацію про його перебування на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі у зазначені періоди із відповідними діагнозами, усвідомлюючи, що вказані медичні виписки будуть взяті до уваги членами ВЛК при встановленні причинного зв`язку захворювання пов`язаного із проходженням служби в ОВС, подав військово-лікарській комісії ДУ ТМО МВС по Львівській області завідомо підробленні виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого форми № 027/о № 13438 від 15.04.2007 р.; № 1451 від 23.09.2008 р.; № 21916 р. від 19.08.2019 р. КНП «КЛШМД м. Львова», на підставі яких останньому видана постанова медичної ВЛК ДУ ТМО МВС України по Львівській області № 81 від 07.08.2019 р. (на час звільнення зі служби 23.01.2009 р.), у відповідності до якої захворювання: ХІМ ІІ ст. на грунті гіпертонічної хвороби ІІ ст., екстравазальної компресії вертебральних артерій у ВББ, частими ангіоцеребральними кризами, вестибулаотактичними розладами, порушенням статики та ходи з помірним порушенням функції. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь 2, ризик помірний, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Окрім цього, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на використання завідомо підробленого документа, який видається установою та надає права, без належних на те законних підстав, 14.08.2019 р., перебуваючи в приміщенні КНП Жоківська ЦРЛ за адресою: Львівська обл, м. Жовква, вул. Львівська, 78, достовірно знаючи, що виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого форми № 027/о КНП «КЛШМД м. Львова», № 13438 від 15.04.2007 р., до якої внесено відомості про те, що ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі, в період із 03.04.2007 р. по 15.04.2007 р. із відповідним діагнозом; № 1451 від 23.09.2008 р., до якої внесено відомості про те, що ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі в період із 09.09.2008 р. по 23.09.2008 р. із відповідним діагнозом; № 21916 від 19.08.2019 р., до якої внесено відомості про те, що ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі в період із 08.08.2019 р. по 19.08.2019 р. із відповідним діагнозам, є підробленими, оскільки містять недостовірну інформацію про його перебування на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі у зазначені періоди із відповідними діагнозами, усвідомлюючи, що вказані медичні виписки беруться до уваги членами лікарсько-контрольної комісії КНП Жоківська ЦРЛ, при складанні та видачі направлення на медико-соціальну експертну комісію, подав лікарсько-контрольній комісії КНП Жоківська ЦРЛ завідомо підробленні виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого форми № 027/о, № 13438 від 15.04.2007 р.; № 1451 від 23.09.2008 р.; № 21916 від 19.08.2019 р. КНП «КЛШМД м. Львова», на підставі яких ОСОБА_8 видано направлення на медико-соціальну експертну комісію від 14.08.2019 р. № 263.

Окрім цього, ОСОБА_8 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на використання завідомо підробленого документа, який видається установою та надає права, без належних на те законних підстав, 22.08.2019 р., перебуваючи у КЗ ЛОР «Львівський обласний Центр медико-соціальної експертизи» Обласної МСЕК № 1, за адресою: м. Львів, вул. Руська, 20, достовірно знаючи, що виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого форми №027/о КНП «КЛШМД м. Львова» № 13438 від 15.04.2007 р., до якої внесено відомості про те, що ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі, в період із 03.04.2007 р. по 15.04.2007 р. із відповідним діагнозам; № 1451 від 23.09.2008 р., до якої внесено відомості про те, що ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі в період із 09.09.2008 р. по 23.09.2008 р. із відповідним діагнозом; № 21916 від 19.08.2019 р., до якої внесено відомості про те, що ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі в період із 08.08.2019 р. по 19.08.2019 р. із відповідним діагнозом, є підробленими, оскільки містять недостовірну інформацію про його перебування на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі у зазначені періоди із відповідними діагнозами, достовірно знаючи, що постанова медичної ВЛК ДУ ТМО МВС України по Львівській області № 81 від 07.08.2019 р. (на час звільнення зі служби 23.01.2009 р.), видана на підставі завідомо підроблених виписках із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого форми № 027/о № 13438 від 15.04.2007 р.; № 1451 від 23.09.2008 р.; № 21916 від 19.08.2019 р. КНП «КЛШМД м. Львова» та містять неправдиві відомості, усвідомлюючи, що саме вказані медичні документи будуть взяті до уваги членами медико-соціальної експертної комісії, при встановленні наявності групи інвалідності та визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності, пов`язаного із проходженням служби в ОВС, подав медико-соціальній експертній комісії МСЕК № 1 КЗ ЛОР "Львівський обласний Центр медико-соціальної експертизи" направлення на медико-соціальну експертну комісію від 14.08.2019 р. № 263, видане КНП Жоківська ЦРЛ, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого форми № 027/о, № 13438 від 15.04.2007 р.; № 1451 від 23.09.2008 р.; № 21916 від 19.08.2019 р. КНП «КЛШМД м. Львова», постанову медичної ВЛК ДУ ТМО МВС України по Львівській області № 81 від 07.08.2019 р. (на час звільнення зі служби 23.01.2009 р.), на підставі яких ОСОБА_8 видано виписку з акту огляду медико- соціальної експертної комісії, форми № 157-1/0 від 11.09.2019 р. серії 12 ААБ № 311667 та довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках форми № 158/0 від 11.09.2019 р. серії 12ААА № 011099, у відповідності до якої ступінь втрати професійної працездатності становить 45%, по причині пов`язані із проходженням служби в ОВС.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив використання завідомо підробленого документа, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_8 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, а саме коштами одноразової грошової допомоги, внаслідок захворювання, отриманого в період проходження служби в органах внутрішніх справ, будучи у відповідності до наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області № 14 о/с від 23.01.2009 р. звільненим з посади оперуповноваженого сектору Державної служби боротьби з економічною злочинністю Сихівського районного відділу ЛМУ ГУ МВС у Львівській області, діючи з корисливих мотивів, достовірно знаючи, про підстави та умови отримання одноразової грошової допомоги, передбачені Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 р..

