Справа № 443/1277/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/977/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначено йому покарання за ч.1 ст.382 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 09.05.2024., яким ОСОБА_7 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки, ухвалено виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирішено витання про речові докази.

Згідно оскаржуваного вироку суду, постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 08.01.2024 у справі №443/2332/23, яка набрала законної сили 26.01.2024, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130 КУпАП та ч. 5 ст. 126 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 5 (п`ять) років та безоплатного вилучення транспортного засобу.

Крім цього, постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 24.01.2024 у справі №443/2173/23, яка набрала законної сили 16.02.2024 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130 КУпАП та ч. 5 ст. 126 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 5 (п`ять) років 8 (вісім) місяців 3 (три) дні та безоплатного вилучення транспортного засобу.

ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на невиконання постанови Жидачівського районного суду Львівської області від 08.01.2024 у справі №443/2332/23 та постанови Жидачівського районного суду Львівської області від 24.01.2024 у справі №443/2173/23, щодо позбавлення його права керування транспортними засобами, діючи умисно, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керування транспортними засобами.

Так, ОСОБА_7 , 18.02.2024 о 15 год. 09 хв., достовірно знаючи, що він позбавлений права керувати транспортним засобом, діючи систематично, умисно, всупереч постанови Жидачівського районного суду Львівської області від 08.01.2024 у справі № 443/2332/23 та постанови Жидачівського районного суду Львівської області від 24.01.2024 у справі № 443/2173/23, які набрали законної сили, маючи реальну можливість їх виконати, у встановлений вказаними судовими рішеннями термін, діючи систематично, умисно керував транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, де був зупинений працівниками СРПП ВП №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області, та відносно якого було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 665420 за ч. 3 ст.130 КУпАП.

В результаті чого, постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 05.04.2024 у справі № 443/407/24, яка набрала законної сили 24.05.2024, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 (десять) років та без конфіскації транспортного засобу. Тим самим, ОСОБА_7 маючи реальну можливість виконати постанову суду злісно її порушив.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуваний вирок та призначити обвинуваченому покарання з урахуванням положень ст.69 КК України, тобто більш м`яке, ніж передбачено санкцією ч.1 ст.382 КК України, без застосування покарання у виді позбавлення волі.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник покликається, що суд не застосував закон, який підлягав застосуванню, а неправильне тлумачення закону, що суперечить його точному змісту, призвело до призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що суд не врахував обставини, які пом`якшують покарання, та не забезпечив співмірності покарання з характером вчинених дій та даними про особу винного. Не врахував обставини, що знижують ступінь тяжкості злочину, та не умотивував рішення про призначення більш суворого покарання

Наголошує, що не враховано щире каяття обвинуваченого, його активну співпрацю у розслідуванні справи, наявність сім`ї та малолітніх дітей, а також позитивні соціальні зв`язки. Вважає, що призначене обвинуваченому покарання є надмірно суворим.

Вважає, що місцевий суд порушив право обвинуваченого на справедливий суд.

Звертає увагу, що у випадку коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання, вчинила новий злочин, кожен вирок повинен виконуватись самостійно без застосування принципів поглинання або складання. Однак суд першої інстанції не дотримався цих вимог, призначивши нове покарання, що суперечить встановленій судовій практиці.

На апеляційний розгляд ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 не прибули та про причини неявки не повідомили, хоча про дату та час розгляду справи вони були повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про вручення судових повісток від 25.10.2024 року, а отже у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України їхня невка не перешкоджає розгляду справи.

При апеляційному розгляді прокурор заперечив апеляційну скаргу сторони захисту, з огляду на безпідставність такої, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

В апеляційній скарзі захисник покликається на суворість призначеного обвинуваченому за ч.1 ст.382 КК України покарання та необхідність призначення йому за цієї статтею покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Перевіривши апеляційні доводи захисника щодо призначеного ОСОБА_7 покарання колегія суддів приходить до таких висновків.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання місцевим судом у повній мірі враховано характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке класифікується як нетяжкий злочин, конкретні обставини справи, спосіб вчинення кримінального правопорушення та його мотиви, дані про особу винного, який згідно ст. 89 КК України визнається таким, що не має судимості, не працюює, на обліку лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку лікаря-нарколога, позитивно характеризується за місцем реєстрації, має на утриманні малолітню доньку, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

З наведеного вбачається, що всупереч апеляційним доводам захисника місцевим судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання було враховано усі обставини та дані про особу винного.

Апеляційні доводи захисник про наявність підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.1 ст.382 КК України покарання із застосуванням ст.69 КК України при апеляційному розгляді справи не підтвердились.

Санкцією ч.1 ст.382 КК України передбачено покарання у виді штрафу від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років.

За змістом ст.69 КК України призначення ОСОБА_7 за ч.1 ст.382 КК України покарання із застосуванням цієї статті можливо при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

Водночас, як правильно врахував місцевий суд, обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного правопорушення і вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 13.12.2023 ОСОБА_7 був засуджений за ч.1 ст.382 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 10200 гривень.

З наведеного вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 для себе належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, оскільки знову вчинив таке саме кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що призначене йому попереднім вироком за вчинення аналогічного злочину покарання у виді штрафу не забезпечило перевиховання ОСОБА_7 та не змогло запобігти вчиненню ним нового кримінального правопорушення, а отже мета покарання не була досягнута.

Таким чином колегія суддів визнає обґрунтованим висновок місцевого про відсутність підстав для призначення ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, покарання із застосуванням ст.69 КК України.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, встановленому санкцією цієї статті, у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, і є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав вважати, що призначене за оскаржуваним вироком ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим внаслідок суворості у даному випадку не має.

З приводу апеляційних доводи захисника щодо призначення обвинуваченому остаточного покарання, колегія суддів звертає увагу, що згідно оскаржуваного вироку місцевий суд не призначав ОСОБА_7 покарання ні на підставі ст.70 КК України, ні на підставі ст.71 КК України, а встановивши, що вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 09.05.2024 ОСОБА_7 було засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки, ухвалив даний вирок до самостійного виконання, що повністю відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2024 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: