Справа № 712/6580/24
Провадження № 1-кп/712/326/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі колегії:

головуючий ОСОБА_1

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретар ОСОБА_4

за участю:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.04.2024 за № 0001173, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, українця, громадянина України, освіта середньо - спеціальна, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючого, депутатом, учасником бойових дій, інвалідом не являється, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 в умовах воєнного стану, який з 24.02.2022 введено Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, строк дії якого до 14.05.2024 продовжено Указом Президента України від 05.02.2024 № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 06.02.2024 № 3564-ІХ, 08.04.2024, близько 22 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку № 6/9 по вул. Соснівська в м. Черкаси, вчинив розбійний напад на ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою заволодіння його майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та відкрито, умисно, з корисливих мотивів заволодів майном, яке належить останньому, за наступних обставин.

Так, у вказаний час, ОСОБА_8 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, ззаду наздогнав ОСОБА_13 біля будинку № 6/9 по вул. Соснівська в м. Черкаси та умисно штовхнув його рукою у спину, внаслідок чого останній впав на асфальтовану дорогу, а він умисно наніс йому декілька ударів правою ногою в різні ділянки голови. Тоді ОСОБА_8 , скориставшись тим, що ОСОБА_13 від отриманих ударів не міг чинити активного опору, відкрито заволодів його мобільним телефоном «РОСО M5s», вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/124-24/5740-ТВ від 16.04.2024, становила 4693,54 гривень, що випав з кишені куртки потерпілого. Потім ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу спрямованого на заволодіння чужим майном, коли ОСОБА_13 знаходився в положенні лежачи і намагався захиститись від насильницьких дій нападника, з метою подолання опору останнього умисно наніс йому ще декілька ударів правою рукою та правою ногою по голові, після чого зірвав у нього з плеча сумку з особистими речами та грошовими коштами в сумі 700 гривень, а також стягнув з потерпілого куртку «GEEN», вартість якої, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/124-24/5864-ТВ від 09.05.2024, становила 414,66 гривень.

В результаті своїх умисних дій ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді: рани лобу зліва над лівою бровою, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/291 від 09.04.2024, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; крововиливів та саден обличчя, носа, крововиливів обох вушних раковин, рани обличчя зліва, садна правого ліктьового суглобу, які, відповідно до вказаного висновку експерта, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після цього ОСОБА_8 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 5808,20 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні на початку розгляду вину визнав частково, зазначивши , що його діі кваліфіковано невірно, відмовився надавати покази, та у подальшому пояснив, що він визнає вину, все що повідомили свідки відповідає дійсним обставинам справи , в скоєному розкаявся.

Вина ОСОБА_8 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується показами потерпілого, свідків та матеріалами справи, які були досліджені та оголошені в судовому засіданні, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_13 , який в судовому засіданні повідомив, що він наглядно знав обвинуваченого та його знайомого до пригоди, бачив їх в мікрорайоні. Зранку біля магазину, в районі Соснівки між ним та продавчинею виник конфлікт, в який втрутився обвинувачений ОСОБА_14 , внаслідок чого виникла словесна перепалка. Після чого він пішов додому та займався своїми справами. Ввечері він вийшов до магазину та повертаючись додому по вул. Соснівській , його зустрів ОСОБА_15 . Раптом він відчув біль в очах, перестав бачити та відчув удар. Удари наносилися хаотично руками та ногами обвинуваченим. Він на декілька хвилин втратив свідомість і почув крик сусідки. Після того, як він прийшов до тями, він побачив, що в нього зникли речі, а саме: нагрудна сумка, телефон , грошові кошти в сумі 700- 800 грн. Його забрала швидка допомога і він пару днів перебував у лікарні.

- показами свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні пояснив, що біля магазину «Пивас» в мікрорайоні Соснівка між потерпілим та обвинуваченим виник конфлікт. Потерпілий почав образливо звертатися до продавця , а обвинувачений став на її захист, почалась усна перепалка та штовханина. Ввечері вони знову біля магазину побачили потерпілого та пішли за ним. ОСОБА_14 почав наносити хаотично потерпілому удари в різні частини тіла , бив ногами та руками. ОСОБА_14 забрав речі у потерпілого, а саме: сумку, ключі, курточку та мобільний телефон і вони, злякавшись, що їх можуть затримати - побігли. На сусідній вулиці вони закопали речі потерпілого, а біля зупинки закопали мобільний телефон. ОСОБА_15 перевдягнув речі і вони пішли в сторону центру міста;