Так, у вересні 2019 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в приміщенні Головного управління Національної поліції у Львівській області, за адресою: м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3, достовірно знаючи, що в періоди часу із 03.04.2007 р. по 15.04.2007 р., із 09.09.2008 р. по 23.09.2008 р., із 08.08.2019 р. по 19.08.2019 р. на стаціонарному лікуванні у КНП «КЛШМД м. Львова», не перебував, шляхом обману, звернувся із письмовою заявою до ліквідаційної комісії ГУМВС щодо виплати йому одноразової грошової допомоги внаслідок отримання захворювання в період проходження служби в ОВС, до якої долучив медичні документи, що містять недостовірні відомості та видані на підставі завідомо підроблених виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого форми № 027/о № 13438 від 15.04.2007 р; № 1451 від 23.09.2008 р.; № 21916 від 19.08.2019 р. КНП «КЛШМД м. Львова», а саме: постанову медичної ВЛК ДУ ТМО МВС України по Львівській області № 81 від 07.08.2019 р. (на час звільнення зі служби 23.01.2009 р.), якою встановлено причинно-наслідковий зв`язок захворювання пов`язаного з проходженням служби в ОВС, виписку з акту огляду медико-соціальної експертної комісії, форми № 157-1/0 від 11.09.2019 р. серії 12 ААБ № 311667, довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках форми № 158/0 від 11.09.2019 р. серії 12ААА № 011099, у відповідності до якої ступінь втрати професійної працездатності становить 45%, по причині пов`язані із проходженням служби в ОВС, тим самим ввівши в оману членів ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області щодо правомочності вказаних документів.

На підставі заяви та поданих ОСОБА_8 вищезазначених документів, ліквідаційною комісією ГУМВС у Львівській області підготовлено та затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20.12.1990 р. № 565-12 «Про міліцію» та у відповідності до платіжного доручення від 16.12.2019 р. № 245, перераховано кошти на розрахунковий рахунок в розмірі 301050 грн., як одноразову грошову допомогу, якими розпорядився на власний розсуд, чим завдав матеріальної шкоди Головному управлінню міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, яка у 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та відповідно до примітки до ст. 364 КК України є великим розміром.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), у великому розмірі, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 190 КК України.

Не погоджуючись з вироком Галицького районного суду м. Львова від 15 липня 2024 року, прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 звернулися з апеляційними скаргами.

У своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 15 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі, визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор покликається на те, що оскаржений вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через його м`якість. Зокрема, вказує, що суд, приймаючи зазначене рішення, не надав об`єктивної та всебічної оцінки всім обставинам, які мають значення для призначення ОСОБА_8 покарання, а саме тому, що ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування та судового розгляду своєї вини у вчиненні злочину не визнав, шкоду ГУ МВС України у Львівській області, завдану кримінальним правопорушенням на суму 301 050 гривень, не відшкодував, раніше судимий Сихівським районним судом м. Львова від 17 грудня 2009 року за ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 364 КК України, з досудової доповіді, складеної Залізничним районним відділом філії «Центр пробації» у Львівській області від 31 липня 2020 року вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_8 повторного злочину є середнім.

