Справа № 357/2420/25
У Х В А Л А

27.02.2025 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_3 ,

захисник: ОСОБА_4 ,

обвинувачені: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілі: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні залі суду в м. Біла Церква Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000016, внесеному 01.01.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 296 КК України,

У С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою.

24.02.2025 до судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 296 КК України.

Ухвалою суду від 24.02.2025 за вищевказаним кримінальним провадженням призначено підготовче судове засідання на 26.02.2025, яке відкладалось на 27.02.2025, під час якого на розгляд винесено питання регламентовані статтями 314-316 КПК України.

Позиція сторін та інших учасників.

Сторони кримінального провадження з боку обвинувачення та захисту, а також потерпілі вважали за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття провадження, внесення подання про визначення підсудності немає.

Крім цього прокурором на виконання вимог ч. 3 ст. 315 КПК України заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, посилаючись на те, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховані слідчим суддею Білоцерківського районного суду Київської області при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 на даний час не зменшились та продовжують існувати, а саме обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до чотирьох років. Окрім цього, отримані відомості, які встановлені з показань мешканців буд. АДРЕСА_1 , які характеризують підозрюваного ОСОБА_5 з негативного боку, вказують, що останній постійно вчиняє конфлікти з мешканцями будинку, поводить себе неадекватно, має схильність до зловживання алкогольними напоями. Також ОСОБА_5 має не стійкі соціальні зв`язки, відсутність на утриманні дітей чи інших осіб, а також те, що 17.10.2024 ОСОБА_5 засуджений Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст.122, ч.1 ст.121, ч.2 ст.125 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, вирок не набрав законної сили. Однак, не зважаючи на будь-які стримуючі поведінку ОСОБА_5 фактори, останній 01.01.2025 знову вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з застосуванням насильства, у вчиненні якого він обвинувачується. У зв`язку з чим, у разі доведення його винуватості, останньому загрожує кримінальна відповідальність у виді безальтернативного покарання, а саме позбавлення волі. Усвідомлення можливості настання вказаних вкрай несприятливих наслідків може спонукати ОСОБА_5 змінювати своє місце проживання та переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків та потерпіих, обґрунтовується тим, що потерпілі та свідки вказаних кримінальних правопорушень мешкають в одному багатоповерховому будинку під`їзду АДРЕСА_2 із підозрюваним та вказують на причетність ОСОБА_5 до вчинення вказаних кримінальних правопорушень, а тому є підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 має можливість незаконно впливати на свідків та потерпілих в кримінальному провадженні зокрема шляхом переконання, примушування з застосуванням фізичної сили або погроз такого застосування, так як у кримінальному провадженні на даний час не допитані усі свідки, очевидці події. Окрім цього, прокурор зазначає, що багато мешканців будинку, де сталась вказана подія, відмовились надавати показання відносно ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що бояться за своє життя і здоров`я.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення, обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 , хоча на даний час і не має не зняту чи не погашену у встановленому законом порядку судимість, однак є обвинуваченим у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, пов`язаних із застосуванням насильства, в тому числі тяжкого кримінального правопорушення, за заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що свідчить про те, що ОСОБА_5 належних висновків для себе не зробив, не припинив свою злочинну діяльність та знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, пов`язаного із застосуванням насильства. Окрім цього ОСОБА_5 не має міцних соціальних зв`язків, раніше вчиняв тяжкі злочини проти життя та здоров`я особи, за місцем мешкання характеризується негативно, на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин проти громадського порядку та моральності, який пов`язаний із застосуванням насильства, за що передбачена кримінальна відповідальність до 4 років позбавлення волі, у зв`язку з чим, застосувавши до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, останній може вчинити інші кримінальні правопорушення. Окрім цього, вчинені ним 01.01.2025 року кримінальні правопорушення дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 схильний до вчинення злочинів в світлу пору доби, в оточенні сторонніх осіб, зокрема мешканців буд. АДРЕСА_1 , що свідчить про зухвалий характер його діянь по відношенню до оточуючих та відсутність фактору страху бути поміченим сторонніми особами, тому існує ризик, що ОСОБА_5 може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Крім цього прокурором заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту на певний період доби терміном на 60 днів, посилаючись на те, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховані слідчим суддею Білоцерківського районного суду Київської області при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на певний період доби ОСОБА_6 , на даний час не зменшились та продовжують існувати, а саме обвинувачений може переховуватися від суду, зважаючи на те, що у разі визнання ОСОБА_6 , винним у вчиненні кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, і призначення навіть мінімального покарання за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого діяння, це може стати підставою та мотивом для його переховування від суду; окрім цього, отримані відомості, які встановлені з показань мешканців буд. АДРЕСА_1 , які характеризують ОСОБА_6 з негативного боку, а також наявні нестійкі соціальні зв`язки ОСОБА_6 , на що вказує відсутність на утриманні дітей чи інших осіб. У зв`язку з чим, усвідомлення можливості настання вказаних вкрай несприятливих для ОСОБА_6 наслідків, спонукатиме його змінювати місце проживання та уникати суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 може з метою уникнення кримінальної відповідальності здійснювати протиправний вплив на свідків у кримінальному провадженні та узгоджувати з ними позицію захисту, а також здійснювати протиправний вплив на потерпілих з метою зміни останніми наданих раніше показань.

Наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, обгрунтовуюється тим, шляхом порушення покладених на нього процесуальних обов`язків та своєчасного прибуття за викликом до суду.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення, обґрунтовується тим, що оскільки обвинувачений є військовослужбовцем, проживає у м. Біла Церква Київської області, у власності житла не має та з метою уникнення від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 162 КК України, може вчинити самовільне залишення військової частини, а саме злочин, перебачений ч. 5 ст. 407 КК України.

Захисник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просив змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт на певний період доби, оскільки заявлені прокурором ризики є необґрунтованими, кім цього, захисник зазначив, що директор ТОВ "ПАЧ: БІЛДІНГ" ОСОБА_9 готовий взяти на поруки обвинуваченого ОСОБА_5 , про що до суду надано лист ТОВ "ПАЧ: БІЛДІНГ", разом з тим, ОСОБА_5 має намір змінити місце проживання, у зв`язку з чим відпаде ризик впливати на свідків та потерпілих.

Крім цього, захисник проти продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на певний період доби не заперечував, однак просив змінити адресу за якою продовжити вказаний запобіжний захід на нову, а саме: АДРЕСА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника та просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт на певний період доби та зазначив, що у зв`язку з тим, що потерпіла здійснила постріл йому у ногу, він має намір пройти лікування.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію захисника, не заперечував проти продовження йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на певний період доби та просив змінити адресу за якою продовжити вказаний запобіжний захід на нову, а саме: АДРЕСА_3 у зв`язку з спільним проживанням за вказаною адресою з цивільною дружиною. Прокурор щодо зміни адреси відбування домашнього арешту не заперечував.

Потерпілі підтримали позицію прокурора.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі встановлених обставин із вказаних питань.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, вважає, що згідно зі статтями 315, 316 КПК України, справа підлягає призначенню до судового розгляду, з огляду на таке.

Під час підготовчого судового засідання не встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України.

Отже суд вважає, що підстав для повернення обвинувального акту прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України немає.

Підстав для закриття провадження немає. Обвинувальний акт складений відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Кримінальне провадження підсудне Білоцерківському міськрайонному суду Київської області.

Серед іншого, визначено, що судовий розгляд з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити у відкритому судовому засіданні, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

Так, у підготовчому судовому засіданні, відповідно до положень ч. 2 ст. 318, пунктів 19, 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК України, судом визначено коло осіб з боку обвинувачення, потерпілих та захисту, які братимуть участь у судовому розгляді.

Враховуючи, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав, при вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів відносно обвинувачених, вислухавши думку учасників кримінального провадження, проаналізувавши матеріали судового провадження, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Так, строк запобіжних заходів відносно обвинувачених закінчується 01.03.2025, а розглянути та прийняти рішення по справі до вказаного строку не представляється можливим, тому виникло питання про доцільність продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою та продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту на певний період доби, терміном на 60 днів.

Так, відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 - п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.