- показами свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що знаходився в своєму домоволодінні по АДРЕСА_2 . З камери відеоспостереження він побачив, що біля його двору відбувається бійка за участю потерпілого та двох осіб. Він побачив , що потерпілий лежить на землі, а обвинувачений йому ногами завдає численні удари в голову. Потерпілий прикривав голову руками, інший хлопець стояв та дивився, але участі в бійці не брав. Він вибіг з дому та крикнув: «Що ви робити?» Вони налякались та побігли, при цьому обвинувачений забрав у потерпілого речі, а саме: сумку, мобільний телефон, куртку.

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.04.2024 відповідно до якого ОСОБА_13 звернувся до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області та повідомив,що 08.04.2024 близько 22:00 год біля ресторану «Едем» по вул. Соснівська м Черкаси невідомий чоловік спричинив тілесні ушкодження та забрав куртку, мобільний телефон та сумку з грошовими коштами в сумі 700-800 гривень;

- даними протоколу огляду місця події від 10.09.2021, відповідно до якого проведений огляд території неподалік будинку № 6/9 по вул. Соснівській в м.Черкаси, зафіксовано обстановку, місце виявлення монет та речовини бурого кольору, яка була вилучена шляхом проведення її змиву;

- даними протоколу затримання від 09.04.2024, згідно з яким 09.04.204 о 03:32 год. був затриманий

ОСОБА_8 , в якого було вилучено взуття, а саме пара кросівок «Nike», білого кольору, розмір 39;

-випискою КЗ «ЧОНД» з амбулаторної карти № 393 від 09.04.2024, відповідно до якої 09.042024 о 01:40 год за результатами клінічного огляду та даних інструментального дослідження ОСОБА_8 встановлено стан «алкогольного сп`яніння»;

-даними протоколу огляду, перегляду та прослуховування від 09.04.2024, відповідно до якого об`єктом огляду був CD -RW диска на якому містяться два файли з подіями, які мали місце 08.04.2024 о 22:00 по вул. Соснівський навпроти будинку 6/9 у м. Черкаси.

-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.04.2024, згідно з яким потерпілий ОСОБА_13 впізнав особу, зображену на фото № 2, яка 08.04.2024 по вул. Соснівський в м. Черкаси наніс йому тілесні ушкодження та відкрито заволодів його речами, зі змісту довідки до протоколу випливає, що на фото № 2 зображений ОСОБА_8 ;

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 09.04.2024, згідно з яким ОСОБА_8 розповів і уточнив відомості про події, яка мала місце 08.04.2024 близько 22:00 год по вул. Соснівський в м. Черкаси, а також розповів про спосіб заволодіння, та як розпорядився речами чоловіка на ім`я ОСОБА_18 ;

-даними протоколу огляду від 09.04.2024, відповідно до якого ОСОБА_8 було вказано місцевість, яка розташова поблизу закладу «Едем» , за адресою вул. Соснівська, 7/9 у м. Черкаси, та зафіксовано місце виявлення пакету в середині, якого знаходився мобільний телефон та речі, які належали ОСОБА_13 та одяг який залишив ОСОБА_8 ;

-даними протоколу огляду предметів від 15.04.2024, відповідно до якого було проведено огляд речей, а саме: копії документів, долучених 09.04.2024 потерпілим ОСОБА_13 , а саме товарний чек з наступним текстом «ТОВ «АЛЛО», магазину «АЛЛО», аркуші паперу формату А4 на якому зображено фото коробки з написами;

-даними протоколу огляду предметів від 15.04.2024 з фото таблицею, відповідно до якого було проведено огляд мобільного телефону РОСО на якому зображено ІМЕІ та номерів сім - карток в ньому

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 11.04.2024, згідно з яким свідок ОСОБА_16 розповів і уточнив відомості про події, яка мала місце 08.04.2024 близько 22:00 год по вул. Соснівський в м. Черкаси а саме, як ОСОБА_14 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_18 , і розповів про спосіб заволодіння речами останнього, а також вказав як ними розпорядився;

-даними висновку експерта № СЕ-19/124-24/5740-ТВ від 16.04.2024, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону «РОСО» модель «M5s», Grey, 6 GB RAM 128GB ROM, який був придбаний 23.01.2023, станом на момент вчинення кримінально правопорушення 08.04.2024 становила - 4 693,54 грн;