На думку прокурора, ці обставини в сукупності не можуть зменшити ступінь суспільної небезпеки вчинення ОСОБА_8 злочинів, при цьому судом не враховано те, що засуджений вчинив три окремі кримінальні правопорушення, з яких одне є тяжким, а інші нетяжкими злочинами, та їх суспільну небезпечність. Відтак, судом необґрунтовано застосовано до ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 не проходить військову службу, а є членом добровольчого формування №2 Львівської міської територіальної громади при В/Ч НОМЕР_1 . При цьому обвинувачений незаконно заволодів вказаною сумою грошей, які повинні були бути виплачені особі, котра під час проходження служби в органах внутрішніх справ занедужала на захворювання, яке в подальшому призвело до інвалідності.

У своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 15 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник покликається на те, що вина ОСОБА_8 не доведена, а надані стороною обвинувачення докази не можуть слугувати доказом вини обвинуваченого. Зокрема, основними доказами, на які опирається сторона обвинувачення, є виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_8 , які нібито йому не видавались, і, відповідно, є підробленими, про що ОСОБА_8 достовірно знав. Однак, у цьому випадку стороною обвинувачення не встановлено особу (осіб), ким виконано рукописний текст у виписках за 2007-2008 роки. Відповідно до висновку експерта №4136 від 18 червня 2020 року, експерту не вдалось встановити, чи підписи виконані саме лікарем ОСОБА_11 , тому, що на дослідження надано обмежений графічний матеріал. Тобто ця експертиза проведена не у повному об`ємі. Хоча встановлено, що штамп на виписках « ОСОБА_11 » відповідає штампу, який наявний у цього лікаря та ним використовується.

Попри те, що клопотання сторони захисту про проведення додаткової почеркознавчої експертизи органом досудового розслідування задоволено, однак жодних дій для цього ні слідчим, ні прокурором зроблено не було.

Вказує, що стороною захисту надано докази про перебування ОСОБА_8 на лікування у КНП «КЛШМД м. Львова», це доводить постанова слідчого прокуратури Львівської області ОСОБА_12 про виділення в окреме провадження матеріалів справи, згідно з якою серед виділених матеріалів є медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_8 . Однак, ці медичні документи ОСОБА_8 у Львівській обласній прокуратурі відсутні, очевидно такі є втраченими. Втім, факт перебування ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні у вказаній установі є очевидним. Те саме підтвердила у своїх показаннях лікар ОСОБА_13 .

Як вказує апелянт, фактично станом на сьогодні встановлений лише той факт, що ОСОБА_8 при зверненні до КНП «КЛШМД м. Львова» для отримання виписок такі отримав, оскільки перебував у цьому медичному закладі на стаціонарному лікуванні. Останній жодним чином не може нести відповідальність за правильність складення цих документів, виданих КНП «КЛШМД м. Львова». Ці документи містять штампи та підписи відповідних осіб, а тому підстав вважати їх підробленими у ОСОБА_8 не було. Ці документи складені не ОСОБА_8 , його підписи та рукописний текст на цих документах відсутні.

За цих обставин, сторона захисту вважає вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів недоведеною. При цьому сторона обвинувачення не надає пояснення, чому не призначена додаткова почеркознавча експертиза, оскільки її висновки (категоричні чи ні) надали б відповідь на питання чи лікарем підписані відповідні висновки, чи ні. Показання лікаря ОСОБА_11 у цьому випадку слід оцінювати критично, оскільки очевидним є намір свідка захистити власні інтереси. Наявність на виписках штампу саме цього лікаря свідчить, що ці виписки складались та видавались саме у КНП «КЛШМД м. Львова». Перебування ОСОБА_8 на стаціонарному медичному лікуванні у вказаному закладі по суті спростовує всі доводи сторони обвинувачення.

Вважає, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а в діях ОСОБА_8 відсутні ознаки складів злочинів, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу, просив таку задовольнити та заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, заперечили проти задоволення апеляційних вимог прокурора.