Також, з положень норм ст. 199 КПК України випливає, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою у т.ч. ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Вказане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду. З огляду на стадію кримінального провадження та зміст самого клопотання, суд не вирішує питання щодо обґрунтованості підозри, однак оцінює критерії, визначені у статті 178 КПК України, та доведені прокурором ризики, передбачені частинами 1 статті 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу суд не уповноважений перевіряти обґрунтованість самих підстав застосування запобіжного заходу, а учасники не можуть ставити під сумнів висновки, покладені в основу такого рішення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити в майбутньому. Отже, ризики слід вважати наявними за умови встановлення їх імовірності. Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. При встановленні ризиків суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

На думку суду, ризик обвинуваченого ОСОБА_5 переховування від суду досі є реальним з огляду на характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 та суворість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до чотирьох років, при цьому 17.10.2024 ОСОБА_5 засуджений Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст.122, ч.1 ст.121, ч.2 ст.125 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, вирок не набрав законної сили. При цьому, ОСОБА_5 знову обвинувачується у кримінальному правопорушенні, пов`язаному з застосуванням насильства, та у разі набрання вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2024 законної сили, що унеможливить застосувати положень про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, звільнення від відбування покарання з випробуванням тощо. Отже, усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності у випадку визнання його винуватим у майбутньому, обвинувачений може вчиняти дії, спрямовані на переховування від суду.

Кримінальне провадження не є статичним, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки обвинуваченого. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді потенційного ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі, у перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Суд також зазначає про актуальність ризику впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих. Наразі заявлені прокурором в якості свідків та потерпілих не допитані. Обвинуваченому відомі адреси проживання свідків та потерпілих у вказаному кримінальному правопорушенні, а тому є підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений матиме можливість незаконно впливати на них, зокрема шляхом умовляння, підкупу, переконання. Так, загальний порядок, встановлений КПК України, передбачає процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, спочатку на стадії досудового розслідування шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК (у виключних випадках). Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). Відтак, ураховуючи реалізацію принципу безпосередності, ризик впливу на свідків та потерпілих існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків і потерпілих та дослідження їх судом.

Щодо можливості вчинення іншого кримінального правопорушення суд зазначає, що характер вчинених кримінальних правопорушень вказує на схильності ОСОБА_5 до вчинення інших кримінальних правопорушень, зокрема пов`язаних із застосуванням насильства. Крім того, ОСОБА_5 не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків не має, проігнорувавши встановлені законом норми поведінки в суспільстві, вчинив злочин, пов`язаний із застосуванням насильства, що свідчить про відсутність будь-яких стримуючих факторів щодо вчинення протиправної поведінки, в тому числі кримінальних правопорушень.

Аргументи сторони захисту у свої сукупності не є настільки суттєвими, щоб нівелювати вищезазначені ризики з огляду на вказані обставини.

Враховуючи викладене, актуальними залишаються ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України. Таким чином, на думку суду, пропорційним до наявних ризиків є продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказаний запобіжний захід здатний виконати роль стримуючого фактору для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігти встановленим ризикам у подальшому. Суд також виходить із того, що таке обмеження в реалізації прав і свобод людини є розумним і співмірним для цілей цього кримінального провадження.

Тобто, застосований запобіжний захід кореспондується та відповідає визначеним КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу.

Як наслідок передумови для продовження запобіжного заходу - взяття під варту (тримання під вартою), не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу у межах строків визначених ст. 331 КПК.

З огляду на актуальність трьох ризиків та їх характеру, суд дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатен на належному рівні забезпечити належне виконання процесуальних обов`язків і запобігти будь-якому прояву окреслених ризиків. Таким чином, суд вважає виправданим подальше тримання ОСОБА_5 під вартою строком на шістдесят днів.

За змістом вимог ст.180 КПК України, передача підозрюваного під особисту поруку полягає у наданні особами, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Проте суду не надано доказів на підтвердження способу виконання обвинуваченим покладеним на нього обов`язків, у разі застосування щодо нього особистої поруки, а саме можливості уникнення ризиків зазначених в клопотанні прокурора, а також те, що директор ТОВ "ПАЧ: БІЛДІНГ" ОСОБА_9 є особою, яка заслуговує на особливу довіру.

Крім цього встановлено, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується.

Стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення.

Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Суд вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченого винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення відсутності визначених вище ризиків.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи всі обставини по справі, суд вважає, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 повинен бути продовжений на 60 днів без визначення застави.

Суд також враховує те, що будь-які дані, які б свідчили про неможливість тримання ОСОБА_5 під вартою, сторонами кримінального провадження не надавалися.

