ЧЕРВОНОЗАВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ХАРКОВА
№ провадження 1-кп/646/752/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року місто Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони кримінального провадження, які приймали участь у судовому розгляді:

прокурор Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002967 25.11.2023, за обвинуваченням :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Срібне Красноармійського району Донецької області, громадянина України, на час вчинення кримінального правопорушення військовослужбовця військової служби за мобілізацією на посаді навідника 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальону ВЧ НОМЕР_2 , у військовому званні солдат, здобувшого середню спеціальну освіту, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , інвалідності не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі пункту 1) статті 89 Кримінального кодексу України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення за частиною четвертою статті 408 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України 2102-IX, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-ІХ, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-ІХ, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ, Указом від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-ІХ, Указом від 5 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженим Законом України від 6 лютого 2024 року № 3564-ІХ, Указом від 6 травня 2024 року № 271/2024, затвердженим Законом України від 8 травня 2024 року № 3684-ІХ, та Указом від 23 липня 2024 року № 469/2024, затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» було оголошено про проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей та міста Києва. Даний Указ затверджено Законом України № 2105-IX від 03.03.2022 року.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 206 від 16.07.2023 солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_4 , призначеного наказом командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 16 липня 2023 року № 296-РС на посаду навідника 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальону, який прибув з військової частини НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 , з 16 липня 2023 року було зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення, та він уважався таким, що з 16 липня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно нормам статей 17 та 65 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», частини першої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_4 був зобов`язаний захищати Вітчизну, суверенітет та територіальну цілісність України. У відповідності до вимог статей 9, 11, 12, 14, 16 та 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1 та 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен був свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних сил України.

Пунктом 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки віськової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби; під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимогам статей 12 та 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконанням ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому насальникові; із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199 та 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, отже, військовослужбовці зобов`язані у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби, в порушення зазначених вище нормативно - правових актів, вирішив стати на злочинний шлях.

Так, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини за мобілізацією, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог статей 65 та 68 Коституції України, статті 17 Закону України « Про оборону України», статей 1, 2 та 24 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11, 16 та 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця та не допускати негідних вчинків.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 276 від 23.09.2023, на підставі доповіді командира медичної роти від 22.09.2023 та направлення начальника медичної служби від 23.09.2023, солдат ОСОБА_4 вважався таким, що вибув з району виконання бойових завдань на території України, зі складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації, які залучаються та беруть безпосередньо участь у веденні воєнних (бойових) дій, у лікувальний заклад - Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня № 30» Харківської міської ради, місто Харків, з 22 вересня 2023 року, та був виключений з продовольчого забезпечення згідно каталогу.

03 жовтня 2023 року солдат ОСОБА_4 був виписаний з Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 30» Харківської міської ради (місто Харків) та направлений до місця служби - тимчасового розташування 1 механізованої роти 1 механізованого батальону у Харківської області, проте до місця служби не прибув.

За даним фактом згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 4466А від 10.10.2023 «Про призначення службового розслідування по факту неприбуття вчасно на службу військовослужбовця 1 механіхзованого батальону» було проведено службове розслідування.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 296 від 13.10.2023 солдата ОСОБА_4 з 09 жовтня 2023 року було звільнено з раніше займаних посад і виведено в розпорядження командира бригади; з 13 жовтня 2023 року виключено з усіх видів забезпечення.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 4884А від 01.11.2023 «Про результати службового розслідування та покарання винних» солдат ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та маючи на меті ухилитися від виконання обов`язків військової служби, у встановлений термін не з`явився до місця служби - тимчасового місця дислокації 1 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальону військової частини НОМЕР_2 (населений пункт АДРЕСА_3 ), перебуваючи поза місцем проходження військової служби з 04 жовтня 2023 року використовував службовий час на свій власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Враховуючи наведене, в діях солдата ОСОБА_4 вбачаються ознаки правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена статтями Кримінального кодексу України, а тому, за вказаним фактом 11 жовтня 2023 року за №5011А заступником командира 1 механізованого батальону встановленим порядком надіслано заяву - повідомлення про кримінальне правопорушення до Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, у зоні діяльності якої скоєно правопорушення, для прийняття процесуального рішення з даного приводу.

19.09.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру за частиною четвертою статті 408 Кримінального кодексу України у кримінальному провадженні за № 0002967 від 25.11.2023.

