Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 489/352/22
Провадження № 1-кп/490/149/2025
У Х В А Л А

05 лютого 2025 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді? ? Алєйнікова В.О.

при секретарі? -? ? Буравцовій Є.Д.

за участі прокурора ? -? ? Добрінової О.В.

?? ? ? ? ? ? ? ? обвинувачених -? ? ОСОБА_1

? ? ? ? їх захисника -? ? Марченка В.І.

?

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №? ? 0000398за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області, є громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

та

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Миколаєві, є громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 189 Кримінального Кодексу України, -

В? ? НОМЕР_1 ? :

В провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 189 Кримінального Кодексу України.

Після вислуховування сторін та дослідження матеріалів кримінального провадження суд дійшов такого

А. Стосовно предмету кримінального провадження.

На розгляд суду надійшли обвинувальні акти, у яких викладена версія обвинувачення про вчинення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 189 Кримінального Кодексу України.

Зміст цієї версії може бути усвідомленим таким чином.

приблизно на початку липня 2021 року ОСОБА_1 познайомився із ОСОБА_5 у зв`язку з придбанням належного останньому автомобіля марки BMW на іноземному реєстраційному номері НОМЕР_2 .

13.07.2021, перевіривши працездатність та комплектацію автівки, за усною домовленістю з ОСОБА_6 , ОСОБА_1 передав останньому гроші в сумі 4.800 доларів США в якості оплати за придбання автомобіля, а ОСОБА_6 , в свою чергу, передав ОСОБА_1 автівку та технічний паспорт на авто.

Приблизно всередині липня 2021 року, але не пізніше 21.07.2021 у ОСОБА_1 , який усвідомлював, що ОСОБА_6 не має перед ним жодних фінансових чи майнових зобов`язань, виник злочинний намір, направлений на вимагання вчинення ОСОБА_6 дій майнового характеру на його користь, а саме - вимагання оплати ремонту автомобіля мари BMW на іноземному реєстраційному номері НОМЕР_2 , який він раніше придбав у потерпілого, вартістю 800 доларів США.

Переслідуючи мету незаконного безоплатного покращення якості свого майна за рахунок коштів ОСОБА_6 , до реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_1 залучив свого батька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спільно з яким розробив злочинний план, направлений на вимагання вчинення ОСОБА_6 дій майнового характеру на їх користь.

Реалізуючи спільний з ОСОБА_4 злочинний умисел, 21.07.2021 ОСОБА_1 запросив ОСОБА_6 на зустріч до пабу "Пінта", що розташований по пр. Богоявленському, буд. 8/2 о 19:00. У визначений час ОСОБА_6 прибув на зустріч та, зайшовши до літнього майданчика пабу, побачив за одним зі столиків ОСОБА_1 та чотирьох невідомих йому осіб чоловічої статі, які запросили його присісти. В ході розмови ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_6 про те, що автівка, яку він раніше придбав у потерпілого, знаходиться на теперішній час в несправному стані та потребує ремонту, оплатити ремонт машини має ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 , в свою чергу, заявив, що перед купівлею автомобілю ОСОБА_1 особисто оглядав машину. Стан придбаної автівки ОСОБА_1 влаштував. ОСОБА_7 заявив, що будь-якого боргу перед ОСОБА_8 в нього немає та відмовився від сплати за ремонт. Після цього ОСОБА_1 почав висловлювати на адресу ОСОБА_6 погрози застосування насильства у разі ігнорування його вимог щодо оплати ремонту автівки. Потерпілий відмовився виконувати вимоги ОСОБА_1 та покинув літній майданчик пабу.