-даними висновку експерта № СЕ-19/124-24/5764-ТВ від 09.05.2024, відповідно до якого ринкова вартість куртки - вітрівки марки «GEEN», моделі 9902, станом на 08.04.2024 становила 414,66 грн.;

- даними висновку КУ «Черкаського обласного бюро судово - медичної експертизи» № 05-1-09/190 від 18.04.2024 з таблицею, відповідно до якого провівши судово - медичну експертизу зразків рідкої крові потерпілого ОСОБА_13 встановлено, що кров потерпілого ОСОБА_13 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО;

- даними висновку КУ «Черкаського обласного бюро судово - медичної експертизи» № 05-1-08/188 від 19.04.2024 з таблицею, відповідно до якого провівши судово - медичну експертизу у к/п № 0001 173 куртки, штанів спортивних, кепки, светра, кофти з капюшоном встановлено, що кров потерпілого ОСОБА_13 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО. Антигени В і Н виявлені на слідах крові людини на штанах спортивних, куртці, кофті можуть походити від особи (осіб) з групою крові В з фізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н чи за рахунок змішування крові осіб з групами В з ізогемаглютиніном анти - А та 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, за ізосерологічною системою АВО. В даному випадку походження крові від потерпілого ОСОБА_13 не виключається.

- даними висновку КУ «Черкаського обласного бюро судово - медичної експертизи» № 05-1-08/190 від 19.04.2024 з таблицею, відповідно до якого провівши судово - медичну експертизу у к/п 0001173 трьох аплікаторів з бавовняною верхівкою зі змивами з асфальту та три контрольних змивів до них, відповідно до якого кров людини знайдена на аплікаторі з бавовняною верхівкою зі змивом № 1 (об.№1), аплікаторі з бавовняною верхівкою зі змивом № 2 (об. №2), аплікаторі з бавовняною верхівкою зі змивом № 3 (об№3) може походити від особи (осіб) з групою крові В(ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-Аз супутнім антигеном Н або за рахунок змішування груп крові В (III) з ізогемаглютиніном анти-А та 0(1) з ізогемаглютиніном анти-А та анти -В. Кров може походити від потерпілого ОСОБА_13 ;

- даними висновку КУ «Черкаського обласного бюро судово - медичної експертизи» № 05-1-08/189 від 19.04.2024, таблицею, відповідно до якого провівши судово - медичну експертизу у к/п № 1001173 пари кросівок, відповідно до якого антигени В і Н, виявлені в слідах крові людини на лівому кросівку (об №6) можуть походити від особи (осіб) з групою крові В(ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-Аз супутнім антигеном Н або за рахунок змішування груп ізогемаглютиніном анти-А та анти -В. Походження крові від потерпілого ОСОБА_13 не виключається;

- даними висновку КУ «Черкаського обласного бюро судово - медичної експертизи» № 02-01/294 від 09.04.2024 відповідно до якого у ОСОБА_8 мали місце наступні тілесні ушкодження: крововилив та набряк м`яких тканин лівої кисті, садно лівої кисті, садно шиї по задній поверхні. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному в постанові про призначення експертизи, а - саме 08.04.2024 та відносяться, як кожне окремо так і в своїй сукупності до категорії легких тілесних ушкоджень;

- даними висновку КУ «Черкаського обласного бюро судово - медичної експертизи» № 02-01/291 від 09.04.2024 відповідно до якого у ОСОБА_13 мали місце наступні тілесні ушкодження: рана лобу зліва над лівою бровою; крововиливи та садна обличчя, носа, крововиливи обох вушних раковин, рана в обличчя зліва, садна правого ліктьового суглобу. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному в постанові про призначення експертизи, тобто 08.04.2024р. та відносяться: рана лобу зліва над лівою бровою до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; крововиливи та Садна обличчя, носа, крововиливи обох вушних раковин, рана в обличчя зліва, садна правого ліктьового суглобу до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень;

- даними висновку КУ «Черкаського обласного бюро судово - медичної експертизи» № 02-01/322 від 16.04.2024 відповідно до якого всі, виявлені у ОСОБА_13 тілесні ушкодження, не могли, виникнути внаслідок падіння з положення стоячи з прискоренням або без прискорення на тверду поверхню. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_13 могли виникнути за обставин, які відмічені на відеозаписі з камери відео нагляду та який був наданий на судово - медичну експертизу.

Аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілого, свідків інші докази, які були досліджені судом за клопотанням сторін кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Верховний Суд (далі ВС) у постанові від 12.06.2018 (справа № 712/13361/15) зазначив, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, як зауважив ВС, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації діяння обвинуваченого, суд вважає за доцільне зауважити таке.

У абзаці першому пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України (далі ВСУ) № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» (далі Постанова № 10) ВСУ звернув увагу на те, що розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

В абзаці другому пункту 6 Постанови № 10 ВСУ зауважив, що під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

У абзаці третьому пункту 6 Постанови № 10 ВСУ роз`яснив, що розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Суд вважає за доцільне зауважити, що згідно з роз`ясненнями, які надані у пункті 9 Постанови № 10, небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Також ВСУ в постанові 14.11.2013 (справа № 5-35кс13) зауважив, що розбій є окремим спеціальним різновидом суспільно небезпечного діяння проти власності, яке складається з двох нерозривних, взаємозалежних дій: нападу і насильства.

Напад складається (може складатися), згідно з твердженням ВСУ, з одномоментного акту або системи поведінкових актів, за допомогою яких відбувається заволодіння чужим майном. Властивістю нападу є включення, «вплетення» в нього насильства - дії, що робить заволодіння майном нападом. Власне акт чи акти заволодіння майном через обов`язкове поєднання з насильством чи погрозою його застосування (фізичне або психічне насильство) наповнюються якісно іншим змістом - набувають ознак розбійного нападу.

У розбої напад, як зазначив ВСУ, завжди пов`язаний із насильством або погрозою його застосування. Зусилля нападника спрямовані насамперед проти особи (потерпілого, власника майна); застосовуються проти її волі та/або поза її волею (у разі застосування сильнодіючих, отруйних речовин чи газів тощо). Метою такого насильства є намір відразу подавити опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Нападник покладається й обирає форми (способи) насильства, які самі по собі становлять реальну небезпеку для життя і здоров`я потерпілого у разі їх негайного застосування чи впродовж тривання нападу. В уяві нападника таке насильство забезпечує безперешкодний перехід чужого майна на його користь або уможливити його утримання, якщо воно вже у нього перебувало.

У більшості випадків під час розбою особа діє раптово і несподівано. Насильство, як правило є інтенсивним. Особа, яка його застосовує або погрожує ним, перебуває в агресивно-насильницькому стані, тобто у стані готовності застосувати насильство, небезпечне для життя та здоров`я особи, на будь-якому етапі злочинної поведінки. Такий стан і характер дій нападника по суті є тими ознаками, які, навіть за відсутності реального застосування насильства, свідчать про розбій.

Зовнішні прояви нападу і насильства (погрози його застосування) можуть бути й іншими. У часі вони можуть збігатися або між ними є часовий розрив, особливо тоді, коли насильство застосовується для утримання майна, яким особа володіла на момент його застосування. Має значення місце, пора доби, обстановка, обставини, форма та порядок перебігу нападу і застосування насильства.

ВС у постанові від 31.07.2018 (справа № 405/3734/16-к) зазначив, що при розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб. Зокрема, при грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним, тому й не може бути мови про існування ще одного об`єкту - життя і здоров`я особи.

Однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність й спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою від грабежу.

Згідно з наданими суду матеріалами кримінального провадження внаслідок вчинення протиправних дій потерпілому ОСОБА_13 були заподіяні легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я та було здійснене заволодіння його майном.

Оцінюючи показання потерпілого, свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , суд враховує, що у протоколі прийняття заяви про вчинення злочину, протоколах пред`явлення особи для впізнання та протоколі слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_13 вказував саме на відкрите заволодіння його майном, поєднане із заподіянням йому тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за:

- ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно- визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.

Крім того, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд враховує, що ВС у постанові від 17.04.2018 (справа № 298/95/16-к) зазначив, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

З наданих суду матеріалів також випливає, що ОСОБА_8 за місцем ув`язнення ДП «Черкаський слідчий ізолятор» характеризується позитивно.

Отже, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставина, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 , передбачена ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, суд дійшов до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання, передбачене санкцією кримінального закону, у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо тривалості застосованого кримінального покарання (його міри), суд враховує таке.

