УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 350/1444/19

провадження № 51 - 5275 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року,

установив:

За вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області

від 27 березня 2024 року

ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі

на строк 6 років з конфіскацією всього майна.

На підставі ст. 49 КК звільнено останнього від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 311 та ч. 1 ст. 313 КК, у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Вирішено питання про долю речових доказів.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року вирок місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На обґрунтування свої доводів указує, що місцевий суд безпідставно звільнив ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 311 та ч. 1

ст. 313 КК, і закрив кримінальне провадження в цій частині у формі вироку, а не ухвалою, що залишилось поза увагою суду апеляційної інстанцій, який не відобразив у своєму рішенні зазначений довід апеляційної скарги та відповідно не надав на нього відповідь у своєму рішенні.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, суд дійшов висновку, що

у відкритті провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Частиною 1 ст. 285 КПК встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 КК особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом (ч. 2 ст. 44 КК).

Кримінальним кодексом України визначено, що закінчення строків давності

є однією із підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Порядок звільнення від кримінальної відповідальності унормовано § 2 глави

24 КПК.

Частинами 1, 4 ст. 286 КПК передбачено, що звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч. 3

ст. 288 КПК).

Аналогічна норма міститься у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК та передбачає, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Разом з тим ч. 8 ст. 284 КПК визначено, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 цієї статті,

не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує.

В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

З долученого до касаційної скарги копії вироку місцевого суду вбачається,

що стороною захисту було заявлено клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Таке клопотання розглядається судом невідкладно.

Судом було встановлено, що строк давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 311 та ч. 1 ст. 313 КК, закінчився, вказані кримінальні правопорушення не входить до переліку злочинів, який міститься у ч. 5 ст. 49 КК, обвинувачений надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження відносно нього.

Врахувавши зазначені обставини, місцевий суд звільнив ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 311 та ч. 1 ст. 313 КК, на підставі ст. 49 КК і закрив

у цій частині кримінальне провадження відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

Водночас суд першої інстанції визнав винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, та призначив йому покарання за цей злочин, а тому ухвалив судове рішення у форму вироку,

що повністю узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону.

При цьому обов`язок місцевого суду вирішувати питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від відповідальності чи покарання при ухваленні вироку прямо передбачено положеннями ст. 368 КПК.

Таким чином, суд першої інстанції правильно ухвалив рішення у формі вироку, оскільки цим рішенням він не тільки звільнив ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1

ст. 311 та ч. 1 ст. 313 КК на підставі ст. 49 КК і закрив провадження в цій частині, а й засудив його за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КПК.

Отже, ухвалюючи таке рішення суд першої інстанції діяв у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Тому, ненадання апеляційним судом у своєму рішенні відповіді на ці доводи прокурора в апеляційній скарзі не є таким істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, в розумінні положень ст. 412 КПК, яке ставить під сумнів законність оспорюваної ухвали вцілому і може бути підставою для її скасування.

Відтак, підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається.

Оскільки з касаційної скарги, наданих копій судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для її задоволення немає, колегія суддів на підставі п. 2

ч. 2 ст. 428 КПК вбачає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 27 серпня

2024 року через відсутність підстав для її задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3