26.07.2021 в післяобідній час, продовжуючи реалізацію спільного з ОСОБА_4 злочинного умислу, ОСОБА_6 знову зателефонував ОСОБА_1 та запропонував зустрітися. Погодившись на пропозицію, о 19.30 того ж дня ОСОБА_6 прибув до попередньо обумовленого місця - пабу "Пінта", що розташований по пр. Богоявленському, буд. 8/2. На літньому майданчику закладу на нього чекали ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та двоє невстановлених осіб. В ході розмови ОСОБА_1 повторно висказав вимогу сплати вартості ремонту його машини ОСОБА_6 , на що останній категорично відмовився. Після цього ОСОБА_1 висловив погрозу негайної реалізації попередніх погроз застосування насильства до потерпілого та вбивства останнього у разі невиконання його вимог. Подальша розмова була перервана, ОСОБА_6 покинув літній майданчик пабу.

28.07.2021 на мобільний телефон потерпілого ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_4 та, представившись, заявив потерпілому, що той повинен ще раз продати автівку новому покупцю, якого знайшов ОСОБА_4 , а гроші від продажу передати йому, на що потерпілий відповів відмовою. Далі ОСОБА_4 висловив погрозу вбивством потерпілого у разі невиконання його вимог, після чого поклав слухавку.

09.08.2021, продовжуючи реалізацію спільного з ОСОБА_4 злочинного умислу, ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_1 та почав погрожувати застосуванням насильства у разі відмови виконувати вимоги щодо ремонту автівки, ОСОБА_1 наполягав на особистій зустрічі та ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що ОСОБА_1 не відступиться від своїх намірів та побоюючись реалізації висловлених погроз, погодився зустрітися.

Того ж дня о 19.30 ОСОБА_6 прибув на місцем, попередньо повідомленим йому ОСОБА_1 , розташованим на набережній по вул. Флотський бульвар. На місці на нього вже чекали ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та двоє невстановлених осіб. В ході розмови, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 повторно висказали ОСОБА_6 вимогу сплати вартості ремонту машини, на що останній відмовив. Після цього, з метою підтвердження реальності виказаних раніше на адресу потерпілого погроз та з метою пригнічення та залякування потерпілого, ОСОБА_1 наніс ОСОБА_6 один удар кулаком руки в область лівого плеча, чим завдав останньому фізичного болю. В цей час, ОСОБА_4 дістав наявний при ньому розкладний ніж та продемонстрував потерпілому, погрожуючи при цьому застосуванням насильства. Після нетривалої розмови ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_6 разом поїхати на СТО, де підтвердити вартість ремонту автомобілю, яку ОСОБА_6 має оплатити в сумі 800 доларів США. ОСОБА_1 також заявив, що про місце та час зустрічі він повідомить ОСОБА_6 пізніше.

В подальшому, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 домовились із ОСОБА_6 про зустріч на СТО з метою встановлення вартості ремонту автомобілю, на яку останній вимушено погодився. Крім того, в ході телефонної розмови ОСОБА_6 був попереджений, що на зустріч до нього приїде ОСОБА_4 та всі майнові питання, щодо ремонту автомобіля необхідно буде вирішувати з ним.

10.08.2021 о 16:03 ОСОБА_6 прибув за місцем, попередньо повідомленим йому ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , а саме на СТО розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Велика Морська, буд. 161. На місці на нього вже чекали ОСОБА_4 та невстановлений чоловік. В ході розмови, ОСОБА_4 сказав, що зараз вони звернуться до працівника СТО, і він подивиться автомобіль, який ОСОБА_6 продав ОСОБА_1 та визначать суму грошових коштів, які ОСОБА_6 повинен буде сплатити за ремонт.

В свою чергу ОСОБА_6 , заявив, що будь-якого боргу перед ОСОБА_1 в нього немає та платити за ремонт він не буде, а також сказав, що перед купівлею автомобілю, ОСОБА_1 оглядав машину як особисто, так із залученням працівників СТО і стан придбаної автівки його влаштував. Після цього, з метою підтвердження реальності виказаних раніше на адресу потерпілого погроз та з метою залякування потерпілого, ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 один удар головою в область обличчя, чим завдав останньому фізичного болю.

Після цього, ОСОБА_4 виказав погрози застосування насильства до потерпілого у зв`язку з відмовою від виконання висунутих злочинних вимог, сів до транспортного засобу марки ВАЗ-2105, державний номерний знак НОМЕР_3 та поїхав у невстановленому напрямку.