Санкція ч. 4 ст. 187 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

В ході судового розгляду кримінального провадження не доведено, що призначення обвинуваченому менш суворого покарання ніж позбавлення волі на максимально дозволений санкцією кримінального закону строк не здатне забезпечити досягнення мети кримінального покарання. При цьому за результатами судового розгляду не було доведено про доцільність призначення обвинуваченому мінімально допустимого санкцією кримінального закону строку покарання.

Суд також враховує роз`яснення, надані в абзаці першому пункту 19 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі Постанова № 7), згідно з якими вирішуючи питання про застосування конфіскації майна, суди повинні враховувати, що такий вид додаткового покарання призначається лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини. Відповідно до вимог статті 59 КК у разі конфіскації не всього майна, а лише його частини суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

В абзаці третьому пункту 19 Постанови № 7 ВСУ також звернув увагу на те, що у разі якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, оскільки статтею 77 КК передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня. При прийнятті такого рішення у вироку мають бути наведені відповідні мотиви; посилатися на статтю 69 КК непотрібно.

Санкцією кримінального закону (частиною другою статті 187 КК) безальтернативно передбачене додаткове покарання у виді конфіскації майна. Правові підстави для призначення обвинуваченим покарання із застосуванням приписів статті 69 КК за результатами судового розгляду встановлені не були. Саме тому суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 має бути призначене додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень частини першої статті 75 КК, тобто для його звільнення від відбування кримінального покарання з випробуванням, суд приймає до уваги, висновки, викладені ВС в постанові від 26.04.2018 (справа № 757/15167/15-к), а саме відповідно до вимог статті 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Приписи кримінального закону та наведені вище висновки, сформульовані ВС, уповноважують суд звільнити засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням лише у разі призначення кримінального покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Санкція кримінального закону за інкриміноване ОСОБА_8 діяння у виді позбавлення волі перевищує п`ять років. Правові підстави для призначення обвинуваченому кримінального покарання відповідно до приписів частини першої статті 69 КК, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, судом не встановлені. Тому суд вважає, що правові підстави для звільнення обвинуваченого від відбування кримінального покарання відповідно до приписів частини першої статті 75 КК, тобто з випробуванням, відсутні.

Згідно з абзацом третім пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема, початок строку відбування покарання.

З наданих суду матеріалів випливає, що ОСОБА_8 був затриманий 09.04.2024 і у подальшому до нього був застосований запобіжний захід у вигляді утримання під вартою.

Тому суд вважає, що строк відбування призначеного обвинуваченому покарання слід рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Разом з тим, відповідно до частини п`ятої статті 72 КК строк перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою з 09.04.2024 по день набрання вироком законної сили слід зарахувати до строку призначеного йому покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються також рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 131 КПК заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, запобіжні заходи.

Зі змісту частини четвертої статті 196 КПК випливає, що слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

При цьому частиною першою статті 197 КПК регламентовано, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Слід також зауважити, що статтею 199 КПК регламентований порядок продовження строку тримання під вартою. Зокрема, частиною першою статті 199 КПК визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. А зі змісту частини другої статті 199 КПК виливає, що клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування

До ОСОБА_8 під час досудового розслідування був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без можливості внесення застави, який був продовжений в судовому порядку відповідно до наведених вище приписів кримінально-процесуального закону.

Вирішуючи питання щодо застосованого до ОСОБА_8 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд вважає за доцільне також зауважити таке.

Дотримуючись принципу законності та вимог ст. 374 КПК України, суддя вправі вказувати в резолютивній частині обвинувального вироку на необхідність тримання особи під вартою до набрання вироком законної сили.

Окремим аргументом такої позиції є аналіз положень закону «Про попереднє ув`язнення». Попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, котрий у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Фактично особа, навіть за умови наявності вироку, що не набрав законної сили, не відбуває покарання, а лише продовжує триматися під вартою в межах строку, встановленого законом та рішенням суду.

Такий висновок з огляду на ч. 2 ст. 21 КПК України, де йдеться про обов`язкове виконання вироків та ухвал суду, що набрали законної сили, є єдино правильним. Тобто навіть факт відбуття особою призначеного судом покарання за вироком, що не набрав законної сили, не є підставою для її звільнення із ДУ «Черкаського слідчого ізолятора». Адже за таких обставин засуджений перебуває під дією саме запобіжного заходу, який попередньо щодо нього було обрано.