Отже, солдат ОСОБА_4 діючи з прямим умислом, а саме: усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командірів, за відсутності законних підстав та поважних причин, з метою ухилитися від військової служби, діючи в умовах воєнного стану 03 жовтня 2023 року самовільно не з`явився після виписки із лікувального закладу Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №30» Харківської міської ради до місця несення служби - тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 . Доводячи свій злочинний умисел до кінця солдат ОСОБА_4 у період з 03 жовтня 2023 року з метою ухилитися від військової служби незаконно постійно перебував поза межами території тимчасової дислокації війсьвокої частини НОМЕР_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються як кримінальне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 408 Кримінального кодексу України - дезертирство, тобто нез`явлення з метою ухилитися від військової служби на службу з лікувального закладу вчинене в умовах воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Судом було роз`яснено ОСОБА_4 суть обвинувачення і з`ясовано, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Обвинувачений пояснив суду, що чітко розуміє, що його обвинувачено за частиною четвертою статті 408 Кримінального кодексу України, його дії кваліфікуються як дезертирство, тобто нез`явлення з метою ухилитися від військової служби на службу з лікувального закладу вчинене в умовах воєнного стану.

ОСОБА_4 зазначив, що повністю та беззаперечно визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні, визнає фактичні обставини кримінального правопорушення стосовно часу, місця, способу вчинення та буде давати показання.

На виконання вимог статті 349 Кримінального процесуального кодексу України судом з`ясовано думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

Сторони кримінального провадження заявили клопотання про застосування положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України та просили не досліджувати обставини справи у повному обсязі, оскільки обвинувачений фактичні обставини вчинення злочинів визнає повністю.

Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Прокурор просив суд обмежитись, окрім допиту обвинуваченого, дослідженням письмових матеріалів провадження не в повному обсязі, а лише тими, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений та його захисник підтримали дане клопотання.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та беззаперечно, фактичні обставини справи не оспорюються, суд за згодою обвинуваченого та прокурора, які уважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб і інші обставини скоєння злочину, а також форму вини і спрямованість умислу, мотив злочину, його наслідки, обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності, уважає за доцільне не досліджувати у повному обсязі письмові докази відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, обмежившись допитом обвинувачуваного та дослідженням письмових матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, без дослідження письмових матеріалів провадження в повному обсязі.

Судом встановлено, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст такого порядку та у суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін, обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, які ним не оспорюються, усвідомлює обмеження у подальшому оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у пред`явленому обвинуваченні за частиною четвертою статті 408 Кримінального кодексу України визнав у повному обсязі та зазначив, що він щиро кається у скоєному злочині. Підтвердив обставини вчинення злочину, зазначені в обвинувальному акті, та пояснив, що не оспорює фактичні обставини обвинувачення та дійсно вчинив зазначений злочин за обставин, що встановлені стороною обвинувачення та вказані в обвинувальному акті, показання дає добровільно, заяв про застосування заборонених методів зі сторони обвинувачення стосовно обвинуваченого не надходило.

ОСОБА_4 надав показання, із змісту яких встановлено, що у вересні 2023 року захворів на запалення легенів і його з військової частини було направлено на лікування до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №30» Харківської міської ради у місто Харків.

Після закінчення лікування та виписки з медичного закладу він повинен був повернутися до військової частини для продовження проходження військової служби, але, не маючи на те законних підстав, свідомо не прибув до місця тимчасового розташування військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_3 , та поїхав додому до сім`ї де і перебував до моменту затримання.

Окрім безпосередньо отриманих під час судового розгляду показань обвинуваченого, у судовому засіданні досліджено службову характеристику, складену командиром 1 механізованого батальону військової частини НОМЕР_2 , згідно із якою солдат ОСОБА_4 , відповідав займаній посаді; за час виконання посадових обов`язків зарекомендував себе в основному з посередньої сторони; службові обов`язки не завжди виконував, над підвищенням свого професійного рівня не працював, функціональні обов`язки виконував не в повному обсязі, вимоги статутів Збройних Сил України знав, але виконував їх не в повній мірі; до виконання службових обов`язків ставився неналежним чином, розумну ініціативу не проявляв, доручені йому зброю та озброєння, військове майно утримував в справному та завжди готовому до бойового застосування стані; в стройовому відношенні розумівся посередньо; за характером скритний, на зауваження реагував спокійно, не в повній мірі користувався авторитетом та повагою серед товаришів, фізично витривалий.

Також судом було досліджено документи в підтвердження відсутності судимості обвинуваченого. Згідно з інформацією Вимоги № 2967/Х15-02-2 від 26.11.2024 керівника Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві на час скоєння кримінального правопорушення, за яким ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення, він на підставі пункту 1) статті 89 Кримінального кодексу України був таким, що не мав судимості.

