Справа № 201/1695/25
Провадження № 1-кс/201/658/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого 1 відділення слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сіверськодонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 , погоджене начальником відділу Луганської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000587, яке внесено 31 липня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 10.02.2025р. засобами поштового зв`язку (дата відправлення 09.02.2025р.) надійшло клопотання слідчого 1 відділення слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сіверськодонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 , погоджене начальником відділу Луганської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000587, яке внесено 31 липня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що слідчим відділом 3 управління (з дислокацією у м. Сіверськодонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000587 від 31.07.2023 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2022р. Російською Федерацією здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, розпочато ведення агресивної війни проти України, захоплення її території, яке на даний час триває.

Указом Президента України від 24.02.2022р. за № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався Указами Президента України (№ 133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024, №469/2024 від 23.07.2024, №27/2025 від 14.01.2025) із затвердженням відповідними Законами України.

У результаті вищезазначених подій, значна частина території Луганської області, починаючи с 24.02.2022р. по теперішній час опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій Російської Федерації на території Луганської області.

Одночасно, з метою зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, на тимчасово окупованій частині Луганської області з числа представників політичного блоку «ЛНР» створено органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, які узурпували виконання владних функцій, та, згідно з Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, є органами окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Як наслідок, агресія ЗС РФ та інших військових формувань, що діють на їх боці, призвела до тимчасової окупації частини території Луганської області.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі Перелік), затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022р. № 309 (зі змінами, затвердженими Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 29.11.2024р. № 415 «Про затвердження Змін до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією») Рубіжанська міська територіальна громада, починаючи з 13.05.2022, є тимчасово окупованою територією України.

З серпня 2022 року (більш точний час встановити не виявилось можливим), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 04 годині ранку 24 лютого 2022 року повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, маючи умисел на допомогу державі-агресору та окупаційній адміністрації шляхом реалізації та підтримки рішень держави-агресора та окупаційної адміністрації, а також з метою подальшого продажу частини виробничих потужностей, 25 серпня 2022 року здійснив перереєстрацію в т.зв. «Межрайонной инспекции Федеральной налоговой службы №1 по Луганской Народной Республики», в органах окупаційної влади та організував діяльність Частного акционерного общества «Рубежанский картонно-тарный комбинат» (далі ЧАО «РКТК»)(мовою оригіналу) код ОГРН: 223 на базі Приватного Акціонерного Товариства «РУБІЖАНСЬКИЙ КАРТОННО-ТАРНИЙ КОМБІНАТ».

Згідно з «Выписки из Единого государственного реестра юридических лиц» від 19.07.2024 № ЮЭ9965-24-92577586 керівником юридичної особи ЧАО «РКТК» на тимчасово окупованій території є: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Російської Федерації, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім цього, в ході досудового розслідування встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетна ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка Республіки Казахстан, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 дочка ОСОБА_5 , яка згідно довіреності №54549765 здійснює представництво ОСОБА_5 . В ході проведення негласних слідчих (розшукових) дій встановлено, що ОСОБА_6 підтримує сталі зв`язки з ОСОБА_7 (син ОСОБА_5 , громадянин РФ, керівник низки суб`єктів господарської діяльності розміщених на території РФ) в ході яких вирішує питання стосовно збуту/реалізації виробничих потужностей ПрАТ «РКТК», які залишилися на непідконтрольній Україні території з метою подальшого провадження господарської діяльності на території т.зв ЛНР та РФ.

Так, в ході аналізу отриманої інформації з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_5 протягом 2022-2024 р.р. неодноразово виїжджав за кордон до країн Європи та Азії на період від одного тижня до місяця де мав зустрічі з ОСОБА_7 з метою узгодження питань ведення власного та спільного бізнесу на території т.зв ЛНР та РФ.

Разом з тим, до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетний фінансовий директор ПАТ «Рубіжанський картонник комбінат» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець Єврейської області Російської Федерації, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , який за даними досудового розслідування за вказівкою ОСОБА_5 (генерального директора ПАТ «Рубіжанський картонник комбінат») здійснював заходи спрямовані на пошук потенційних покупців та подальший продаж виробничих потужностей з метою подальшого провадження господарської діяльності на території т.зв ЛНР та РФ у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

07.02.2025р. в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 , серед іншого, виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 380 швейцарських франків, 22160 євро, 4720 польських злотих та 52002 доларів США.

