Номер провадження: 11-кп/813/438/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001885 від 26.05.2019 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівка, Кілійського району, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 04.08.2015 року Київським районним судом міста Одеси за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 186, 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

-28.01.2019 року Приморським районним судом міста Одеси за ст.ст. 187 ч.1, 187 ч.2, 190 ч.2,70 КК України до 8 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; звільнений по відбуттю покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України,-

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Вироком Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання:

-за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

-за ч.2 ст. 187 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією особистого майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 8 (восьмі) років позбавлення волі з конфіскацією особистого майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з часу фактичного затримання з 19.08.2019 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили тримання під вартою.

В строк відбування призначеного покарання зарахувано період перебування ОСОБА_7 під вартою з 19.08.2019 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі (ч.5 ст. 72 КК України).

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 , матеріальну шкоду в розмірі 6 000 гривень, та моральну шкоду у розмірі 30 (тридцяти тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 , РНОКПП НОМЕР_1 , матеріальну шкоду в розмірі 10 000 (десяти тисяч) гривень, та моральну шкоду у розмірі 30 000 (тридцяти тисяч) гривень.

Оскарженим вироком встановлено, що 25.05.2019 року приблизно о 15.30 години обвинувачений ОСОБА_7 , перебував неподалік від будинку АДРЕСА_3 , де побачив потерпілу ОСОБА_12 на якій були одягнуті золоті вироби у вигляді сережок в формі місяця.

В цей час у обвинуваченого ОСОБА_7 з корисливих мотивів, виник злочинний намір, спрямований на відкрите заволодіння вищевказаних золотих виробів, із застосуванням насильства, яка не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи з корисливих мотивів, повторно, обравши метою свого злочинного посягання майно, яке знаходилось при потерпілій ОСОБА_12 , приблизно о 15.35 годині, обвинувачений ОСОБА_7 підбіг ззаду до потерпілої ОСОБА_12 яка підходила до під`їзду будинку АДРЕСА_3 , та наніс їй удар в область шиї від чого остання впала. Обвинувачений ОСОБА_7 скористався тим, що потерпіла впала та не чинить опору відкрито зірвав з вух останньої золоті сережки у вигляді місяця, вагою 8 грамів, вартістю 6000 гривень, після чого наніс ще один удар потерпілій ОСОБА_12 в область обличчя, та впевнившись в тому що потерпіла не зможе деякий час підвестися та кликати на допомогу, разом з викраденим з місця вчиненого ним кримінального правопорушення втік.

Відкрито заволодівши майном потерпілої ОСОБА_12 на загальну суму 6 000 гривень, обвинувачений ОСОБА_7 з місця вчинення ним кримінального правопорушення зник, розпорядившись при цьому викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Крім того, 31.05.2019 року приблизно о 12.30 годині, обвинувачений ОСОБА_7 перебував неподалік від будинку АДРЕСА_4 , де побачив потерпілу ОСОБА_10 у якої на шиї був одягнутий золотий ланцюжок, а на зап`ясті правої руки золотий браслет.

В цей час у обвинуваченого ОСОБА_7 з корисливих мотивів виник умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, а саме потерпілої ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи навмисно з корисливих мотивів, повторно, обравши метою свого злочинного посягання вищевказане майно, яке знаходилось при потерпілої ОСОБА_10 , приблизно о 12:30 годині, коли потерпіла проходила між домами 27 Б та 29 В по вулиці Люстдорфська дорога в місті Одесі, обвинувачений ОСОБА_7 підбіг ззаду до неї та наніс удар в обличчя з правої сторони, від чого остання була дезорієнтована в просторі та часі, скориставшись її безпорадним станом, обвинувачений ОСОБА_7 відкрито, зірвав з шиї потерпілої золотий ланцюжок, вагою 7 грамів, вартістю 6 000 гривень. Та з правої руки зірвав золотий браслет, вагою 4 грами, вартістю 4 000 гривень. Далі обвинувачений ОСОБА_7 разом з викраденим майном з місця вчиненого ним кримінального правопорушення зник.

