У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2024 року про звільнення засудженого ОСОБА_5 від покарання у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлюється кримінальна протиправність діяння.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2024 року подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія № 93» задоволено, засудженого ОСОБА_5 звільнено від покарання, призначеного вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.06.2023 р., за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвалено, ОСОБА_5 вважати засудженим за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.09.2023 р. за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у виді 5 рокі позбавлення волі.

Ухвалено, строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання 02.03.2023 р.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений просить пом`якшити призначене покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Засуджений не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає, що з урахуванням наявних обставин суд призначив занадто суворе покарання.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Казанківського районного суду Миколаївської області надійшло подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироків щодо ОСОБА_5 у відповідність до Закону України від 18.07.2024 р. № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Подання обґрунтоване тим, що ОСОБА_5 засуджений вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.09.2024 р. за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання невідбутої частини покарання, за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.06.2023 р. з покаранням призначеним за даним вироком, остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

09.08.2024 р. набрав чинності Закон № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Цим законом внесені зміни до ст. 51 КУпАП, згідно з якими викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо його вартість на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.06.2023 р. ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, до 5 років позбавлення волі за вчинення 02.03.2023 р. замаху на крадіжку чоловічих брюк з приміщення магазину «АТЛЕТІКС», вартістю 2 299 грн.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.09.2023 р. ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України, до 5 років позбавлення волі за вчинення 13.02.2023 р. крадіжки мобільного телефону з вітрини магазину, вартістю 7 490 грн. За ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання невідбутої частини покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.06.2023 р. з покаранням призначеним за даним вироком, остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Врахувавши, що вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, вчиненого ОСОБА_5 , становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2 684 грн.) станом на 01.01.2024 р., у якому був скоєний злочин, вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час, суд дійшов висновку про звільнення на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, засудженого ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.06.2023 року.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.06.2023 р. ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, до 5 років позбавлення волі.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.09.2023 р. ОСОБА_5 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України, до 5 років позбавлення волі. За ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання невідбутої частини покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.06.2023 р. з покаранням призначеним за даним вироком, остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

13.09.2024 р. Адміністрація Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» звернулась до Казанківського районного суду Миколаївської області з поданням про приведення вироків щодо ОСОБА_5 у відповідність до Закону України від 18.07.2024 р. № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 24.10.2024 р. подання адміністрації Державної установи «Казанківська виправна колонія № 93» задоволено, засудженого ОСОБА_5 звільнено від покарання, призначеного вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.06.2023 р., за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024 р., ст. 51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого чужого майна, в тому числі шляхом шахрайства, на момент вчинення правопорушення для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст. 51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2023 року становить 2 684 грн., тобто неоподаткований мінімум доходів громадян становить 1 342 грн. на 2023 рік, а 2 неоподаткованих мінімумів (ч. 2 ст. 51 КУпАП) становить 2 684 грн.

Тобто, з 09.08.2024 р. сума викраденого майна, яка не перевищує 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, є дрібною крадіжкою та особа повинна нести відповідальність за відповідною частиною ст. 51 КУпАП.

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

З урахуванням того, що Законом України № 3886-ІХ збільшено суму викраденого, з якої настає кримінальна відповідальність за злочини щодо права власності, а ОСОБА_5 відбуває покарання за закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану 02.03.2023 р., вартістю 2 299 грн., де вартість майна не перевищувала 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (2 684 грн.), апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність передбачених ч. 2 ст. 74 КПК України, підстав для звільнення ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.06.2023 р. за ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Водночас, враховуючи, що ОСОБА_5 відбуває покарання за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану 13.02.2023 р., вартістю 7 490 грн., тобто сума викраденого майна перевищувала 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (2 684 грн.), суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вчинене діяння залишається кримінально караним, тому, покарання, призначене вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.09.2023 р. за ч. 4 ст. 185 КК України, апеляційним судом не переглядається.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, тому підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 не вбачається.

Керуючись ст. ст. 370, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2024 року про звільнення засудженого ОСОБА_5 від покарання у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлюється кримінальна протиправність діяння залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3