08.02.2025р. проведено огляд зазначених грошових коштів, встановлено, що вони являють собою банкноти у сумі як зазначено вище, які мають ідентифікаційні серію та номер згідно з протоколом огляду від 08.02.2025р.

Цього ж дня, вказані грошові кошти, у відповідності до ст. 98 КПК України, визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту майна, слідчий вказує на те, що органом досудового розслідування встановлено здобуття цих грошових коштів злочинним шляхом, що вони є доходом від вчинення кримінальних правопорушень, а тому відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та в сукупності з іншими отриманими під час досудового розслідування доказами використовуються в доказуванні. Слідчий вказує на те, що в матеріалах кримінального провадження наявні відомості, які підтверджують той факт, що грошові кошти, виявлені та вилучені в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , в сумі 380 швейцарських франків, 22160 євро, 4720 польських злотих та 52002 доларів США є коштами, одержаними злочинним шляхом, так як вони отримані від збуту/реалізації виробничих потужностей ПрАТ «РКТК» після його перереєстрації на тимчасово окупованій території Луганської області. У відповідності до ст. ст. 96-1 та 96-2 КК України вказані грошові кошти підлягають спеціальній конфіскації, як гроші, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна.

Незастосування арешту вказаних речових доказів призведе до їх втрати, оскільки згідно ч. 3 та ч. 6 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення майна особі, у якої воно було вилучено, тобто ОСОБА_8 . При цьому, з урахуванням викладеного, є підстави вважати, що останній отримавши речові докази, які підтверджують його причетність, а також причетність інших осіб (в тому числі ОСОБА_5 ) до скоєння вказаного кримінального правопорушення, з метою уникнення кримінальної відповідальності, приховає, знищить або іншим чином спотворить отримані речові докази.

Тому з метою запобігання враховуючи, що вказані грошові кошти є речовими доказами, тому накладення на них арешту являється обґрунтованим та запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, в тому числі пошкодженню, знищенню або втраті майна. Арешт майна є необхідним також задля забезпечення в подальшому дослідження обставин, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, з метою забезпечення збереження речових доказів, а також запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, просить накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та яке вилучене 07.02.2025 під час обшуку за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_3 , а саме на: грошові кошти в сумі 380 швейцарських франків, 22160 євро, 4720 польських злотих та 52002 доларів США, та заборонити розпоряджатися та відчужувати вказане майно на час досудового розслідування та судового розгляду у даному кримінальному провадженні.

Слідчий подав заяву про розгляд клопотання без його участі. Його неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання (ч. 1 ст. 172 КПК).

В судове засідання ОСОБА_8 та його представник - адвокат ОСОБА_9 не з`явилися. Адвокат подав заперечення щодо накладення арешту в зв`язку із повною безпідставністю вилучення грошових коштів, дії щодо їх вилучення та арешту вважає протиправними та такими, що порушують особисті права ОСОБА_8 . Ці грошові кошти ОСОБА_8 не приховувались, надані під час обшуку для огляду добровільно, 5 000 доларів США з валюти, яка була вилучена, належать ОСОБА_10 , як-то зазначено в протоколі обшуку. Слідчі дії у ОСОБА_10 не проводились, він не згадується в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку, та не має жодного відношення до подій описаних в ухвалі слідчого судді. Під час проведення слідчої дії ОСОБА_8 повідомлено, що всі інші надані ним грошові кошти є його особистими накопиченнями, зробленими за багато років. Можливість здійснення таких накопичень підтверджується документами, які додаються до цього заперечення. Довідки про отриману заробітну плату помісячно свідчать, що протягом тривалого часу ОСОБА_8 мав можливість здійснювати накопичення грошових коштів, з урахуванням необхідних щомісячних поточних витрат. Індивідуальні відомості про застраховану особу (Форма ОК-7) від 12.02.2025 щодо ОСОБА_8 , надані Пенсійним фондом України, свідчать про належну сплату внесків на загальнообов`язкове державне страхування, з отриманих у виді заробітної плати доходів, а також підтверджують дані про доходи, які містяться у довідках про отриману заробітну плату. Також слідчим не було обґрунтовано, яке саме відношення вказані грошові кошти мають для проведення слідства, та яке саме мають доказове значення у кримінальному провадженні №0000587 від 31.07.2023р. На підставі викладеного вище, беручи до увагу безпідставність накладення арешту на вилучені грошові кошти адвокат ОСОБА_9 просить відмовити у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на грошові кошти: 380 швейцарських франків; 22 160 ЄВРО; 4470 польських злотих; 52 002 доларів США, які були вилучені у ОСОБА_8 під час обшуку проведеного 07.02.2025р.