Представник потерпілого ОСОБА_10 у вирішенні апеляційних скарг послалась на розсуд суду.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження дотримано наведені вище вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у справі, а його висновки про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

Так, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, місцевий суд обґрунтував, покликаючись, зокрема, на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , а також на письмові докази: оригінали документів медичного огляду медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» ОСОБА_8 ; інформацію КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м.Львова» №05-06 вих 2183 від 29 травня 2020 року; інформацію КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м.Львова» №05-07 вих 2559 від 19 червня 2020 року; інформацію КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м.Львова» №10-06 вих 2180 від 29 травня 2020 року; інформацію з ліквідаційної комісії ГУ НП у Львівській області №104 від 25 червня 2020 року; інформацію з ДУ «ТМО МВС України йо Львівській області» №33/34-733 від 26 червня 2020 року, протокол №61 та акт медичного огляду №81 від 5 серпня 2018 року, постанову №81 від 7 серпня 2019 року (на час звільнення зі служби); наказ комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги №131 від 23 липня 2018 року про знищення печаток і штампів; медичні документи, вилучені в медико-соціальній експертній комісії щодо хворого ОСОБА_8 ; документи з ліквідаційної комісії ГУ МВС у Львівській області щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_8 ; висновок судової почеркознавчої експертизи №4136 від 18 червня 2020 року, зміст яких детально викладений у вироку суду першої інстанції.

Дослідивши відповідно до ст. 94 КПК України вищевказані докази і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), у великому розмірі; підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, вчиненого за попередньою змовою групою осіб; використання завідомо підробленого документа.

На переконання колегії суддів, твердження сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є безпідставними.

Так, згідно зі ст. 190 КК шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховання певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього.

Шахрайство - це злочин з матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяної шкоди, внаслідок заволодіння майном або придбання права на нього у відповідний спосіб, а тому визначення розміру завданої шкоди є однією з ознак об`єктивної сторони вказаного складу злочину.

Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом і корисливим мотивом щодо вчиненого діяння.

Винна особа цілком усвідомлює суспільну небезпечність самого діяння, об`єкт та предмет злочину, цінність матеріальних благ, а також той факт, що свідомо вводить потерпілого в оману шляхом обману чи зловживання довірою, що останній лише зовнішньо добровільно передає їй предмет злочину, тоді як фактично ця воля потерпілого є фіктивною.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, у вересні 2019 року ОСОБА_8 звернувся з письмовою заявою до ліквідаційної комісії ГУМВС щодо виплати йому одноразової грошової допомоги внаслідок отримання захворювання в період проходження служби в ОВС, до якої долучив: постанову медичної ВЛК ДУ ТМО МВС України у Львівської області №81 (на час звільнення зі служби 23 січня 2009 року), якою встановлено причинно-наслідковий зв`язок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС, виписку з акту огляду медико-соціальної експертної комісії, форми №157-1/0 від 11 вересня 2019 року серії 12 ААБ №311667, довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках форми № 158/0 від 11 вересня 2019 року серії 12ААА № 011099, відповідно до якої ступінь втрати професійної працездатності становить 45%, по причині пов`язаній із проходженням служби в ОВС; та йому було призначено одноразову грошову допомоги відповідно до Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року. На підставі платіжного доручення №245 від 16 грудня 2019 року ОСОБА_8 на розрахунковий рахунок перераховано кошти в розмірі 301 050 грн, як одноразову грошову допомогу.

При цьому судом першої інстанції встановлено та апеляційним судом перевірено, що обвинувачений ОСОБА_8 звернувся до медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» з направленням на медичний огляд №868 від 01.08.2019 року для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи, з метою здійснення медичного огляду для встановлення причинного зв`язку захворювання, освідчення по медичних документах на момент його звільнення 23.01.2009 року з сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області.

Як вбачається з медичних документів указаної комісії, зокрема протоколу №61 та акту медичного огляду №81 від 5 серпня 2018 року, лікарі цієї медичної комісії обвинуваченого не оглядали та в акті медичного огляду лише зазначали, що було здійснено освідчення на підставі медичних документів на день звільнення з органів внутрішніх справ станом на 23.01.2009 року. Натомість ОСОБА_8 звернувся до вказаної комісії з оригіналами виписок №1451, згідно з якою перебував на стаціонарному лікуванні (на дому) в період з 09.09.2008 р. по 23.09.2008 р. у Комунальному некомерційному підприємстві «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м.Львова» та виписки №13438 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, згідно з якою ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні в період з 03.04.2007 р. по 15.04.2007 р. у Комунальному некомерційному підприємстві «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м.Львова».

