У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 листопада 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 27.11.2018 за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього майна, відбуваючого покарання у Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)».

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 листопада 2024 року замінено ОСОБА_6 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 11 місяців 21 день на виправні роботи строком 1 рік 11 місяців 21 день, з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків щомісяця із суми його заробітку.

На підставі пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_6 у строк відбування основного покарання тримання його під вартою з 27.11.2024 з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідають три дні виправних робіт.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з підстав неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Зазначив, що судове засідання проведено за відсутності засудженого ОСОБА_6 . Судом під час судового засідання не з`ясовано низку важливих для вирішення справи питань. Зокрема, ставлення засудженого до вчиненого злочину, чи визнає він свою вину, чи розкаюється у вчиненому злочині, чи відшкодував заподіяні потерпілому збитки тощо. Вважає, що без з`ясування вказаних обставин неможливо прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Просить врахувати, що під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій, засуджений ОСОБА_6 категорично не визнав свою вину та стверджував, що не вчиняв інкримінований йому злочин - шахрайство, що завдало майнової шкоди потерпілому ОСОБА_9 на суму 200 000 доларів США, що станом на час вчинення злочину дорівнювало 3 012 000 грн, а надавав показання щодо своєї непричетності, до яких суди першої та апеляційної інстанцій поставились критично, визнавши їх способом захисту обвинуваченого.

На думку прокурора, оскільки засуджений не визнавав своєї вини під час розгляду судами першої та апеляційної інстанцій справи по суті, а суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, не з`ясував безпосередньо у засудженого ОСОБА_6 його ставлення до вчиненого злочину під час відбування покарання, неможливо зробити правильний висновок про те, чи став засуджений на шлях виправлення.

Вважає, що без з`ясування вказаних обставин не можна погодись з позицією представника ДУ «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» про те, що засуджений ОСОБА_6 сумлінним ставленням до праці та доброю поведінкою довів, що став на шлях виправлення.

Вказав, що засуджений ОСОБА_6 офіційно працевлаштований лише 08.07.2024, в той час коли початком строку відбування покарання є 01.12.2020, тобто на четвертий рік відбування покарання, і протягом незначного проміжку часу, який безпосередньо передує вирішенню питання щодо можливої заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та не може свідчити про виправлення засудженого, оскільки позитивні зміни у поведінці та ставленні до праці мають прослідковуватися протягом всього строку відбування покарання.

На думку апелянта, приймаючи рішення про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_6 , у відповідності до положень ст. 82 КК України, судом не в повному обсязі вивчено особу засудженого та не надано належної оцінки фактичній відсутності позитивних змін в його поведінці та низькому рівню ресоціалізації.

Також зазначив, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме за вчинення шахрайства, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненого в особливо великих розмірах, що в редакції статті на час вчинення злочину, відноситься до особливо тяжких злочинів.

Разом з тим, судом не враховано вимоги п. 3 ч. 4 ст. 82 КК України, згідно яким заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

В той же час, в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали судом першої інстанції неправильно зазначено, що засуджений ОСОБА_6 на час розгляду подання відбув більше половини строку покарання, призначеного судом за тяжкий злочин.

Також просить звернути увагу, що в оскаржуваній ухвалі зазначено, що ОСОБА_6 цивільного позову не має. Проте, вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає дійсності та матеріалам справи, оскільки згідно вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 27.11.2018, із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 стягнуто 3 012 000 грн., та на користь держави 5 296 грн. судових витрат.

Узагальнена позиція інших учасників провадження

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а ухвалу залишити без змін. Зазначає, що за період відбування покарання ОСОБА_6 зарекомендував себе з позитивної сторони, має ряд заохочень, не має стягнень, у вчиненому розкаюється, усвідомив тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого злочину, повністю визнав свою вину.

Просить врахувати, що ОСОБА_6 працевлаштований 08.07.2024 у майстерні колонії. До працевлаштування у майстерню займався реставрацією церкви та брав активну участь у реалізації програми «Духовне відродження».

Окрім того, в матеріалах справи наявний гарантійний лист ТОВ «КАМІОН-68», яким товариство зобов`язується в разі заміни ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким, працевлаштувати його на посаду менеджера з окладом 10 000 грн.

