Справа № 299/2430/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/501/21 за зміненою апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30.08.2021.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, із середньою освітою, непрацюючий, одружений, що має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, несудимий, засуджений:

-за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 02 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_9 покладено обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, із середньою освітою, непрацюючий, неодружений, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше судимий Виноградівським районним судом Закарпатської області 12.04.2019 за ч. 2, 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 02 (два) роки, засуджений:

-за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12.04.2019 - 01 (один) місяць позбавлення волі, остаточно до відбування ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років 01 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

-2-

Речові докази: кросівки виробника «NIKE» та кросівки виробника «Reebok», які зберігаються у Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, - передано власнику ОСОБА_9 ; сліди папілярних ліній рук, які зберігаються в кімнаті речових доказів Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області - ухвалено знищити; металеву трубу сірого кольору у верхній частині якої наявна металева частина червоного кольору вагою п`ять кілограм; металеву трубку зварена з декількох частин різного роду та діаметру, вагою чотири кілограми; чотири металеві трубки квадратної форми зварені з різних частин вагою вісім кілограм; п`ять металевих сірих плит хвилястої форми розміром 108x50 см вагою двадцять кілограм кожна; шість металевих плит оранжевого кольору з привареними в нижній частині кутниками розміром 42x62 см вагою сім кілограм кожна; металеву трубку жовтого кольору вагою сімнадцять кілограм; металеву форму зігнуту у формі букви «С» вагою п`ять кілограм; дві металеві конструкції оранжевого кольору у формі букви «Г», основи яких розміром 49x50 см на чотирьох колесах та висотою 100 см, вагою сорок п`ять кілограм кожна; металевий ящик з різними болтами, гайками загальною вагою двадцять кілограм, які зберігаються на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області передано власнику Грушка Иіржі; автомобіль марки ВАЗ2107 р.н.з. НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області передано ОСОБА_9 , як законному власнику.

Згідно вироку ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_7 30.05.2019 близько 08 год, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з метою скоєння крадіжки чужого майна, впевнившись у відсутності сторонніх осіб, які б могли викрити їх протиправні дії, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно - небезпечних наслідків, діючи умисно, повторно, проникли на територію за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого являється ОСОБА_11 , де через попередньо відкриті ворота проникли до підсобного приміщення, звідки таємно викрали металобрухт, а саме: металеві плити, труби, дві металеві конструкції на колесах та металевий ящик з болтами та гайками, загальною вагою 297 кілограм вартістю 1188 грн, які в подальшому погрузили в багажне відділення та салон автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2107» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та з викраденим зникли, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на вище вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, за недоведеністю вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що як під час досудового слідства, так і в ході розгляду кримінального провадження судом, обвинувачений ОСОБА_7 надавав незмінні, логічні та послідовні покази щодо подій, які мали місце 30.05.2019, який показав, що 30.05.2019 його знайомий ОСОБА_9 , через те, що перебував в стані дуже сильного алкогольного сп`яніння, попросив на належній йому машині «ВАЗ» моделі «2107» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , відвезти його додому на, що ОСОБА_7 погодився, по дорозі ОСОБА_9 повідомив його, що треба заїхати в одне місце і завантажити металобрухт до машини. При цьому ОСОБА_9 не інформував його про те, що це за метал і кому такий належить, і що це за територія, на якій він знаходиться.