Того ж дня о 16.07 ОСОБА_6 зателефонував на мобільний телефон ОСОБА_1 та повідомив, що в нього відбулась зустріч з його батьком ОСОБА_4 та він повідомив останньому, що нічого їм з ОСОБА_1 не винен та оплачувати ремонт автомобілю він не збирається. Почувши відмову, ОСОБА_1 відразу висловив погрозу застосування насильства до потерпілого та вбивства останнього, після чого поклав слухавку.

Ці дії обвинувачених органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 2 статті 189 Кримінального Кодексу України - як вимагання вчинення дій майнового характеру з погрозою вбивства потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Б. Стосовно умов здійснення цього кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року № 757/2022 (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ), від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ), від 01 травня 2023 року (затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ), від 26 липня 2023 року № 451/2023 (затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ), від 06 листопада 2023 року № 734/2023 (затвердженим Законом України від 07 листопада 2023 року № 3429-IX), від 05 лютого 2024 року № 49/2024 (затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ), від 06 травня 2024 року № 271/2024 (затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ), від 23 липня 2024 року № 469/2024 (затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ), від 28 жовтня 2024 року (затвердженим Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-ІХ)/ з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

В. Стосовно руху кримінального провадження.

І.......Рух та стадія кримінального провадження наразі є такими.

1. Судом завершене підготовче провадження.

2. Далі, суд розпочав судовий розгляд.

В межах судового розгляду суд завершив підготовчі дії та перейшов до розгляду справи по суті.

Під час розгляду справи по суті прокурор оголосив обвинувальний акт, після чого суд встановив особу кожного з обвинувачених та з`ясував їх ставлення до висунутого обвинувачення.

Далі суд встановив обсяг та порядок дослідження доказів.

3. Далі, суд, відповідно до встановленого порядку, перейшов до дослідження документів, що є в розпорядженні сторони обвинувачення.

4. Під час судового засідання 28 серпня 2023 року прокурор просила змінити порядок дослідження доказів, а саме - допитати потерпілого, після чого вирішити питання про порядок подальшого дослідження доказів.

Захист проти задоволення цього клопотання не заперечував.

З огляду на таке суд ухвалив змінити порядок дослідження доказів у справі відповідно до пропозиції прокурора.

5. Після цього суд допитав потерпілого.

6. Далі суд продовжив дослідження документів; прокурор просить надати час для підготовки до дослідження документів, отриманих під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

7. Наразі (05 лютого 2025 року) судове засідання призначене лише з метою вирішення питання про подальше застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, подальший розгляд справи по суті буде продовжений у узгоджені зі сторонами дату та час.

ІІ……Вирішуючи, з огляду на ці обставини, питання про подальший рух кримінального провадження, суд враховує такі приписи діючого законодавства та настанови судової практики.

1. Відповідно до частини 6 статті 9 Кримінального Процесуального Кодексу України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, суд, керуючись загальними засадами кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, застосовує, зокрема, процесуальний закон, що регулює аналогічні правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду сформулювала правову позицію щодо визначення подібності правовідносин, визначивши, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). /пункт 32 постанови від 27.03.2018 року у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 року у справі № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 року у справі № 910/24257/16.

2. Відповідно до статті 240 Цивільного Процесуального Кодексу України

…

Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

/частина 2/

…

Якщо в судовому засіданні було оголошено перерву, провадження у справі після її закінчення продовжується зі стадії, на якій було оголошено перерву.

/частина 6/

ІІІ……З огляду на ці приписи законодавства суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Наразі подальший ефективний розгляд цього кримінального провадження не є можливим.

2. Відносини, що виникли в зв`язку із таким, та ті, що врегульовані у статті 240 Цивільного Процесуального Кодексу України, є повністю подібними, адже мають тотожні суб`єктний склад учасників відносин, об`єкт та предмет правового регулювання, а також умов застосування правових норм.

Таке доводить, що за обставин, що склались в межах цього кримінального провадження, у судовому засіданні слід оголосити перерву.