Звертає увагу, що прокурор в суді першої інстанції не заявив клопотання про виклик засудженого у судове засідання для надання пояснень та просив задовольнити подання на засудженого.

Зазначає, що засуджений погоджується зі своїм обов`язком щодо сплати грошових зобов`язань і бажає погасити борг, проте така можливість може бути ним реалізована після його працевлаштування.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Суд першої інстанції, мотивуючи оскаржуване рішення, зазначив, що ОСОБА_6 засуджений за тяжкий злочин, а тому згідно з положеннями п. 2 ч. 4 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким щодо останнього можлива після фактичного відбуття ним не менше половини строку покарання.

Засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 02.12.2020. В Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)» відбуває покарання з 13.01.2021. На час розгляду справи відбув більше половини призначеного строку покарання.

За період відбування покарання зарекомендував себе наступним чином: загалом має 7 заохочень (за підсумками роботи в 2022-2024 роках, останнє 01.10.2024), стягнень не має. Працевлаштований в майстерні установи згідно договору від 08.07.2024.

Приймає участь у суспільно-корисному житті відділення та програмі диференційованого виховного впливу на засуджених Духовне відродження. За характером врівноважений. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, спілкується із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується правомірних відносин з персоналом установи. Підтримує зв`язок з рідними. Входить до числа засуджених, які мають позитивну спрямованість. Цивільного позову не має. У вчиненому злочині розкаюється. Ступінь ризику вчинення повторного кримінального злочину засудженим - «низький».

Належними та допустимими доказами підтверджується, що в разі заміни невідбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_6 має намір працевлаштуватися на посаду менеджера (управителя) з логістики в ТОВ «КАМІОН-68».

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення, а тому наявні підстави для заміни засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та проаналізувавши доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Так, згідно ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Пунктом 3 ч. 4 ст. 82 КК України передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

В порушення зазначених вимог закону, суд першої інстанції дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення, а тому наявні підстави для заміни засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким.

Суд першої інстанції прийняв рішення без врахування положень п. 3 ч. 4 ст. 82 КК України щодо можливості звернення до суду з поданням після фактичного відбування не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Так, в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали зазначено, що засуджений ОСОБА_6 на час розгляду подання відбув більше половини строку покарання, призначеного судом за тяжкий злочин.

Проте, вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 27.11.2018 ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, а саме, у вчиненні шахрайства, тобто заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненого в особливо великих розмірах, та його дії кваліфіковані за ч. 4 ст.190 КК України в редакції закону, який діяв на момент постановлення вироку.

Зазначеним вироком ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.09.2020 вирок від 27.11.2018 змінено: ОСОБА_6 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення із 13.07.2016 по 20.07.2016 у строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В іншій частині вирок залишено без змін.

З матеріалів судового провадження вбачається, що початок строку відбування покарання засудженому рахується з 01.12.2020, кінець строку - 18.11.2026.

Отже, право на звернення з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливо після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин. Тобто, після 01.12.2024.

Разом з тим, з поданням до суду начальник Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» звернувся 24.11.2024, тобто раніше, ніж передбачено законом.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув.

Окрім того, судове засідання проведено за відсутності засудженого ОСОБА_6 , оскільки він подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Разом з тим, не викликавши засудженого ОСОБА_6 в судове засідання, суд першої інстанції не з`ясував ставлення засудженого до вчиненого злочину, чи визнає він свою вину, чи розкаюється у вчиненому злочині, чи відшкодував заподіяні потерпілому збитки.

Без з`ясування зазначених питань неможливо зробити висновок, чи став засуджений на шлях виправлення.

Отже, проведення судового засідання за відсутності засудженого ОСОБА_6 у даному випадку не є виправданим.

Таким чином, приймаючи рішення про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_6 , у відповідності до положень ст. 82 КК України, судом першої інстанції не в повному обсязі вивчено особу засудженого та не надано належної оцінки наявності правових підстав для звернення до суду з поданням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

За таких обставин, з урахуванням меж поданої апеляційної скарги та вимог апелянта, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду, слід ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі, та прийняти законне, вмотивоване та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 листопада 2024 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10