-3-

Приїхавши на визначене ОСОБА_9 місце, він побачив купу металевих і залізних речей, що знаходились недалеко від грунтової дороги, по якій вони проїхали, і вийшовши з машини, почали їх вантажити до салону та багажника автомобіля. ОСОБА_7 бачив, що ОСОБА_9 розмовляв із сторожем ОСОБА_12 , який в подальшому допитувався в якості свідка в даному кримінальному провадженні. Дана версія судом першої інстанції належної оцінки не знайшла, як і не було усунуто всіх сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зокрема того, що останній заздалегідь скоєння даної крадіжки не планував, як це всупереч дослідженим в судовому засіданні доказам, відображено у вироку, до підсобного приміщення або на огороджену територію з цією метою не проникав і взагалі, скоєння даного кримінального правопорушення не було доведено до кінця а ні ОСОБА_9 , а ні ОСОБА_7 , позаяк останніх було затримано прямо за адресою АДРЕСА_3 , біля автомобіля. Покази єдиного свідка у даній справі ОСОБА_12 взагалі не мали прийматись до уваги судом, оскільки останній на той час неофіційно виконував функції охоронця території по АДРЕСА_3 , а відтак, міг бути як співучасником даного кримінального правопорушення, так і прямо зацікавленою особою у результатах розгляду цього кримінального провадження, оскільки у випадку визнання винними ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , йому би не довелося нести відповідальність перед потерпілим ОСОБА_13 за зникнення товарно-матеріальних цінностей, відповідальність за схоронність яких він ніс. Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, послався на протокол огляду місця події від 30.05.2019 з фототаблицями, однак дана слідча дія жодним чином не доводить винуватості ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки з дворогосподарства по АДРЕСА_3 , оскільки жодним чином не підтверджує таких складових крадіжки в діях ОСОБА_7 , як мотив, мета, намір на викрадення чужого майна з проникненням. Разом з тим під час судового провадження було встановлено, що стороною обвинувачення не представлено та не здобуто жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував, саме їх версію подій, що мали місце 30.05.2019. Під час огляду місця події в службовому кабінеті в приміщенні Виноградівського відділку поліції було проведено огляд громадян ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , в ході якого у них було вилучено предмети одягу штани та кросівки, які в подальшому визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні. Будь-які криміналістичні експертизи даних предметів одягу в цьому кримінальному провадженні не призначались і не проводились, не відбирали а ні зразки тканини, волокон, а ні зразки залишків грунтів з метою їх подальшого експертного порівняння можливо із зразками, які могли бути виявлені всередині гаражного приміщення або на огородженій території біля нього. Матеріали справи не містять і стороною обвинувачення суду не представлено жодного доказу, який би давав якусь змогу пов`язати вилучені під час названого огляду речі обвинувачених із подією кримінального правопорушення, що мало місце 30.05.2019. Крім того, дані предмети одягу не пред`являлись для впізнання єдиному свідкові по справі сторожу ОСОБА_12 , і як свідчить протокол огляду дворогосподарства, будь-які відбитки взуття з місця події не вилучались. Зафіксований в протоколі огляду предметів від 25.06.2019 вигляд металобрухту, що знаходиться в багажному відділенні автомобіля марки «ВАЗ 2107», яким керував обвинувачений ОСОБА_9 , лише підтерджують наміри обвинуваченого ОСОБА_9 на заволодіння вказаними предметами і жодним чином не доводять обізнаність ОСОБА_7 про наміри останнього на їх заволодіння. Судом не був допитаний потерпілий ОСОБА_14 , допит якого є необхідним з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні допустимі та достовірні докази того, що саме він є власником виявленого в автомобілі металобрухту, а також того, що саме він є власником гаражного приміщення, з якого було здійснено

-4-

крадіжку. Протокол проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_9 в присутності захисника та понятих взагалі мав бути визнаним судом недопустимим доказом, у зв`язку з порушенням права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 , позаяк останнього та його захисника не було повідомлено про день, час та місце проведення вказаної слідчої дії, чим було позбавлено можливості висловити свої зауваження, доводи та заперечення щодо обставин, про які заявляв інший обвинувачений у справі, а також до проведення вказаної слідчої дії було залучено в якості понятого ОСОБА_12 , який є зацікавленою особою. У вироку суду, в порушення ст. 370 КПК України, не наведено мотивів з приводу того, яким чином перераховані ним докази підтверджують висунуте ОСОБА_7 обвинувачення та спростовують доводи сторони захисту стосовно не вчинення ним інкримінованого злочину, зокрема щодо відсутності в нього прямого умислу та цілеспрямованого волевиявлення на скоєння крадіжки чужого майна з проникненням в інше володіння особи. Більш того, будучи допитаним під час судового провадження обвинувачений ОСОБА_9 визнав себе повністю винним у вчиненні кримінального правопорушення, однак жодних показів, які би прямо вказували на те, що між ним та ОСОБА_7 існував спільний умисел та попередня домовленість на вчинення кримінального правопорушення не надавав.

У зміненій апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вирок від 30.08.2021 щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України скасувати; закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України; перекваліфікувати дії ОСОБА_7 із ч. 3 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Посилається на те, що вартість викраденого ОСОБА_7 майна не перевищує встановленої пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України суми неоподатковуваного мінімуму із урахуванням положень Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Однак, оскільки в діях ОСОБА_7 наявна така кваліфікуюча ознака як проникнення у інше приміщення, то його дії підпадають під кваліфікацію за ч. 1 ст. 162 КК України, тобто кримінального проступку, чим не погіршується становище обвинуваченого. При цьому, просить взяти до уваги те, що на даний час сплив передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строк давності (три роки), перебіг якого не зупинявся і не переривався, про що свідчить відсутність на даний час щодо ОСОБА_7 інших вироків, які набрали законної сили та свідчили про вчинення ним інших злочинів, а відтак останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30.08.2021 щодо ОСОБА_9 сторонами кримінального провадження не оскаржено, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК України апеляційним судом у цій частині не переглядається.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої сторони, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що; повідомлення про час та місце розгляду кримінального провадження вказаним учасникам кримінального провадження направлено відповідно до вимог законодавства і вони вважаються належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду; даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від потерпілого ОСОБА_15 не надходило, а від обвинуваченого ОСОБА_7 не надходило клопотання про бажання брати участі в апеляційному розгляді, і при цьому в зміненій апеляційній скарзі не порушується питання про

-5-

погіршення становища обвинуваченого; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки; прокурор та захисник не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги без участі обвинуваченого та потерпілого.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_16 , яка частково підтримала змінену апеляційну скаргу та просила вирок щодо ОСОБА_7 скасувати, перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК України та звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, думку прокурора ОСОБА_5 , який не заперечував щодо позиції сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що змінена апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що доводи зміненої апеляційної скарги частково знаходять своє підтвердження з огляду на таке.