Вказані медичні документи стали підставою висновку медичної комісії про те, що ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_8 становить 45% і пов`язаний із проходженням служби в ОВС.

Факт підробки указаних виписок був належно установлений судом першої інстанції, який свої висновки обґрунтував тим, що виписки за 2007 та 2008 роки виготовлені на бланку, затвердженому наказом МОЗ від 2012 року, зазначена у них назва лікувального закладу почала існувати лише 23.07.2018 року, печатки, яка стоїть на цих виписках, у 2007-2008 роках не існувало, частина лікарів, які підписували ці виписки, у вказаній лікарні ніколи не працювали, а частина зазначає, що на виписці не їхні підписи, виписки №1348 та №1451 видавались не ОСОБА_8 , а іншим особам.

У ході експертного дослідження, за результатами якого надано висновок почеркознавчої експертизи №4136 від 18 червня 2020 року, встановити ким, ОСОБА_11 чи іншою особою виконано підписи у виписках №1451 від 23.09.2008 року та № 13438 від 15.04.2007 року із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_18 у місці розташування відтиску штампу «КМКЛШМД ОСОБА_19 . Зав. 1-м неврологічним відділенням» не виявилось можливим.

При цьому у ході допиту лікар ОСОБА_11 повідомив, що ОСОБА_8 у нього ніколи не лікувався, чи лікувався він у відділенні не пригадує; в ході огляду виписок №1348 та №1451 свідок повідомив, що підпис на цих виписках не його, сам діагноз у виписці неграмотно написаний та підроблений.

Покликання захисника на те, що показання свідка ОСОБА_11 слід оцінювати критично, не заслуговують на увагу, оскільки на виконання вимог ст. 23, ч. 3 ст. 224 КПК України, свідок ОСОБА_11 був приведений до присяги та попереджений судом про кримінальну відповідальність за відмову давати показання і за давання завідомо неправдивих показань (а.с. 248-249, т. 1). Тобто судом першої інстанції дотримано встановлених кримінальним процесуальним законом вимог щодо допиту, зокрема, свідка ОСОБА_11 , а надані свідком показання є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами справи.

В апеляційній скарзі захисник, указуючи на неповноту висновку експерта №4136 від 18 червня 2020 року через невстановлення, ким саме виконаний підпис лікаря ОСОБА_11 , зазначає про необхідність проведення додаткової експертизи.

Згідно з п. 1.2.13 Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року №53/5, додатковою є експертиза, якщо для вирішення питань щодо об`єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріли (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи.

Частиною 1 ст. 332 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Попри те, що сторона захисту указує на необхідність проведення додаткової експертизи, така з відповідним клопотанням до слідчого судді чи суду не зверталась.

Наведене, враховуючи, що встановлення відомостей, ким виконаний рукописний текст у виписках за 2007-2008 роки, не впливає ні на обсяг пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, ні на доведеність його вини, не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «КЛШМД м. Львова», тому і звернувся туди за отриманням виписок, не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки в період з 03.04.2007 р. по 15.04.2007 р. ОСОБА_8 перебував на амбулаторному лікуванні в лікарні ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» з 04.04.2007 р. по 13.04.2007 р., довідка №1390, тобто саме в той час, коли він мав перебувати на лікуванні у лікарні КНП «Швидкої медичної допомоги м.Львова», відповідно до наданих медичній комісії виписок.

Покликання на те, що ОСОБА_8 не може нести відповідальність за правильність складення документів, виданих КНП «КЛМШД м. Львова», є безпідставним, адже обвинуваченому було достовірно відомо, що він не перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «КЛШМД м. Львова» впродовж 03.04.2007 р. -15.04.2007 р., 09.09.2008 р. - 23.09.2008 р. та, відповідно, не хворів на хронічну ішемію мозку II ст. на ґрунті гіпертонічної хвороби II ст., що надалі стало підставою для його звернення до медичної комісії. На підставі наданих ОСОБА_8 виписок члени медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Львівській області», будучи введеними в оману, встановили причинно-наслідковий зв`язок захворювання ОСОБА_8 з проходженням ним служби в ОВС, що надалі дало йому можливість встановити ступінь втрати професійної працездатності та отримати одноразову грошову допомогу внаслідок отримання захворювання в період проходження служби в ОВС. При цьому обвинувачений ОСОБА_8 не мав будь-яких прав ні на вказані виписки, оскільки не отримував їх у встановлений законом спосіб, ні на отримання зазначеної одноразової грошової допомоги, та який, як повнолітня осудна особа, був суб`єктом злочину.