3. Далі, суд має визначити дату та час наступного судового засідання.

З урахуванням навантаження суду та учасників судового провадження, суд вважає за необхідне оголосити перерву до 27 березня 2025 року до 15-30 години.

Отже, у судовому засіданні слід оголосити перерву до 27 березня 2025 року до 15:30 години.

Г. Стосовно застосування запобіжного заходу відносно? ? ОСОБА_1 .

І……Прокурор подав клопотання, у якому просив продовжити на 02 місяці строк застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у період часу з 00:00 години до 06:00 години наступного дня з покладенням на обвинуваченого додаткових обов`язків, а саме:

-не залишати будинок АДРЕСА_1 , за винятком випадків звернення за медичною допомогою та явки до суду;

-утримуватися від спілкування у будь-який спосіб особисто або через третіх осіб з потерпілим та особами, що зазначені у реєстрі досудового розслідування, як свідки;

1. Під час судового засідання прокурор заявлене клопотання підтримав.

2. Обвинувачений та захисник під час судового розгляду кримінального провадження проти задоволення клопотання прокурора заперечували.

ІІ......Під час вирішення цього клопотання суд, окрім обставин, встановлених вище, враховує таке

1. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва Скрипченко С.М. від 30 серпня 2022 року відносно ОСОБА_1 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 26 жовтня 2022 року.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 жовтня 2022 року строк тримання ОСОБА_1 під вартою був продовжений до 16 грудня 2022 року включно.

2. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 07 грудня 2022 року обраний відносно ОСОБА_1 запобіжний захід був замінений з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Подальшими ухвалами цього ж суду строк тримання обвинуваченого під домашнім арештом продовжувався неодноразово.

3. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 06 липня 2023 року обраний відносно ОСОБА_1 запобіжний захід був змінений на домашній арешт із забороною залишати житло протягом періоду з 13:00 години до 09:00 години наступного дня.

При цьому на обвинуваченого, окрім загального обов`язку з`являтись до суду, були також покладені обов`язки:

-не відлучатись з міста Миколаєва;

-утримуватися від спілкування у будь-який спосіб особисто або через третіх осіб з потерпілим та особами, що зазначені у реєстрі досудового розслідування, як свідки;

-не відвідувати кафе, бари, ресторани, інші розважальні заклади

-носити електронний засіб контролю

Цією ж ухвалою був визначений строк застосування цього запобіжного заходу до 06 вересня 2023 року включно.

4. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 серпня 2023 року строк застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у певний час доби до 28 жовтня 2023 року включно.

При цьому обсяг покладених на нього обов`язків був зміненим, на обвинуваченого окрім загального обов`язку з`являтись до суду були покладені такі обов`язки:

-не відлучатися з міста Миколаєва;.

-утримуватись від спілкування у будь-який спосіб особисто або через третіх осіб з потерпілим та особами, що зазначені у реєстрі досудового розслідування, як свідки;

-не відвідувати кафе, бари, ресторани, інші розважальні заклади, за винятком закладу, у якому він працює;

-носити електронний засіб контролю.

5. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 24 жовтня 2023 року період, протягом якого ОСОБА_1 мав перебувати за місцем проживання, був збільшеним; йому було дозволене залишати житло у період з 09:00 години до 20:30 години.

Ухвалою того ж суду від 15 грудня 2023 року строк застосування цього запобіжного заходу був продовжений до 15 лютого 2024 року включно.

6. Ухвалою того ж суду від 09 квітня 2024 року період, протягом якого ОСОБА_1 мав перебувати за місцем проживання, був збільшеним; йому було дозволене залишати житло у період з 06:00 години до 24:00 години.

7. Ухвалою того ж суду від 07 червня 2024 року обов`язок носити електронний засіб контролю був скасованим.

8. Подальшими ухвалами Центрального районного суду міста Миколаєва строк тримання ОСОБА_1 під домашнім арештом продовжувався неодноразово, востаннє ухвалою від 13 грудня 2024 року до 13 лютого 2025 року включно.