09.08.2024 набув чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір викраденого майна перевищує розмір, встановлений ст. 51 КУпАП, а саме 02 (два) неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

-6-

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 вчинив 30.05.2019. Діями ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_17 в розмірі 1188 грн.

Станом на 01.01.2019 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 960,50 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 кримінально караного діяння розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 1921 грн (960,50?2 = 1921).

Як вбачається з вироку, діями ОСОБА_7 заподіяні матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_17 є меншими, ніж 1921 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_7 майна становить 1188, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 1921 грн, апеляційний суд вважає, що з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинене ОСОБА_7 кримінально каране діяння не підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За змістом ч. 3 ст. 479-1 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Відповідно до п. 1-2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

-7-

Беручи до уваги наведене вище, апеляційний суд зазначає, що у даному випадку наявні правові підстави для закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Однак, оскільки вчинені ОСОБА_7 діяння поєднані з проникненням у інше приміщення, то дії засудженого підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК України, з огляду на таке.

Частиною 3 статті 337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України, дії кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 3 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище засудженого.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162 КК України, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів, оскільки сторонами кримінального провадження, у тому числі й стороною захисту в зміненій апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду кримінального провадження, такі обставини не оспорюються.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК України полягає, серед іншого, у незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, як це встановлено судом першої інстанції у цьому кримінальному провадженні.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 усвідомлював, що приміщення, до якого він протиправно проник, перебуває у володінні іншої особи, що не заперечується і стороною захисту.

На підставі наведеного, враховуючи положення ч. 3 ст. 337 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК України.

Вказане узгоджується з висновком та позицією ОП ККС ВС, які містяться у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24).

Вимоги зміненої апеляційної скарги про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України задоволенню не підлягають, оскільки являються безпідставними та необґрунтованими, так як не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_7 не обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_16 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального

-8-

проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, вчинене ОСОБА_7 30.05.2019, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, оскільки санкцією ч. 1 ст. 162 КК України передбачено максимальне покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років.

З огляду на наведене, колегія суддів бере до уваги те, що з часу вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення сплив строк давності. У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, про те, що після вчинення кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення, обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся від досудового розслідування або суду, вчинив нові кримінальні правопорушення, за які його засуджено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили.

Тому, колегія суддів вважає, що встановлений ст. 49 КК України перебіг строку давності не зупинявся і не переривався.

При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що сторона обвинувачення не посилалась на наявність даних про те, що після вчинення ОСОБА_7 кримінально караних діянь 30.05.2019 до моменту прийняття апеляційним судом рішення, обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся від досудового розслідування або суду, оголошувався розшук і кримінальне провадження зупинялось, або вчинив нові кримінальні правопорушення, за які його засуджено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а відповідно до ст. 417 цього Кодексу суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Разом з тим, зі змісту клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності вбачається, що останній не заперечує щодо задоволення цього клопотання, що також підтверджено захисником-адвокатом ОСОБА_16 під час апеляційного розгляду.

Наведені обставини дають підстави для скасування вироку Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30.08.2021 щодо ОСОБА_7 та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України із закриттям кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України.

Оскільки вирок щодо ОСОБА_7 від 30.08.2021 скасовується, а обвинувачений звільняється від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України із закриттям кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України, то відповідно з вироку підлягають виключенню посилання на положення ст. 71 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання, а тому вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12.04.2019 щодо ОСОБА_7 , яким останньому призначено покарання за ч. 2, 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років з іспитовим строком 02 (два) роки, належить виконувати самостійно.

За таких обставин, змінена апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності задоволенню.

-9-

Керуючись ст. 284, 404, 405, 407, 417, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Змінену апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30.08.2021 щодо ОСОБА_18 скасувати.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_18 з ч. 3 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК України.

Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 звільнити обвинуваченого ОСОБА_18 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК України, а кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України закрити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30.08.2021, посилання суду на необхідність застосування вимог ст. 71 КК України при призначенні ОСОБА_19 покарання.

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12.04.2019 щодо ОСОБА_18 виконувати самостійно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційним судом.

Судді