Дослідивши матеріали клопотання про арешт майна, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, у тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен був діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлено, що вилучене майно (валюта) відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно зі статтею 98 КПК України, речові докази - це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень слідчого судді.

Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений лише оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

При цьому арешт майна має на меті забезпечити докази у кримінальному провадженні, оскільки вилучені предмети підпадають під ознаки ст. 98 КПК України, тобто мають ознаки речового доказу, і вони можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження, в рамках якого здійснюється досудове розслідування та є достатні підстави вважати, що вказані речі та документи можуть бути прихованим, пошкодженим, зіпсованим, знищеним, у зв`язку з чим клопотання слідчого в цій частині підлягає задоволенню.

Одночасно доводи представника не заслуговують на увагу та спростовуються наданими матеріалами клопотання, зважаючи на встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, за яким здійснюється досудове розслідування, що містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно може містити відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження та може бути використане як доказ факту протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження.

Надані слідчому судді матеріали кримінального провадження свідчать, що на цьому етапі провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, арештовується з метою збереження речового доказу, на підставі ч. 3 ст. 170 КПК України.

На переконання слідчого судді клопотання про арешт майна цілком відповідає вимогам ст. 171 КПК України, зокрема, містить підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Також, слід зазначити, що хоча застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи особи/товариства, проте таке втручання можливе якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступень втручання, що у цьому випадку і мало місце.

При цьому слідчий суддя враховує, що, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, слідчий суддя об`єктивно переконана, що, накладаючи арешт на вилучені грошові кошти, діятиме у спосіб і у межах діючого законодавства, на засадах розумності та співмірності.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна слідчим суддею не встановлено.

Усталена практика ЄСПЛ свідчить, що правомірність втручання у здійснення права власності з боку держави оцінюється з урахуванням того, що таке втручання повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»). Поняття загального (суспільного) інтересу, якому слугувало втручання у право власності під час кримінального провадження, ЄСПЛ пов`язує із видом застосованого заходу обмеження або позбавлення права власності та використовує його у тісному взаємозв`язку з поняттям правомірної мети застосування відповідного заходу. У п. 188 рішення ЄСПЛ по справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) вказано, що накладення арешту на речові докази може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства.

Слідчий суддя вказує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим. Отже, відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження. З урахуванням досліджених обставин в цьому кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження.

Відповідно до вимог КПК України, арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Таким чином, слідчий суддя враховує: правову підставу для арешту майна (відповідні положення ст. 170 КПК України); можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (мають істотне значення для кримінального провадження, оскільки вони можуть підтвердити версію органу досудового розслідування). За таких умов заявлена слідчим мета збереження речових доказів може бути досягнута через застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження (накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав). Всі обставини, проаналізовані в сукупності, свідчать про можливість і необхідність накладення арешту на майно в цьому кримінальному провадженні з точки зору наявності передбачених законом підстав, а тому клопотання слідчого слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 2, 132, 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене під час обшуку 07 лютого 2025 року в будинку АДРЕСА_3 за місцем проживання ОСОБА_8 майно: грошові кошти в сумі 380 швейцарських франків, 22160 євро, 4720 польських злотих та 52002 доларів США, із забороною відчуження, розпорядження та користування цим майном.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду впродовж 5 днів. Ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя: ОСОБА_1 цева