У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 січня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000543 від 29.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , в якому останній просить накласти арешт на речі та транспортні засоби, вилучені 26.12.2024, в ході обшуку за адресою проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : АДРЕСА_1 , а саме:

- транспортний засіб марки «Opel» моделі «Omega» д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_5 , який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_5 до т.з. марки «Opel» моделі «Omega» д.н.з. НОМЕР_1 .

Клопотання обґрунтовано наступним.

29.11.2024 слідчим управлінням ГУНП в Закарпатській області розпочато досудове розслідування за фактом організації незаконного переправлення кількох осіб через державний кордон, що мало місце у квітні 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000543.

Підставою для початку досудового розслідування та внесення відповідних відомостей до ЄРДР стали матеріали зібрані співробітниками управління карного розшуку ГУНП в Закарпатській області, які вказують на те, що в період з 01.01.2024 по 03.12.2024 року група осіб з числа мешканців Закарпатської та Івано-Франківської областей, яка за грошову винагороду (7000-10000 доларів США з однієї особи) організувала та здійснює незаконне переправлення військовозобов`язаних осіб через державний кордон України.

26.12.2024 року відповідно до ст.ст.276-278 КПК України повідомлено про підозру ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, вчинені способом, небезпечним для життя та здоров`я осіб, яких незаконно переправляли через державний кордон України, щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Цього ж дня, 26.12.2024 о 09 год. 14 хв. відповідно до п.6 ч.1 ст.615 КПК України ОСОБА_4 затримано.

26.12.2024, в рамках розслідування даного кримінального провадження, на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду працівниками СУ ГУНП в Закарпатській області було проведено обшук за адресою проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено:

- мобільний телефон марки «Nokia», з ІМЕІ 1: НОМЕР_3 без сім картки;

- сім картку оператора мобільного зв`язку «Heyah»;

- сім картку оператора мобільного зв`язку «Водафон»;

- пластиковий тримач для сім картки оператора мобільного зв`язку «Водафон» з номером на ній НОМЕР_4 ;

- грошові кошти в сумі 100 ЄВРО та 760 польських злотих.

- транспортний засіб марки «Opel» моделі «Omega» д.н.з. НОМЕР_5 зареєстрований на ОСОБА_5 , який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_4 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_5 до т.з. марки «Opel» моделі «Omega» д.н.з. НОМЕР_1 ;

Прокурор стверджує, що вищеперераховані майно, речі та транспортні засоби підпадають під ознаки, перераховані в ч. 1 ст. 98 КПК України, а саме були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом, а тому постановою слідчого визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, у органу досудового розслідування наявні підстави для застосування в межах досудового розслідування вказаного кримінального провадження одного з видів заходів забезпечення кримінального провадження, передбаченого п. 7 ч. 1 ст. 131 КПК України, а саме арешту майна.

Прокурор зазначає, що у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна, зокрема, допускається з метою: забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У судове засідання прокурор не з`явився, при цьому в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд без його участі.

Власник та володілець майна в судове засідання не з`явилися, проте представником адвокатом ОСОБА_6 подано заперечення на клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна, у якому остання просила відмовити у задоволенні клопотання та повернути майно власниці або уповноваженій ним особі, а також просила витребувати в ініціатора клопотання відеозапис обшуку, що є невід`ємною частиною обшуку від 26.12.2024. В обґрунтування клопотання зазначила, що обшук транспортного засобу було проведено без ухвали слідчого судді. Власник автомобіля ОСОБА_7 не має жодного статусу в даному кримінальному провадженні. Даним автомобілем належним ОСОБА_7 користується ОСОБА_8 , що було повідомлено на відеозапис під час проведення обшуку 26.12.2024 та висловлено заперечення з приводу вилучення автомобілю. ОСОБА_9 не має жодного статусу в даному кримінальному провадженні. Стверджувала, що використання підозрюваним ОСОБА_4 автомобіля марки «Opel» моделі «Omega» д.н.з. НОМЕР_1 , на які вказує прокурор в клопотанні, то вони не узгоджуються з матеріалами доданими до клопотання, оскільки прокурором не доведено, що саме на даному автомобілі підозрюваний поетапно підбирав осіб, що ухиляються від мобілізацію і призову.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося.

Дослідивши подане клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000543, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

Підставою внесення зазначених відомостей до ЄРДР стало те, що:

«Із УКР ГУНП в Закарпатській області надійшли матеріали про те, що отримана інформація, що група осіб у складі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за грошову винагороду організувала незаконне переправлення військовозобовязаних осіб через державний кордон України. Як встановлено, що в квітні 2024 року ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та інші невстановлені особи організували незаконне переправлення осбі внаслідок якоко, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та одному невстановленому чоловіку призовного віку вдалось незаконно перетнули державний кордон України, а ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , загинули, оскільки згодом їхні тіла були виявлені на березі річки Тиса в районі м. Тячів та с.Яблунівки Хустського району, а ОСОБА_21 рахується безвісті зниклим.».