Крім того, щодо продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд зазначає наступне.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні прокурором заявлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 296 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до чотирьох років у виді позбавлення волі. Покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на зазначений строк, яке може бути призначене ОСОБА_6 , особливо сильно підвищує ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду.

Не залишається поза увагою судді, що ОСОБА_6 порушувався встановлені слідчим суддею обов`язк, .а саме останній відлучився із місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

Так, відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 7 КПК України, безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального провадження та повинна застосовуватися за загальним правилом, можливість використання показань, зафіксованих за допомогою технічних засобів відеофіксації, передбачена ч. 11 ст. 615 КПК України, застосовується лише як виключення. При цьому, показання свідків, безпосередньо досліджені в суді, мають пріоритет над показаннями, отриманими у порядку ч. 11 ст. 615 КПК України.

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Зазначене вказує на існування ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні.

Щодо ризиків перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення.

На даний час суд не вбачає існування реальних ризиків перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинення ОСОБА_6 інших кримінальних злочинів.

Таким чином, у своїй сукупності наведені обставини дають підстави стверджувати про наявність ризиків передбачених п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування і суду обвинуваченим ОСОБА_6 , впливу на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до положень ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, про які зазначав детектив у Клопотанні, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 1 ст. ст. 162 КК України у незаконному проникненні до житла;

- ч. 2 ст. 296 КК України у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненою гшрупою осіб.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні із домашнім арештом, є застава, особиста порука, особисте зобов`язання.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, суддею серед іншого, приймається до уваги особиста ситуація обвинуваченого, беручи до уваги ризики, наявність яких встановлена суддею, застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт не здатне забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти встановленим суддею ризикам.

Таким чином, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло у певний період доби ОСОБА_6 підлягає задоволенню, у зв`язку з чим для запобігання вищезазначених ризиків вважає доцільним продовжити застосування до обвинуваченого передбаченого ст. 181 КПК України запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з забороною залишати місце проживання у період часу з 20:00 год. по 06:00 год. наступного дня, при цьому суд вважає за можливе змінити адресу виконання вказаного запобіжного заходу на житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , з покладанням на останнього певних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Тим самим, підготовка до судового розгляду є завершеною.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КПК України, після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

При визначенні строку проведення судового розгляду суд враховує положення статей 28, 316 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 131, 132, 176 - 178, 181, 183, 193, 194, 196, 197, 314-318, 369-372, 376 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту по кримінальному провадженню №0000016, внесеному 01.01.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 296 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на 04.03.2025 о 12.00 год. за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Павла Скоропадського, 4-А.

В судове засідання викликати прокурора, потерпілих, захисника, обвинувачених.

Кримінальне провадження розглядати одноособово.

Клопотання прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строку застосування обраного запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити застосований запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерство юстиції України на 60 днів по 27.04.2025 включно.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

В задоволенні клопотання директора ТОВ "ПАЧ: БІЛДІНГ" ОСОБА_10 про взяття на поруки обвинуваченого ОСОБА_5 - відмовити.

Клопотання прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строків застосування обраного запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту не певний період доби задовольнити частково.

Продовжити застосований запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді домашнього арешту, заборонивши останньому у період часу з 20:00 год. по 06:00 год. наступного дня залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та / або необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги, зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до суду, строком на два місяці, а саме по 27.04.2025 включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1. Не відлучатися за межі м. Біла Церква та Білоцерківського району Київської області, без дозволу суду.

2. Повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

3. Не спілкуватись у будь-який спосіб із свідками і потерпілими у даному кримінальному провадженні.

4. Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В іншій частині клпотання відмовити.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідно до ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконання покладених на нього обов`язків.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться без поважних причин за викликом до суду, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_6 покласти на орган національної поліції за місце його проживання.

Покладені на ОСОБА_6 ухвалою обов`язки діють по 27.04.2025 включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, захиснику, прокурору та направити начальнику Державної установи «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України.

Ухвала суду в частині продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором протягом п`яти днів з дня її оголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду в іншій частині оскарженню не підлягає. Заперечення щодо неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 03.03.2025 о 12.00 год. за адресою: АДРЕСА_4 , зал судового засідання № 1 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

СуддяОСОБА_11