ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000049 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2024 року про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2024 року було задоволено клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000049 від 18.06.2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 362 КК України.

Накладено арешт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 від 18 червня 2024 року у виді заборони на користування та розпорядження на тимчасово вилучене 22 листопада 2024 року в ході обшуку майно, а саме:

- ноутбук Lenovo G580, model 20150 із зарядним пристроєм Lenovo AC Adapter 11S36200415ZZ7003259 LB;

- мобільний телефон Xiaomi miA, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 з sim картою НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон HONOR Magic5 Lite 56 модель RMO-NX1 imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 з sim картою НОМЕР_3 ;

- чорнові записи на 5-ти аркушах.

Рішення суду обґрунтовано тим, що вилучені речі, постановою слідчого визнано речовими доказами згідно ст. 98 КПК України, і вони мають доказове значення для досудового розслідування.

Незастосування заходів забезпечення кримінального провадження, може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування та передачі іншим особам, власником вищезазначеного майна.

Таким чином, дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Вказує, що ухвала є незаконною та необгрунтованою, оскільки при її прийнятті слідчий суддя неповно та однобічно дослідив надані докази.

Зазначив, що слідчий суддею не було враховано, що в рамках вказаною кримінального провадження перевіряються 5 нотаріусів.

Обшук було проведено не в приміщенні, як зазначено в ухвалі слідчого судді, а в приватній квартирі нотаріуса.

Обшук проводився в порушення чинного законодавства з 7 ранку, з порушенням права на захист, оскільки працівники поліції заборонили нотаріусу дзвонити своєму захиснику.

Поняті, які були присутні під час обшуку є студентами Університету ДДВУС і є зацікавленими особами.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представника третьої особи - адвоката ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна відмовити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема, арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За загальними правилами, передбаченими ч. 3 ст. 132 КПК, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Положеннями ч.ч. 1, 2, 5, 6 статті 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі.

Обґрунтовуючи своє рішення про накладення арешту на виявлені та вилучені під час проведення 22.11.2024 року санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , речі та документи, слідчий суддя посилався на положення п.1 ч.2 ст.170 КПК та в ухвалі зазначив, що вказане у клопотанні нерухоме майно має значення речового доказу у вказаному кримінальному провадженні, відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК, а тому для виконання завдань кримінального процесуального законодавства, з метою збереження речового доказу, є необхідність у накладенні арешту на вищезазначене майно.

З такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні cлідчого відділення відділу поліції № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області, перебувають матеріали кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000049 від 18.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 ч. 1 ст. 362 КК України.

Під час досудового розслідування 22.11.2024 прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_10 від 15.11.2024 (справа №201/14252/24, провадження №1-кс/201/5027/2024) проведено обшук в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час проведення обшуку було виявлено предмети злочинної діяльності, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, необхідні для проведення експертиз, були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до постанови прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 про визнання речових доказів від 22.11.2024 року виявлені та вилучені речі та документи визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №0000049 (а.с. 19-20).

Із змісту клопотання прокурора про арешт майна від 22 листопада 2024 року вбачається, що ним ставиться питання про накладення арешту на вилучені речі та документи, оскільки вони відповідають критеріям визначеним ст.98 КПК, зберігають на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, оскільки містять інформацію, за фактом вчинення групою осіб шахрайства та використання підроблених документів, що надають право на безпідставне набуття права власності на нерухоме майно, а тому з метою збереження речових доказів, а також з метою забезпечення повного, всебічного та своєчасного досудового розслідування у кримінальному провадженні є необхідність у накладенні арешту на вказане майно.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що вищевказані речі та документи не відповідають критеріям, визначеним ст.98 КПК, суд апеляційної інстанції відкидає, як неспроможні, та як такі, що суперечать матеріалам провадження.

Таким чином за наведених в оскаржуваній ухвалі обставин апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про наявність правових підстав, визначених п.1 ч.2 ст.170 КПК, для накладення арешту на на виявлені та вилучені під час проведення 22.11.2024 року санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , речі та документи, оскільки вони мають значення речового доказу у даному кримінальному провадженні.

Також слідчий суддя, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку щодо накладення арешту на вилучені речі та документи з позбавленням прав на користування та розпорядження ними.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що під час розгляду клопотання про арешт майна слідчим суддею дотримано усіх вимог статей 132, 170, 172-173 КПК, належним чином перевірено та встановлено наявність обставин для арешту майна. Тому наведені в апеляційній скарзі в цій частині аргументи представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, як підстава для скасування рішення слідчого судді, є неспроможними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що під час проведення слідчих дій, а саме: огляду вилучених речей та документів, та проведення обшуку, були присутні поняті, які є заінтересованими особами, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки на даній стадії процесу слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, зокрема, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст.170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Крім того, апеляційний суд наголошує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З наведеної норми вбачається, що закон не обмежує можливість накладення арешту виключно на майно особи, яка б мала певний статус в кримінальному провадженні (підозрюваний, обвинувачений, засуджений). Окрім того, на даний час органом досудового розслідування проводяться необхідні слідчі дії для визначення осіб причетних до скоєння кримінального правопорушення.

Слід зазначити, що у випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Таким чином, з урахуванням вище наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на автомобіль, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

За таких обставин зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, за яких адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - адвоката ОСОБА_7 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2024 року про арешт майна, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2024 року про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4