Відповідно до статті 94 Кримінального процесуального кодексу України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Сторона захисту не заперечує допустимість та належність доказів, представлених стороною обвинувачення, а так само і не оспорює фактичні обставини.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що вина ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення за частиною четвертою статті 408 Кримінального кодексу України доведена повністю, просив суд визнати обвинуваченого винним у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення та призначити покарання у виді позбавлення волі у розмірі найнижчої межі, що передбачена санкцією частини четвертої статті 408 Кримінального кодексу України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 не з`явився у місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 , а натомість поїхав додому до сім`ї, тому що давно не бачив рідних та погано себе почував. Просила, ураховуючи, що обвинувачений повністю визнає свою вину та щиро кається, призначити йому найменше покарання передбачене кримінальним законодавством за таке кримінальне правопорушення.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд уважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за частиною четвертою статті 408 Кримінального кодексу України повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, досліджених у судовому засіданні, та які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд уважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він обвинувачується.

Ураховуючи зібрані у справі докази та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід визнати винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, та кваліфікувати його дії за:

- частиною четвертою статті 408 Кримінального кодексу України за ознаками дезертирства, тобто нез`явлення з метою ухилитися від військової служби на службу з лікувального закладу вчинене в умовах воєнного стану.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Згідно із пунктом 1) частини першої статті 66 Кримінального кодексу України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Згідно із статтею 67 Кримінального кодексу України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.

Мотиви призначення покарання

Відповідно до частини другої статті 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Санкція статті Кримінального кодексу України, за якою обвинувачується ОСОБА_4 передбачає тільки один вид покарання - позбавлення воді.

При визначенні розміру покарання суд керується вимогами статей 65 - 68 Кримінального кодексу України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами), дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_4 вчинив особо тяжкий злочин проти встановленого порядку несення військової служби. Має соціальні зв`язки: одружений, має на утриманні малолітню дитину; за місцем військової служби характеризується з посередньої сторони, визнається таким, що відповідав займаній посаді; судимостей не має.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, згідно із пунктом 1) частини першої статті 66 Кримінального кодексу України суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Ураховуючі межі судового розгляду, визначені статтею 337 Кримінального процесуального кодексу України, суд не вправі погіршувати становище обвинуваченого, у тому числі, й в частині обставин, що обтяжують покарання.

Ураховуючи приписи частини першої статті 69 Кримінального кодексу України стосовно прямого імперативу щодо призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті, або переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті, для випадків засудження за кримінальне правопорушення, зокрема, передбачене статтею 408 Кримінального кодексу України, суд не вправі призначити покарання менше за передбачене найнижчою межею, встановленою у санкції частини четвертої статті 408 Кримінального кодексу України.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи, характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного злочину, даних про особу обвинуваченого, способу вчинення злочину, наслідків, які від нього настали, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у розмірі мінімальної межі, яка встановлена, санкцією частини четвертої статті 408 Кримінального кодексу України.

Покарання у виді позбавлення волі перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки і у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання, призначене особі, за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості злочину необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення, а саме: форми вини, мотивів, мети, способу, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру та ступеню наслідків.

Суд ураховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засуджених та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а тому, на думку суду, виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції на певний строк.

Підстави для застосування положень статей 75 та 76 Кримінального кодексу України відсутні.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Потерпілі у даному кримінальномі провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся, викривачі відсутні, процесуальні витрати на проведення судових експертиз відсутні, підстави застосування заходів кримінально - правового характеру щодо юридичної особи відсутні.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 01.11.2024 щодо підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2024 року строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 було продовжено на 60 днів.

На час ухвалення вироку обвинувачений тримається під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Ураховуючи вид та міру покарання, яке призначається судом, наявність ризиків, які не зменшились на даний час, з метою забезпечення виконання вироку в частині призначеного обвинуваченому судом покарання, суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який чи скасування раніше застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироку законної силу. Тому, строк дії запобіжного заходу - тримання під вартою - слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішуючи питання про зарахування до строку відбування покарання обвинуваченому терміну попереднього ув`язнення на підставі частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України, суд уважає зарахувати ОСОБА_4 термін попереднього ув`язнення - з 01 листопада 2024 року по дату набрання законної сили вироком - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, та строк відбуття покарання відраховувати з моменту затримання.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Ураховуючи наведене вище, керуючись статтями 368, 374 та 395 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 408 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування призначеного ОСОБА_4 покарання відраховувати з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою з 01 листопада 2024 року.

На підставі частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України у строк відбуття покарання ОСОБА_4 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 01 листопада 2024 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002967 25.11.2023, залишити у справі № 646/14197/24.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, протягом тридцяти днів з моменту вручення їй копії вироку.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1