9. Під час обрання такого запобіжного заходу суд виходив з наявності ризиків того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може вдатись до дій щодо переховування від слідства та суду та чинити вплив на потерпілого та свідків.

10. За час перебування ОСОБА_1 під домашнім арештом поведінка обвинуваченого була такою.

10.1. До 12 травня 2023 року він вів перемовини з працівниками органів Національної Поліції, які відповідно до покладених на них обов`язків мають здійснювати контроль за його поведінкою із приводу послаблення умов його тримання під домашнім арештом та отримував від них погодження щодо залишення місця проживання.

10.2. Протягом періоду ж з 12 травня 2023 року до теперішнього часу /тобто протягом 01 року 08 місяців 24 днів/ умов перебування під домашнім арештом обвинувачений не порушував.

10.3. При цьому він завжди з`являвся за викликами суду, навіть у разі, коли повідомлявся про судові засідання лише за декілька годин до його початку.

ІІІ......Вирішуючи заявлене прокурором клопотання, суд виходив з таких приписів діючого законодавства.

1. Відповідно до статті 331 Кримінального Процесуального Кодексу України

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

/частина 1/

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. .

/частина 2/

2. Відповідно до статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України

метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

-незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

3. Відповідно до частини 1 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України запобіжними заходами є:

-особисте зобов`язання;

-особиста порука;

-застава;

-домашній арешт;

-тримання під вартою.

Відповідно до статті 179 цього Кодексу особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до статті 180 Кримінального Процесуального Кодексу України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Відповідно до частини 1 статті 182 Кримінального Процесуального Кодексу України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

4. Відповідно до частини 1 статті 181 Кримінального Процесуального Кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

При цьому відповідно до частин 3 5 цього Кодексу контроль за поведінкою особи, яка перебуває під домашнім арештом, здійснюють органи Національної Поліції.

5. Відповідно до приписів статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України та норм статті 17 Закону України? ? «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»? ? від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

5.1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

5.2. У рішенні від 19 березня 2024 року у справі «Parildak v. Turkey»1 Європейський Суд з Прав Людини, ґрунтуючись на своїй попередній практиці, виснував таке

Стаття 5 Конвенції гарантує фундаментальне право на свободу та безпеку. Це право має велике значення в «демократичному суспільстві» за духом Конвенції.

Кожен має право на захист цього права, тобто не бути та не залишатись позбавленим свободи інакше, як відповідно до вимог пункту 1 статті 5. Перелік виключень, наведений у пункті 1 статті 5, є виключним та лише його вузьке тлумачення відповідає меті та завданням цього положення, гарантуючи, що ніхто не буде свавільно позбавленим волі.

Підпункт (с) пункту 1 статті 5 не вимагає, щоб слідчі органи зібрали достатні докази для висунення обвинувачення ані під час арешту, ані під час утримання під вартою в поліції. Метою допиту при затриманні відповідно до цього пункту є завершення розслідування шляхом підтвердження чи виключення конкретних підозр, що обґрунтовували арешт. отже, факти що є підставами для підозри, не мають бути того ж рівня, що ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку та навіть для висунення обвинувачення

Менше з тим, «правдоподібність» підозр, якими має бути обґрунтований арешт, являє собою суттєвий елемент захисту, передбачений статтею 5 § 1 (с) Конвенції від свавільного позбавлення волі. Ось чому самої по собі «добросовісної» підозри недостатньо.

Слова «правдоподібні підстави» означають, що повинні існувати факти чи інформація, здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити правопорушення. Те, що є «правдоподібним», залежить від сукупності обставин. … Таким чином, уряд-відповідач зобов`язаний повідомити Суду принаймні певні факти чи інформацію, здатну переконати його в тому, що існували вірогідні підстави підозрювати заарештовану особу у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін «правдоподібність» також стосується порогу, якого має досягти підозра, щоби переконати об`єктивного спостерігача в правдоподібності звинувачень. Як правило, проблеми в цій сфері виникають на рівні фактів. Додатково до фактичного аспекту існування «імовірних підстав для підозри» у значенні статті 5 § 1 c) вимагає, щоб факти, на які посилаються, могли обґрунтовано вважатися такими, що підпадають під дію одного з розділів Кримінального кодексу, який стосується кримінальної поведінки. Таким чином, вочевидь не може бути «розумної підозри», якщо дії або факти, висунуті затриманому, не утворювали складу злочину в момент їх вчинення.