Відкрито заволодівши майном потерпілої ОСОБА_10 за загальну суму 10 000 гривень, обвинувачений ОСОБА_7 з місця вчинення ним кримінального правопорушення зник, розпорядившись на власний розсуд викраденим майном.

Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України за ознаками напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, особою яка раніше вчинила розбій.

Крім того, 04.06.2019 року приблизно о 12:30 годині обвинувачений ОСОБА_7 перебував у парадній № 2 між 3-м та 4 м поверхом буд. АДРЕСА_2 , у якого виник умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, а саме потерпілої ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел та корисливий мотив, обвинувачений ОСОБА_7 зустрівшись із потерпілою ОСОБА_11 , яка поверталася додому, на сходах мім 3-м та 4-м поверхах, наніс останній удар ліктем в область обличчя, чим завдав перелом кісток носу, від чого потерпіла впала на підлогу, чим скористався обвинувачений ОСОБА_7 та різким рухом руки зірвав з ОСОБА_11 золотий ланцюг, плетіння «Бісмарк». Довжиною 12 см., вагою 10 грамів, вартістю 5 000 гривень, з кулоном у вигляді іконки «Великомучениці Алли», вагою 3 гр., вартістю 1 000 гривень. Після чого, обвинувачений ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, побігши вниз до виходу з будинку АДРЕСА_2 , розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_11 на загальну суму 6 000 гривень.

Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України за ознаками напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, особою яка раніше вчинила розбій.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із вироком суду першої інстанції, представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.186, ч. 2 ст. 187 КК України скасувати в частині призначення покарання, та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 , призначити покарання за: ч.2 ст.186 КК України - 6 роки позбавлення волі, ч.2 ст.187 КК України - 10 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити покарання -10 років позбавлення волі. Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_10 в частині стягнення моральної шкоди задовольнити в повному обсязі.

В іншій частині вирок суду просить залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що не оспорюючи доведеності вини засудженого у вчинені кримінального правопорушення, вказаний вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України, а саме, призначення ОСОБА_7 остаточного покарання у вигляді 8 (восьмі) років позбавлення волі.

Так, судом безпідставно призначено занадто м`яке покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, пославшись при цьому на відсутність обтяжуючих обставин.

Так, суд призначаючи покарання надав неналежну оцінку обставинам, які характеризують особу винного. Ухвалюючи вирок, суд хоча і справедливо не врахував щире каяття обвинувачуваного, але суд також не врахував обставин, які передбачені ст. 67 КК України та обтяжують покарання, а саме те що кримінальні правопорушення скоєні відносно осіб похилого віку: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вважає, що щире каяття ОСОБА_7 викликає обґрунтований сумнів, оскільки, у той час як обвинувачуваний маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення корисливих злочинів проти власності, останнього разу засуджений 04.08.2015 вироком Київського районного суду м. Одеси за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 186, ст.70 КК України, засуджений до 4 років 1 місяця позбавлення волі, 28.01.2019 вироком Приморського районного суду м. Одеси, за ст. 187 ч.1, 187 ч.2, 190 ч.2, 70 КК України до 8 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений з відбуттям строку покарання, маючи не погашену в установленому законом порядку судимість, та усвідомлюючи це, обвинувачуваний не зробивши для себе нових висновків, відносно якого розглядаються справи в різних районних судах м. Одеси знову продовжував вчиняти корисливі кримінальні правопорушення. Крім того, щире каяття ОСОБА_7 та повне визнання своєї вини викликає обґрунтований сумнів з тих підстав, що спочатку судового розгляду обвинувачуваний не визнавав повністю провину по епізодам, кваліфікованим за ст. ст. 186, 187 КК України, а тому було встановлений повний порядок дослідження доказів, допитано свідків, і лише під натиском доказів наданих у судове засідання та розуміючи що версія захисту повністю спростовується наданими доказами стороною обвинувачення, лише за таких обставин ОСОБА_7 визнав свою вину, що зовсім не свідчить про його щире каяття та повне визнання вини.