Попри те, що сторона захисту стверджує, що ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні у лікарні швидкої допомоги, однак доказів цього суду не представлено. Більше того, значення для цього кримінального провадження має факт перебування обвинуваченого у вказаному медичному закладі виключно у періоди, зазначені у наданих ним виписках, з відповідним діагнозом, а не будь-яке лікування у цьому закладі.

За цих обставин, досліджені під час судового розгляду докази в сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України.

Колегією суддів у ході апеляційного перегляду судового рішення щодо ОСОБА_8 не встановлено обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції та наявність підстав для скасування вироку щодо останнього, як того вимагає в апеляційній скарзі сторона захисту.

Стосовно тверджень прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то вони не заслуговують на увагу.

Висновок суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від покарання з випробуванням ґрунтується на загальних засадах призначення покарання.

Зі змісту ст.ст. 50, 65 КК України вбачається, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім визначених законом випадків, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В той самий час, в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вказано, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивовано у вироку.

Як слідує із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень; особу винного, який одружений, разом з дружиною виховує двох неповнолітніх синів, непогашений судимостей немає, згідно з вимогою Додатку 1 до Порядку доступу до відомостей інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_8 притягався до кримінальної відповідальності один раз у 2009 році, покарання за вироком відбув, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; досудову доповідь Залізничного РВ філії «Центр пробації» у Львівській області від 31 липня 2020 року, згідно з якою результати оцінки ризику обвинуваченого ОСОБА_8 показали середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі можливе; відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Одночасно, при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, відповідно до вимог зазначеної статті, крім указаних вище обставин, врахував також те, що з березня 2022 року під час збройної агресії російської федерації на території України ОСОБА_8 проходить навчання та здійснює чергування в територіальній обороні Львівської області, що, на думку суду, істотно знижує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень і особливо ступінь небезпечності вчиненого для суспільства.

З урахуванням наведених обставин, а саме даних про особу обвинуваченого, відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_8 остаточного покарання у виді трьох років позбавлення волі, а також можливості звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, вважаючи, що призначене обвинуваченому покарання з застосуванням ст. 75 КК України відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, як і в цілому положенням ст. 65 КК України.

На переконання колегії суддів, всупереч апеляційної скарги прокурора, судом першої інстанції відповідно до вимог, передбачених ст.ст. 50, 65, 75 КК України, враховані всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, з наведенням у вироку належного обґрунтування прийнятого рішення.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що судом належним чином не враховано дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що останній вини у вчиненому не визнав та заподіяної шкоди не відшкодував, то, на переконання колегії суддів, вони жодним чином не спростовують висновку місцевого суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, адже для застосування ст. 75 КК України визнання обвинуваченим вини та відшкодування заподіяної шкоди не є обов`язковими умовами.

Покликання прокурора на те, що ОСОБА_8 не проходить військову службу, а є членом добровольчого формування №2 Львівської міської територіальної громади при В/Ч НОМЕР_1 , висновків місцевого суду не спростовує, адже в умовах збройної агресії проти нашої Держави будь-яка участь у відсічі такої агресії, допомозі Збройним силам України, характеризує особу з позитивного боку.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням передбачає покладення на особу, звільнену від відбування такого покарання, певних обов`язків, виконання яких свідчить про виправлення засудженого. У протилежному випадку, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 78 КК України, направляє засудженого для відбування призначеного покарання. Тобто звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання є його шансом на виправлення без поміщення до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Поміж тим, покладення на останнього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, є тим засобом, що дозволить перевірити ОСОБА_8 на його здатність виправитись без ізоляції від суспільства.

За таких обставин, оскільки в апеляційній скарзі сторони обвинувачення не наведено об`єктивних доводів чому призначене ОСОБА_8 покарання є явно несправедливим та чому його виправлення і перевиховання неможливе без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, то покликання в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом кримінального закону, що потягло невиправдану м`якість призначеного обвинуваченому покарання, на думку апеляційного суду, є необґрунтованим.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти росії» (рішення від 9 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) та у справі «Ізмайлов проти росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Таким чином, рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України є обґрунтованим та вмотивованим.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для скасування оскарженого вироку, як про те зазначають в апеляційних скаргах прокурор та захисник.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Галицького районного суду м. Львова від 15 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, апеляційні скарги прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4