/пункти 55 62/

5.3. У пункті 48 рішення у справі "Чеботарь проти Молдови" Європейський Суд з Прав Людини зазначив таке.

"Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання

При цьому у тому ж пункті Суд, посилаючись на свою прецедентну практику зазначає, що самого факту, що підозра є добросовісною, недостатньо. Словосполучення "обґрунтована підозра" означає наявність фактів або інформації, що здатні переконати об`єктивного спостерігача, що особо, можливо, вчинила злочин.

5.4. Європейський Суд з Прав Людини у своїй практиці обґрунтував підхід, відповідно до якого тримання особи під домашнім арештом, так само, як й триманні її під вартою, є позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції /див., окрім іншого, рішення у справах "Гуццарді проти Італії" (пункти 92 - 95); "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 103 - 110); "Корбан проти України (пункти 138 - 139) та інші/.

При цьому Європейський Суд з Прав Людини зазначає, що в більшості випадків домашній арешт передбачає меншу кількість обмежень та менший ступінь страждань та незручностей для затриманого, ніж звичайне ув`язнення у відповідній установі. Але цю обставину Європейський Суд з Прав Людини пов`язує з особливостями режиму, але - не з сутністю становища ув`язненого.

/див., окрім іншого, рішення у справі "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 111 - 114); "Корбан проти України (пункти 138 - 139)/

5.5. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи...

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Пункт 3 статті 5 Конвенції не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою.? ? (п.51).

6. Відповідно до частини 4 статті 196 Кримінального Процесуального Кодексу України:

Суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

7. Відповідно до частини 5 статті 194 Кримінального Процесуального Кодексу України обираючи запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, суд зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

-прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

-не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

-пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

-докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

IV…...З огляду на ці приписи діючого законодавства суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

Стосовно наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину ОСОБА_1 .

1. Оскільки по справі здійснюється судовий розгляд, наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_1 .? ? у вчиненні злочину, що йому інкримінується, на даній стадії судового розгляду не перевіряється, а встановлення його вини/невинуватості можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.

Метою ж застосування запобіжного заходу відносно нього наразі є забезпечення можливості подальшого розслідування кримінальної справи, яке /подальше розслідування/ повинно підтвердити або розвіяти підозру.

2. Разом з цим, стосовно обставин цього кримінального провадження, суд відзначає таке.

2.1. Матеріали кримінального провадження на теперішній час не містять відомостей про те, що, висуваючи обвинувачення ОСОБА_1 , органи досудового розслідування діяли недобросовісно.

2.2. До того ж, «правдоподібність» висунутої йому підозри (себто припущення про вчинення ним певних протиправних дій) наразі захистом не заперечується, адже захист не заперечує наявність певних відносин між ОСОБА_1 та потерпілим.

Таке дає підстави для твердження про те, що для мети обрання запобіжного заходу висунуту "підозру" слід вважати «правдоподібною».

3. Разом із цим, зміст висунутої підозри наразі дійсно зводиться до того, що ОСОБА_4 та його син ОСОБА_1 придбали, а потерпілий, відповідно - продав автомобіль з порушенням встановленого для укладання таких угод порядку, та між ними природно виник спір із приводу обсягу взаємних прав та обов`язків за вкладеним правочином, який природно не знайшов свого вирішення у правовій площині.

Така підозра вочевидь не свідчить про вчинення обвинуваченим дій, що здатні завдати відчутної шкоди громадському інтересу, а злочин, про вчинення якого йдеться в межах цього кримінального провадження, здебільшого стосується приватних інтересів самого обвинуваченого та потерпілого.