Крім того, ОСОБА_7 ніде не працював, та поки був на волі, до моменту взяття його під варту, не вживав жодних заходів щодо працевлаштування, не одружений, відносно нього надана до суду задовільна характеристика по місцю проживання, відносно обвинувачуваного обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, судом не враховано, що обвинуваченим жодним чином не відшкодував шкоду потерпілим та наявність у Суворовському райсуді м. Одеси справи №523/16988/19: з розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні у кримінальному провадженні за №0001021 від 11.07.2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, та наявність у провадженні Приморського районного суду знаходиться кримінальні провадження № 0001605 від 07.07.2019 року, № 0001372 від 13 червня 2019 року відносно ОСОБА_13 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України.

Таким чином, судом залишено поза увагою й попередні судимості ОСОБА_7 , його схильність до вчинення злочинів проти власності й той факт, що щире каяття були лише способом уникнення від кримінальної відповідальності.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

В судовому засіданні апеляційного суду представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, однак її представник не заперечував проти проведення апеляційного розгляду за її відсутності.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про місце та час судового розгляду повідомлені належним чином, клопотань про відкладання розгляду справи не подавалв однак їх неявка не перешкоджає подальшому розгляду.

Прокурор не заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник просили апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши їх доводи та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Натомість, судом 1-ої інстанції судовий розгляд проведений в повному обсязі та досліджені докази на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України.

Судом 1-ої інстанції дії ОСОБА_7 кваліфіковані наступним чином:

- за ч.2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

- за ч.2 ст.187 КК України за кваліфікуючими ознаками напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, особою яка раніше вчинила розбій.

Щодо встановлених фактичних обставин та кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційні скарги не подавались, тому в цій частині вирок суду не перевіряється.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, проаналізувавши покази обвинуваченого ОСОБА_7 , надані в судовому засіданні про те, що він визнав вину в повному обсязі та розкаються у скоєних злочинах, суд розцінив як обраний спосіб захисту від висунутого обвинувачення та можливості ухилення від кримінальної відповідальності, тому вказані покази обвинуваченого, оцінив критично та не прийняв до уваги як обставину, що пом`якшує покарання.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника потерпілоїпро те, що суд, при призначенні покарання не врахував обставин, які передбачені ст. 67 КК України, що обтяжують покарання, а саме те що кримінальні правопорушення скоєні відносно осіб похилого віку: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки такі обтяжуючі обставини не інкримінувались органом обвинувачення, тому суд не міг вийти за його межі.

Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілої про фактичну відсутність у обвинуваченого щирого каяття та повного визнання вини, то суд 1-ої інстанції надав ним змістовний аналіз та прийшов обгрунтованого переконання, що у ОСОБА_7 відсутня ознака щирого каяття. При цьому, суд зазначив, що обвинувачений визнав вину лише під тиском досліджених доказів в судовому засіданні, показів потерпілих та свідків і також не визнав це як обставину, що пом`якшує покарання.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги представника потерпілої про те, що суд не прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він є особою, що раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності, та, відбувши призначені покарання, ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, суспільно-корисною працею не зайнявся, та знову вчинив нове кримінальне правопорушення, що свідчить про системність злочинної діяльності обвинуваченого та його небажання стати на шлях виправлення, апеляційний суд їх відхиляє, з огляду на те, що всі вказані обставини враховані судом 1-ої інстанції при призначенні покарання, про що зазначено у вироку.

При цьому, повторність вчинення злочину, а також вчинення злочину особою яка раніше вчинила розбій є кваліфікуючими ознаками інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України.

Водночас, суд 1-ої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги думку прокурора про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 можливо призначити фактично мінімальний розмір покарання у вигляді 7 років 6 місяців з тих підстав, що обвинувачений визнав вину під тиском досліджених доказів в судовому засіданні, показів потерпілих та свідків по справі.

