ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілої ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження №0000369 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2024 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, особи з інвалідністю 3 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду Між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_8 тривалий час існують стійкі неприязливі відносини. 15 листопада 2022 року близько 07 год. 45 хв. (більш точного часу під час досудового розслідування встановити не надалось можливим) ОСОБА_6 , знаходячись на подвір`ї будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, достовірно усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи раптово виниклий умисел направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , діючи умисно, з мотивів особистої неприязні, стоячи навпроти ОСОБА_8 , долонею лівої руки штовхнув останню в грудну клітину від чого ОСОБА_8 впала на крісло, яке було розташоване позаду неї, після чого завдав останній один удар палицею, яку тримав в правій руці, в область лівого плеча, тим самим завдавши ОСОБА_8 , тілесні ушкодження.

Своїми протиправними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: синця на шкіряних покривах передньо-зовнішньої поверхні лівого плеча, які утворились по ударному механізму від дії тупого твердого предмету (предметів) з місцем прикладення діючої сили у вищезазначені області та за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , просив вирок суду скасувати та провадження стосовно ОСОБА_6 закрити.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що ОСОБА_8 оговорила ОСОБА_6 , через стійкі неприязні відносини й у вироку суду першої інстанції невірно викладені показання судово-медичного експерта ОСОБА_11 , який пояснив у судовому засіданні, що тілесне ушкодження у вигляді синця на шкіряних покровах передньо-зовнішньої поверхні лівого плеча, виявлене у ОСОБА_8 , могло бути спричинено власноручно, тобто його розташування дозволяє особі самому собі спричинили дане тілесне ушкодження, а не в доступній анатомічній області для спричинення його при падінні з висоти власного зросту, як зазначено у вироку. При цьому, адвокат зазначає, що ОСОБА_8 спричинила ОСОБА_6 тілесні ушкодженні у вигляді параорбітальної гематоми правого ока з субконюнктивальним крововиливом, однак судом було безпідставно відмовлено у долученні до матеріалів справи висновку експерта N?32 від 24.01.2023 року про наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 , отриманих ним саме під час інциденту з ОСОБА_8 , а також відмовлено у задоволенні аналогічного клопотання під час допиту експерта ОСОБА_11 , який робив висновки щодо тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , про надання роз`яснень щодо тілесних пошкоджень у ОСОБА_6 . При цьому, адвокат звертає увагу на те, що ОСОБА_6 є інвалідом 3-ї групи та йому не можна підіймати важкі предмети, нахилятись, тощо. Також і не погоджуються з рішенням суду в частині вирішення позовних вимог потерпілої.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

До початку судового розгляду від прокурора ОСОБА_12 . Надійшла заява про відмову від поданої нею апеляційної скарги, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 403 КПК України, у зв`язку з чим, апеляційний суд вислухавши думки сторін судового провадження, не розглядає вказану апеляційну скаргу.

21 листопада 2024 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від захисника ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали клопотання захисника та з підстав, викладених у ньому просили його задовольнити, вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Прокурор, потерпіла та її представник не заперечували проти задоволення клопотання захисника.

Мотиви апеляційного суду.

В силу положень ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового розгляду щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Розглядаючи заявлене захисником в інтересах обвинуваченого клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, колегія суддів враховує те, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та відповідно до висунутого обвинувачення інкриміновані дії він вчинив 15 листопада 2022 року.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відносився до категорії кримінальних проступків.

Отже, станом на 11 грудня 2024 року, сплинув строк в два роки, тобто закінчились визначені ст. 49 КК України строки давності, разом з цим, матеріали не містять даних про те, що ОСОБА_6 вчинив нове кримінальне правопорушення до закінчення цього строку.

Апеляційним судом, відповідно до ст. 285 КПК України, ОСОБА_6 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою.

Водночас, обвинувачений підтримав заявлене захисником клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що йому зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності та наслідки такого рішення.

Отже, з огляду на наведені обставини та те, що ухвалений вирок щодо ОСОБА_6 не набрав законної сили, він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, а вирок суду - скасуванню, та кримінальне провадження закриттю, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України.

З урахуванням того, що обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності, згідно зі ст. 49 КК України, відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе, відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України, й апеляційне провадження в повному обсязі, в загальному порядку, у зв`язку з чим колегія суддів не надає оцінки доводам поданих апеляційних скарг.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що наявні усі необхідні підстави для задоволення клопотання сторони захисту, тому обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю, у зв`язку із закінченням строків давності.

Разом з цим, відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові ККС ВС від 10.08.2021 у справі №161/694/20, у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

З огляду на зазначене, у зв`язку з закриттям кримінального провадження, цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. 129, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 417, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2024 року, ухвалений стосовно ОСОБА_6 - скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 , від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрити, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення залишити без розгляду

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4