КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3302/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.111 КК України. Продовжено обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.111 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 04.12.2020 р. за №0000286, строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03 квітня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 , не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року скасувати на підставі описаних в апеляційній скарзі порушень, зокрема звернувши увагу та надавши оцінку відсутності належного обґрунтування та доказів існування ризиків, якими обґрунтована необхідність обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на більш м`який, ніж тримання під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю, за адресою: АДРЕСА_1 , тобто в квартирі, співвласником якої він є разом зі своєю дружиною ОСОБА_8 , із можливим покладенням на нього інших обов`язків, що в повній мірі можуть забезпечити мету і підстави забезпечення запобіжних заходів. Визначити для ОСОБА_6 помірний розмір застави з урахуванням його майнового стану та його сім`ї. Вважає за необхідне дослідити характеризуючи матеріали ОСОБА_6 , врахувати особу обвинуваченого, його репутацію та характеристику, те, що ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, має родину, дружину, яка потребує його підтримки, має хворих батьків похилого віку, які потребують його допомоги, позитивно характеризується за місцем проживання, у слідчому ізоляторі також не мав та не має нарікань, майновий стан його та його родини є зараз тяжким, має на утриманні доньку - студентку, майнова шкода відсутня, позов не заявлений.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про те, що оскаржувана ухвала є незаконною і необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 позбавлено права на розгляд його справи у розумний строк справедливим судом, з обставин, які не залежать від його волі, оскільки останній знаходиться під вартою з 21.07.2021 року, без остаточного судового рішення. Зазначене чине моральний тиск на обвинуваченого, фактично його утримання під вартою суд першої інстанції перетворив на катування, що може свідчити про порушення ст.3 Конвенції про права людини.

Зазначає про те, що рішення суду першої інстанції зводиться до загальних формулювань про тяжкість злочину, суворість можливого покарання та абстрактні припущення, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Звертає увагу, що у клопотанні прокурора виключних обставин для тримання ОСОБА_6 під вартою немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні прокурора не наведено та в судовому засіданні не доведено. Так, альтернативні запобіжні заходи навіть не розглядалися судом першої інстанції - замість цього суд посилається на зміни у ч.4 ст.183 КПК України, якими фактично запроваджено систему обов`язкового тримання під вартою у злочинах проти національної безпеки України.

На переконання апелянта, абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню з боку ОСОБА_6 є недостатньою для обґрунтування обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, суди не враховують особистість обвинуваченого, наявність міцних соціальних зв`язків, ігнорують усі порушення з боку обвинувачення, зловживають змінами у законодавстві, відшукують та спотворюють практику ЄСПЛ на користь обвинувачення.

Таким чином, суд першої інстанції фактично перетворив ОСОБА_6 на процесуального заручника. Відкриття обвинуваченому матеріалів кримінального провадження, які містять анкетні дані свідків, суд першої інстанції трактує як ризик впливу на свідків. Однак, відкриття таких матеріалів є процесуальною нормою, передбаченою ст.290 КПК України. Зазначає, що суд ігнорує той факт, що прокурор, розуміючи потенційний ризик тиску на свідків, не ініціював їх допит суддею на стадії досудового розслідування для отримання показань, які могли б вважатися допустимими доказами, відповідно до ст.225 КПК України, а ОСОБА_6 не вчиняв жодних протиправних дій для отримання анкетних даних свідків. Звертає увагу, що такі ризики як «відкриття обвинуваченому матеріалів кримінального провадження» та «повторний розподіл між суддями» - не передбачені КПК України.

Захисник зазначає про те, що суди першої інстанції систематично задовольняють клопотання сторони обвинувачення про тримання ОСОБА_6 під вартою, до яких сторона обвинувачення не додає жодного документа чи доказу, на які вона посилається для обґрунтування вини ОСОБА_6 та ризиків переховування ОСОБА_6 від суду.

Щодо ризику переховування ОСОБА_6 від суду зазначає про те, що легально потрапити за кордон ОСОБА_6 не зможе, оскільки суд при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, вправі покласти на обвинуваченого та відповідні державні органи, відповідні обов`язки. Потрапити за кордон нелегально наразі практично неможливо, оскільки кордони посилено охороняються, на частині кордону ведуться бойові дії. Крім того, очевидно, що ОСОБА_6 немає достатніх статків переховуватися від суду в Україні чи проживати за кордоном тривалий час, оскільки не був в змозі навіть внести заставу визначену судами раніше. Прокурор не вказав на підставі яких саме фактів з трудової біографії ОСОБА_6 він прийшов до висновків, що ОСОБА_6 володіє вміннями і навиками переховування. Формальне зазначення про навички якими може володіти ОСОБА_6 не доводить реального існування ризику переховування або втечі за кордон.