Зазначення у вироку строку тримання особи під вартою до набрання вироком законної сили з огляду на ч. 1 ст. 115 КПК України, згідно якій строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями; строки можуть визначатися вказівкою на подію, безумовно не суперечить принципу законності.

Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити, що ЄСПЛ у пункті 31 рішення від 04.06.2015, яке набуло статусу остаточного 04.09.2015 (справа «Руслан Яковенко проти України» /Заява № 5425/11/ (далі Рішення № 5425/11) зауважив, що починаючи з дати постановлення вироку (навіть якщо лише судом першої інстанції-), підсудний перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції [про захист прав людини і основоположних свобод].

У пункті 32 Рішення № 5425/11 ЄСПЛ зауважив, що у такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно з пунктом 4 статті 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання. Проте, коли виникають нові питання щодо законності такого тримання під вартою, знову застосовується пункт 4 статті 5 Конвенції (рішення у справі «Стоїчков проти Болгарії» (Stoichkov v. Bulgaria), заява № 9808/02, пп. 64 та 65, від 24.03.2005).

ЄСПЛ у пункті 46 Рішення № 5425/11 звертає увагу на те, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим Суд доходить висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany), від 27.06.1968, C. 23, n. 9, Series A № 7). Більше того, особа, засуджена судом першої інстанції, яка перебуває під вартою до закінчення строку оскарження вироку, не може вважатися такою, що перебуває під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення за підпунктом «с» пункту 1 статті 5 Конвенції (див., зокрема, рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), заява № 27561/02, п. 25, від 16.01.2007).

Також у пункті 47 Рішення № 5425/11 ЄСПЛ зауважив, що у своїй практиці Суд неодноразово зазначав, що він бере до уваги значні розбіжності серед держав - учасниць Конвенції стосовно питання про те, чи розпочинається відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як розгляд апеляційної скарги ще триває. Проте Суд повторно зазначає, що важливі гарантії статті 5 Конвенції не залежать від національного законодавства (рішення у справі «Б. проти Австрії» (В. v. Austria), від 28.03.1990, п. 39, Series А № 175, та вищенаведене рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), п. 26). Отже, навіть якщо національне законодавство держави-члена передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції (рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), п. 26).

Саме тому суд вважає, що правові підстави для зазначення у вироку суду застережень, передбачених частиною першою статті 197 КПК щодо строку дії судового рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови у цивільному позові.

Враховуючи те, що відпала необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, суд вважає доцільним скасувати арешт, з речових доказів, які накладені ухвалами слідчих суддів Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.04.2024, 16.04.2024.

Суд, виконуючи вимоги ч. 2 ст. 124 КПК України, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_8 процесуальні витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування на загальну суму 2650,48 грн.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до положень статті 100 КПК

Керуючись статтями 371, 373, 374 КПК, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві власності майна.

Згідно з частиною п`ятою статті 72 Кримінального кодексу України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 09.04.2024 по день набрання вироком законної сили зарахувати до строку призначеного йому покарання з урахуванням один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування кримінального покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Речові докази:

-шість паперових конвертів зі змивами речовини бурого кольору, які передані на зберігання до камери речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області - знищити;

-кросівки «Nike», спортивні штани, куртка, кепка, светр та кофта з капюшоном, які належать ОСОБА_8 , які передані на зберігання до камери речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області повернути ОСОБА_8 ;

-куртка, яка належить ОСОБА_13 , як передана на зберігання до камери речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області повернути за належністю ОСОБА_13 .

-оптичний диск з відеозаписом камери спостереження, розташованої біля будинку № 6/9 по вул. Соснівська в м. Черкаси; копія товарного чеку та фотозображення коробки до мобільного телефону «РОСО M5s», які приєднано до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

-мобільний телефон «РОСО M5s», два металеві ключі на шнурку та брелок, сумка чорного, гребінець металевий, виписка з історії хвороби стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_13 , які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_13 залишити йому за належністю.

Арешт, накладений на зазначені речові докази на підставі ухвал слідчих суддів Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.04.2024 та 16.04.2024, скасувати.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 2650,48 грн витрат на залучення експерта.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Соснівський районний суд м.Черкаси протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_19