Санкція ч.2 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.

Апеляційний суд вважає необгрунтованим довід представника потерпілої про призначення ОСОБА_7 надто м`якого покарання, з огляду на те, що при призначенні покарання, суд 1-ої інстанції врахував усі доводи, на які посилається у апеляційній скарзі представник потерпілої.

Також, не можуть бути враховані обставини на які посилається апелянт щодо знаходження на розгляді інших судів кримінальних проваджень відносно ОСОБА_7 , оскільки, з огляду на «презумпцію невинуватості» можуть бути враховані лише обставини, встановлені обвинувальними вироками, які до апеляційної скарги не надавались.

Крім того, враховуючи фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину та ступінь його тяжкості, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 ст.ст.69, 75 КК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції, наведений у вироку, щодо неможливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, відповідає фактичним обставинам справи, тому обвинуваченому правильно призначене покарання, яке належить відбувати реально в межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України та остаточне покарання призначено на підставі положень ст. 70 КК України.

Натомість, апеляційний суд вважає, що вимоги апеляційної скарги представника потерпілої про необхідність призначення ОСОБА_7 найсуворішого покарання, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України також є необґрунтованими з огляду на встановлені вище обставини.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного основного покарання ОСОБА_7 такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, оскільки покарання призначене із урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого, а також наслідків злочинів та суд 1-ої інстанції належним чином мотивував у вироку призначення покарання ОСОБА_7 .

Отже, колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції призначив обвинуваченому покарання, відповідно до правил, визначених положеннями ст. 65 КК України, тому колегія суддів вважає, що підстав для скасування вироку - немає.

Аналізуючи вимоги апеляційної скарги про необхідність задоволення в повному обсязі позовних вимог потерпілої ОСОБА_10 в частині стягнення моральної шкоди, апеляційним судом встановлено наступне.

Так, під час судового розгляду, потерпілою ОСОБА_10 заявлено цивільний позов стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 10 000 гривень, яка складається з вартості викрадених золотих виробів, загальна вартість яких складає 10 000 гривень.

Крім того, потерпіла ОСОБА_10 звернулася до суду з цивільним позовом про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень, та стягнути судові витрати.

Апеляційний суд, погоджуючись із позицією суду 1-ої інстанції щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілої про стягнення з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди враховує те, що відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч.2 п.1 вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При визначенні розміру моральної шкоди, необхідно враховувати велику кількість різноманітних факторів. Частина з них передбачена в ст. 23 ЦК України, а саме: характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інших обставин, які мають істотне значення.

Обов`язковими вимогами при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Суд першої інстанції, врахувавши обставини, зазначені у вказаних нормах та виходячи з принципу розумності та справедливості зазначив, що неправомірними діями ОСОБА_7 цивільному позивачу ОСОБА_10 була заподіяна моральна шкода, яка полягає у тривалих душевних стражданнях, негативних емоціях та переживаннях з приводу нападу на неї та отримання удару в обличчя, у порушенні звичного способу життя ОСОБА_10 та необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, а також враховуючі стан здоров`я, вік та матеріальне становище потерпілої, яку суд оцінює у розмірі 30000 грн. Тому позовні вимогу щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди правомірно задоволені частково в розмірі 30 000 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано прийняте рішення щодо часткового задоволення цивільного позову, при цьому колегія суддів також зважає на те, що обвинуваченим на протязі більше п`яти років не відшкодовано завдану матеріальну шкоду та моральну шкоду.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що всі доводи представника потерпілої про необхідність призначення більш суворого покарання, а також в частині цивільного позову були ретельним образом перевірені під час судового розгляду та ним надана належна оцінка у вироку, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки 1-ої інстанції дослідив обставини справи в повному обсязі, обґрунтування у вироку основані на досліджених матеріалах кримінального провадження, тому підстави для скасування або зміни вироку - відсутні.

Отже, апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 408, 409, 412, 413, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2023 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4