Справа № 209/1749/25
Провадження № 1-кп/209/186/25
В И Р О К

Іменем України

21 березня 2025 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

помічника судді, яка за дорученням судді виконує обов`язки секретаря судового засідання, ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у місті Кам`янське Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000071, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.01.2025 року, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянки України, яка має професійно-технічну освіту, не працюючої, не заміжньої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 04.03.2025 року Дніпровським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 164 КК України до 2 (двох) років пробаційного нагляду;

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29.01.2025 року, у вечірній час доби, близько 17.00 години (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем мешкання потерпілої ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 , побачила у кухні на поличці серванту мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A04 64Gb» бронзового кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , належний ОСОБА_6 . В цей момент у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вказаного майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що вона діє в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, 29.02.2024 у вечірній час доби, близько 17:00 години (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , діючи, умисно, керуючись корисливим мотивом та корисливою метою, переконавшись, що потерпіла ОСОБА_6 чи інші особи за її діями не спостерігають, усвідомлюючи те, що своїми діями вона здійснює таємне безоплатне вилучення чужого майна поза волею власника, таємно викрала з полички серванту на кухні належний потерпілій ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A04 64Gb» бронзового кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , вартістю 4314,80 грн..

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_4 залишила місце вчинення кримінального правопорушення та у подальшому розпорядилась викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 4314,80 грн..

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, що виразилось у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану.

До суду надана угода про визнання винуватості, укладена 21 березня 2025 року між прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 з однієї сторони та обвинуваченою ОСОБА_4 з іншої сторони, в присутності захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 , та за письмової згоди потерпілої ОСОБА_6 на укладення угоди, добровільно, за ініціативою сторони захисту, згідно якої ОСОБА_4 беззастережно та у повному обсязі визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій за ч. 4 ст. 185 КК України, обставиною, що пом`якшує її покарання, є щире каяття, та погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення невідбутого покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.03.2025 року покаранням, призначеним за даним вироком, та остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строком на 5 років. Дійшли висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, сторони узгодили звільнення ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком, термін якого буде визначений судом з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та за невиконання згідно вимог ст. ст. 394, 424, 473, 474, 476 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 пояснила, що розуміє та обізнана із наданими їй законом правами, наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. ст. 473, 474, 476 КПК України, пред`явлене їй обвинувачення та вид покарання, який до неї буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості, визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення у повному обсязі за вказаних в обвинувальному акті обставинах. У вчиненому щиро кається. Угоду уклала добровільно, будь-якого насильства, примусу та погроз до неї не застосовувалося, укладення нею угоди не є наслідком будь-яких обіцянок чи інших обставин, ніж ті, що зазначені в угоді. Просить затвердити укладену між нею та прокурором угоду про визнання винуватості та призначити їй узгоджену міру покарання.

Прокурор ОСОБА_3 зазначив, що надана суду угода відповідає вимогам закону, тому просить її затвердити та призначити обвинуваченій узгоджену міру покарання.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, пояснив, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.ст. 473, 474, 476 КПК України та просив затвердити зазначену угоду.

Потерпіла ОСОБА_6 надала до суду письмову заяву - згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою; угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою підтримує, не заперечувала проти затвердження угоди про визнання винуватості. Подала до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_4 без її участі.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Так, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів у випадку надання потерпілими письмової згоди прокурору на укладення угоди.

Суд пересвідчився, що обвинувачена ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди обвинуваченою ОСОБА_4 є добровільною, тобто не є наслідком застосування до неї насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Таким чином, виходячи з меж судового розгляду, які визначаються змістом угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку, що факт вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_4 знайшов своє підтвердження в суді, а її дії при укладенні угоди вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій узгодженого сторонами покарання, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченою ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, наявність обставини, яка пом`якшує її покарання, а також відсутність обставин, які його обтяжують.

Встановлено, що обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, яке згідно з ст. 12 КК України, є тяжким злочином, враховуючи дані про її особу, яка є особою молодого віку, раніше судима, офіційно не працює, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 12.10.2022 року, діагнозом: «Психічні та поведінкові розлади в результаті вживання опіатів, синдром залежності F11.2» відповідно міжнародної класифікації хвороб -10 «Психічні розлади та розлади поведінки» (клас V) 1999 року, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, потерпіла не має до обвинуваченої претензій матеріального характеру.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд, на підставі ч. 1 ст.66 КК України, відносить щире каяття. Обставин, які обтяжують її покарання, є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

З матеріалів провадження вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 вчинила 29.01.2025 року, тобто до ухвалення вироку Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.03.2025 року, яким її засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у вигляді 2 років пробаційного нагляду.

За таких обставин, у цьому кримінальному провадженні необхідно призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 185 КК, а потім покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, та остаточно призначити покарання за сукупністю вказаних кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 403, 405, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто, обов`язковою умовою застосування цієї норми є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.

Враховуючи вищенаведене, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, та обставина, що ОСОБА_4 у вчиненому щиро розкаялась, має намір упорядкувати своє життя, є особою молодого віку, працює неофіційно, за місцем проживання скарг на ОСОБА_4 не надходило, потерпіла не має до обвинуваченої претензій матеріального характеру, суд вважає ці обставини такими, що пом`якшують покарання обвинуваченої, і в сукупності, з урахуванням відомостей про її особу, дійшов висновку про можливість виправлення засудженої без реального відбування покарання, у зв`язку з чим вважає за можливе застосувати до обвинуваченої правила, передбачені ст. 75 КК України, та звільнити її від відбування основного покарання у виді п`яти років позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк в два роки, поклавши на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Саме таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, не ставитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченої, що є складовим елементом принципу верховенства права відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Таким чином, суд дійшов висновку, що умови угоди, укладеної 21 березня 2025 року між прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 в присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , за письмової згоди потерпілої ОСОБА_6 , відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, інтересам суспільства, кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а тому угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 386/25 від 07.02.2025 року в сумі 320 гривень підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_4 на підставі ст. 124 КПК України.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 376, 468, 469, 472- 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000071, укладену 21 березня 2025 року між прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , в присутності захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 березня 2025 року більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного основного покарання, якщо вона протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_4 покласти наступні обов`язки, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

На підставі ч. 9 ст. 100 КПК України вирішити долю речових доказів, а саме:

- мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A04 64Gb» бронзового кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , який належать потерпілій ОСОБА_7 та переданий їй під схорону розписку, залишити у потерпілої ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № 386/25 від 07.02.2025 року в сумі 320 (триста двадцять) гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок учасниками судового провадження можуть бути подані апеляційні скарги до Дніпровського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням положень ч. 4 ст. 394 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1