Стосовно наявності передбачених законом ризиків.

І……Попередньою ухвалою суду встановлена наявність ризику того, що ОСОБА_1 може переховуватись від суду.

1. Наявність цього ризику підтверджується тим, що ОСОБА_1 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, у разі визнання винним у вчиненні якого йому може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 03 до 07 років, що цілком здатне спонукати до вчинення дій щодо ухилення від кримінальної відповідальності.

2. В той же час суд відзначає, що ОСОБА_1 протягом майже двох років сумлінно ставиться до виконання покладених на нього обов`язків,? ? за цей період вжив дієвих заходів щодо виправлення своєї попередньої поведінки.

3. Суд також відзначає, що протягом цього періоду обвинувачений неодноразово з`являвся до суду негайно після отримання виклику незалежно від стану свого здоров`я та виявляв дієву готовність брати участь у судових засіданнях.

За таких обставин суд вважає, що ризик втечі з боку обвинуваченого, який, як неодноразово вказував суд, не є значним, наразі ще більше зменшився.

ІІ......Попередньою ухвалою суду встановлена наявність ризику того, що ОСОБА_1 може незаконно впливати на потерпілого та свідків.

Стосовно наявності цього ризику суд відзначає таке.

1. Сутність висунутої підозри /зміст якої, окрім іншого, полягає у впливі на потерпілого з метою примусити його до дій на користь обвинувачених/ поза розумним сумнівом вказує про можливість й протиправного впливу з боку ОСОБА_1 на потерпілого та свідків з метою отримання доказів на свою користь.

2. В той же час, ризик вчинення дій щодо впливу на свідків та потерпілого узгоджується із ризиком вчинення дій щодо переховування від суду, адже такі дії є викликаними однією спонукою - ухилення від відповідальності.

В цьому ж випадку вище доведена наявність ризику ухилення ОСОБА_1 від суду.

Отже, й ризик вчинення ним дій щодо впливу на потерпілого та свідків суд також вважає доведеним.

Стосовно запобіжного заходу, який має бути застосованим відносно обвинуваченого.

1. К доведено вище, в обставинах цього кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_1 наявна «правдоподібна» підозра та декілька ризиків, що дає підстави для обрання відносно нього запобіжного заходу.

2. Наразі відносно обвинуваченого застосовується запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний час доби.

3. При цьому суд повторює, що наразі ОСОБА_1 перебуває під домашнім арештом протягом майже двох років, при цьому протягом 01 року 08 місяців 24 днів - сумлінно дотримувався покладених на нього обов`язків та жодних заходів щодо порушення умов запобіжного заходу не вживав.

Суд також відзначає, що на теперішній час ризик втечі з боку обвинуваченого істотно зменшився.

Таке дає підстави для послаблення режиму його утримання, тобто для зміни обраного відносно нього запобіжного заходу на більш м`який.

З огляду на таке суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід слід змінити на більш м`який на особисте зобов`язання.

За такого клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_1 запобіжного заходу підлягає частковому задоволенню, а клопотання захисту слід задовольнити в повному обсязі.

Керуючись статтями 369-372; 376 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.У судовому засіданні з розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 189 Кримінального Кодексу України -? ? оголосити перерву до 27 березня 2025 року до 15:30 години.

2.Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_1 - задовольнити частково, клопотання захисту з цього питання задовольнити.

Змінити обраний відносно ОСОБА_1 запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_1 , окрім загального обов`язку з`являтись до суду за першим викликом, такі обов`язки:

-повідомляти суд про зміну місця проживання та засобів зв`язку;

-утримуватись від спілкування у будь-якій спосіб за допомогою будь-яких засобів особисто або через третіх осіб з особами, вказаними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, як свідки.

Строк дії ухвали встановити - до 05 квітня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя =АЛЄЙНІКОВ В.О.=

1 - https://hudoc.echr.coe.int/eng#%22sort%22:[%22kpdate%20Descending%22],%22itemid%22:[%22001-231602%22]\