Провадження № 11-сс/811/284/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 року про накладення арешту на майно,-

з участю представника адвоката ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

даною ухвалою, задоволено клопотання старшого детектива Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) ТУ БЕБ у Львівській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами БЕБ України Львівської обласної прокуратури ОСОБА_9 , про накладення арешту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000045 від 03.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204 КК України.

Накладено арешт на майно, вилучене 03.12.2024 в ході проведення огляду місця події на території міжнародного пункту пропуску «Рава-Руська-Хребенне» митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці, за адресою: с. Рата, вул. Гребінського, 28, Львівської області, а саме: транспортний засіб марки «VOLVO» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , з причепом марки «SCHMITZ» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , що полягає у позбавленні права на відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Виконання ухвали доручено старшому детективу Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) ТУ БЕБ у Львівській області ОСОБА_8 .

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав те, що вищевказане майно визнано речовим доказом, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення, відчуження, з урахуванням зазначених положень діючого КПК України є необхідність задоволення клопотання та накладення арешту на майно, яке вилучено 03.12.2024 під час огляду місцевості, а відтак на виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України детектив довів необхідність накладення арешту на вищевказане майно.

На вказану ухвалу представник адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 12.12.2024, оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого детектива Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) ТУ БЕБ у Львівській області ОСОБА_8 про накладання арешту на майно вилучене 03.12.2024 в ході проведення огляду місця події на території міжнародного пункту пропуску «Рава-Руська-Хребенне» митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці, за адресою: с. Рата, вул. Гребінського, 28, Львівської області, а саме: транспортний засіб марки «VOLVO» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , з причепом марки «SCHMITZ» з реєстраційним номером НОМЕР_3 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000045 від 03.12.2024 року. Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна. Вилучене майно 03.12.2024 року в ході проведення огляду місця події на території міжнародного пункту пропуску «Рава-Руська-Хребенне» митного поста «Рава- Руська» Львівської митниці, за адресою: с. Рата, вул. Гребінського, 28, Львівської області, а саме: транспортний засіб марки «VOLVO» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , з причепом марки «SCHMITZ» з реєстраційним номером НОМЕР_3 у кримінальному провадженні №0000045 від 03.12.2024 року, повернути власнику.

В обґрунтування зазначає, що ухвала Личаківського районного суду м. Львова від 12.12.2024 про накладення арешту не відповідає фактичним обставинам справи, та вимогам ч. 1 ст. 170 КПК України.

Вважає, що ухвала Личаківського районного суду від 12.12.2024 постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи і порушує законні права та інтереси ОСОБА_10 (гр. Республіка Польща), як власника транспортного засобу з причепом, з наступних підстав.

Вказує, що визнання органами досудового розслідування речовими доказами майна, на яке просить детектив у клопотанні від 04.12.2024 накласти арешт, не може бути єдиною підставою для арешту майна.

Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі жодним чином не деталізовано чому та як саме вилучене майно відповідає вимогам ст. 98 КПК України.

Стверджує, що судом першої інстанції та ініціатором клопотання не було встановлено і доведено, що майно, на яке він просить накласти арешт, є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204 КК України, знаряддям вчинення даного кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, що воно було об`єктом кримінально протиправних дій, чи було набуто кримінально протиправним шляхом або отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Щодо строку на апеляційне оскарження ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 12.12.2024 зазначає, що участі в судовому засіданні 12.12.2024 апелянт не брав, ухвали на поштову адресу не отримував, про наявність ухвали апелянт дізнався 22.01.2025, а саме коли ознайомився із матеріалами справи та отримав копію оскаржуваної ухвали, відтак вважає такий пропущено з поважних причин.

Заслухавши доповідача, виступ представника адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та не заперечив про розгляд такої у відсутності власника майна ОСОБА_10 , думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечив щодо задоволення поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Поважність причин пропуску апелянтом строку на подачу апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому цей строк необхідно поновити.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про його арешт.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею належним чином дотримані.

З матеріалів клопотання, вбачається, що Підрозділом детективів (на правах самостійного Управління) ТУ БЕБ у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000045 від 03.12.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204 КК України

03 грудня 2024 року, відомості по даному факту внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000045, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204 КК України.

Під час здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні 03.12.2024 органом досудового розслідування прийнято рішення про визнання вилученого майна, речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000045, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204 КК України.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Колегія суддів вважає, що існує сукупність підстав вважати, що вищезазначене майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та мають важливе доказове значення для даного кримінального провадження та є речовим доказом у даному кримінальному провадженні

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, при цьому, слідчий суддя, обґрунтовано зазначив, що накладення арешту на вилучене майно має важливе значення, зокрема, надасть можливість використати вказане майно як доказ у кримінальному провадженні, вилучене майно саме по собі або в сукупності з іншими речами та документами має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, забезпечить проведення необхідних експертиз (в тому числі почеркознавчої), відтак є достатні підстави вважати, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Доводи апеляційної скарги про незаконність накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.

Таким чином, доводи, на які покликається в апеляційній скарзі адвокат висновків слідчого судді щодо доцільності накладення арешту на майно, не спростовують та не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

При перевірці справи в апеляційному порядку допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, на що покликається адвокат в апеляційній скарзі, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді, не виявлено.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-174, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

поновити представнику власника майна ОСОБА_10 адвокату ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 року про накладення арешту на майно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4