26.12.2024 року о 09 год. 14 хв. ОСОБА_4 затримано на підставі п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

26.12.2024 року ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, вчинені способом, небезпечним для життя та здоров`я осіб, яких незаконно переправляли через державний кордон України, щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.12.2024 року, надано дозвіл на проведення обшуку за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_8 .

Згідно протоколу обшуку від 26.12.2024 року, обшук проведено за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено:

- мобільний телефон марки «Nokia», з ІМЕІ 1: НОМЕР_3 без сім картки;

- сім картку оператора мобільного зв`язку «Heyah»;

- сім картку оператора мобільного зв`язку «Водафон»;

- пластиковий тримач для сім картки оператора мобільного зв`язку «Водафон» з номером на ній НОМЕР_4 ;

- грошові кошти в сумі 100 ЄВРО та 760 польських злотих.

- транспортний засіб марки «Opel» моделі «Omega» д.н.з. НОМЕР_1 зареєстрований на ОСОБА_5 , який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_4 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_5 до т.з. марки «Opel» моделі «Omega» д.н.з. НОМЕР_1 ;

Постановою слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_22 від 26.12.2024 року вказані речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000543 від 29.11.2024.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником транспортного засобу марки «Opel» моделі «Omega» д.н.з. НОМЕР_1 являється ОСОБА_5 .

У межах розслідування даного провадження в органу досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна з метою збереження речових доказів, якими є речі виявлені і вилучені в ході проведення обшуку, дані речі будуть використані органом досудового розслідування для доказування обставин даного кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частиною 2 ст. 167 КПК України регламентовано, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення, є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом, набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Згідно з ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за вимогами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» визначено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи вищенаведене, а також ступінь суспільної небезпеки та характер вчиненого протиправного діяння, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, з метою збереження речових доказів, а також те, що автомобіль марки «Opel» моделі «Omega» д.н.з. НОМЕР_1 , згідно повідомлення про підозру ОСОБА_4 26.12.2024 є знаряддям вчинення злочину, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, окрім того єречовим доказом у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Матеріалами клопотання та наданими у судовому засіданні прокурором документами обґрунтовано, що вилучене під час обшуків містить чи може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, яке розслідується у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, вказане майно відповідає ознакам, зазначеним в ч.1 ст. 98 КПК України, і має значення речових доказів.

Слідчим суддею встановлено, що заявлена прокурором мета щодо збереження речових доказів, може бути досягнута шляхом застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Слідчий суддя дійшов висновку про достатність підстав вважати, що в разі не застосування запобіжного заходу у виді арешту майна, існують ризики приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, яке має значення для досудового розслідування.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна слідчий суддя не встановив.

Отже, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.

На даному етапі слідчий суддя, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що факт визнання речовим доказом, необхідність проведення спеціальних досліджень, ризик знищення майна, є достатніми умовами для застосування щодо цього майна співрозмірного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно, відповідно до положень ст. 173 КПК України.

Наявність обґрунтованості підозри ОСОБА_4 , також було предметом дослідження під час розгляду клопотання щодо застосування відносно нього запобіжного заходу, та згідно ухвали слідчого судді від 27.1207.2024 йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Щодо клопотання сторони захисту про витребування відеозапису обшуку, слідчий суддя зазначає наступне.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 26 КПК України, принцип диспозитивності полягає, зокрема, в тому, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Поряд з цим, ініціатор звернення не надав доказів самостійного звернення про отримання таких доказів від відповідних органів та доказів неможливості отримання доказів самостійно. В свою чергу обов`язок збирання доказів та доказування покладається виключно на сторони кримінального провадження, а тому, зважаючи на основоположні засади кримінального провадження, як змагальність та диспозитивність, слідчий суддя не зобов`язаний витребувати та збирати докази за власної ініціативи.

Керуючись ст.ст. 170, 171-173, 175, 309, 395, 532 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000543 від 29.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України задовольнити повністю.

Накласти арешт на речі та транспортні засоби, вилучені 26.12.2024, в ході обшуку за адресою проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : АДРЕСА_1 , а саме:

- транспортний засіб марки «Opel» моделі «Omega» д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_5 .

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_5 до т.з. марки «Opel» моделі «Omega» д.н.з. НОМЕР_1 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1