Щодо ризику можливості незаконно впливати на свідків, підозрюваних у кримінальному провадженні звертає увагу на те, що прокурор не навів жодних аргументів як ОСОБА_6 зможе спілкуватись та координувати спільні дії з ОСОБА_9 , якого тривалий час не може розшукати правоохоронна система України. Свідки по справі не пересічні громадяни, а співробітники СБУ на яких важко, або взагалі неможливо чинити тиск. Крім того, свідки по справі вже були допитані слідчим та повідомленні про відповідну кримінальну відповідальність.

Щодо ризику того, що ОСОБА_6 знаходячись на волі може вчинити нові кримінальні правопорушення, прокурором не наведено жодних аргументів окрім того, що ОСОБА_6 інкримінується злочин проти національної безпеки України.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 має дочку студентку, яка не має джерела доходів та знаходиться на утриманні батьків, дружину, яка під час знаходження обвинуваченого під вартою перенесла онкологічне захворювання, хірургічну операцію та потребує підтримки ОСОБА_6 , батьків похилого віку. Суд не врахував обставин, передбачених ст.178 КПК України, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, квартиру у власності у Київській області, ОСОБА_6 ніколи не переховувався від органів слідства та суду, в розшук не оголошувався. Великий стаж роботи ОСОБА_6 у Службі безпеки України оцінювався судом не як заслуга перед державою, а як досвід, який допоможе ухилятися від правосуддя.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Звернувшись із апеляційною скаргою, адвокат ОСОБА_7 не заявив такого клопотання, яке б узгоджувалося із наведеними вимогами ч.4 ст.422-1 КПК України. За наведених обставин колегія суддів здійснює апеляційний розгляд без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.111 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд першої інстанції посилався на доведеність існування заявлених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Посилання захисника обвинуваченого на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки клопотання прокурора містить достатньо відомостей щодо існування заявлених ризиків з посиланням на відповідні докази та обставини, судом в повній мірі було перевірено наявність ризиків та доводам прокурора надано належну оцінку.

Суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 належним чином дослідив всі обставини, які мають значення для вирішення даного питання, та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути призначено йому судом у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_6 може вживати заходів, спрямованих на переховування від суду.

Разом з тим, не втратив своєї актуальності ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки судовий розгляд кримінального провадження не завершений та продовжується.

Крім того, ризик впливу на свідків прокурором у клопотанні обґрунтовано також в повній мірі, з огляду на особу обвинуваченого, який діяв спільно з іншими особами, один з яких перебуває в розшуку та з якими він може спілкуватись та координувати їхні дії.

Ймовірність вчинення іншого кримінального правопорушення, також має місце, оскільки інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення спрямоване проти основ національної безпеки України, а тому, враховуючи те, що на даний час триває війна з Російською Федерацією, ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може вчиняти нові кримінальні правопорушення на користь РФ.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і, в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу.

Доводи захисника обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Посилання захисника ОСОБА_7 на тривалість часу перебування ОСОБА_6 під вартою є слушними, проте вони в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час, і вказана обставина не може бути безумовною правовою підставою для зміни запобіжного заходу.

Обрання обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, як про те ставить питання захисник у своїй апеляційній скарзі, є неможливим, оскільки такий запобіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.

З оскаржуваної ухвали суду вбачається, що висновок про неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу ґрунтується на об`єктивних даних.

Доводи апелянта про те, що обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, має родину, дружину, яка потребує його підтримки, має хворих батьків похилого віку, які потребують його допомоги, позитивно характеризується за місцем проживання, у слідчому ізоляторі також не мав та не має нарікань, майновий стан його та його родини є зараз тяжким, має на утриманні доньку - студентку, майнова шкода відсутня, позов не заявлений, не можуть слугувати безумовною підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, а також підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків.

Відповідно до положень ч.4 ст.183 КПК України суд обґрунтовано не визначив розмір застави у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів клопотання прокурора є вмотивованим, а суд першої інстанції достатньо врахував всі обставини, надав їм правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи, що будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

____________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4