ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/201/25 Справа № 699/720/24 Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Корсунь-Шевченківського відділу Смілянської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_7 на вирок Корсунь-Шевченківського райсуду Черкаської обл. від 29.08.2024 р. у кримінальному провадженні № 0000056 від 1.04.2024 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , який наро-

дився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Ліщинівка Христи-

нівського р-ну Черкаської обл., громадянин

України, українець, який має середню освіту,

не одружений, не працює, раніше судимий

7.05.2024 р. Звенигородським райсудом Чер-

каської обл. за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 ро-

ків позбавлення волі без конфіскації майна,

на підставі ст.75 КК України звільнений з іс-

питовим строком 2 роки; проживає:

АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.

За сукупністю вироків призначено остаточне покарання (з врахуванням вироку Звенигородського райсуду Черкаської області за ст. 289 ч. 2 КК України від 7.05.2024 р.) шляхом повного складання покарань у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна та штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих розмірів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Згідно із ч. 3 ст. 72 КК покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. необхідно виконувати самостійно.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на два роки, якщо він протягом зазначеного іспитового строку не скоїть нове кримінальне правопорушення, при цьому покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнуто із ОСОБА_8 витрати пов`язані з проведенням експертизи наркотичних засобів № СЕ-19/124-24/5282-НЗПРАП від 17.04.2024 р. в розмірі 1 514, 56 грн. у дохід держави.

Питання про речовий доказ судом вирішене відповідно до вимог КПК України.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_8 , діючи умисно, 1.04.2024 р. приблизно о 18:30 год., проходячи по вул. Правобережній у м. Корсунь-Шевченківський Черкаської обл. біля автодорожнього мосту, знайшов згорток, в якому перебував наркотичний засіб, тобто незаконно здійснив придбання наркотичного засобу, який в подальшому переносив у кишені свого одягу по вул. Правобережній у м. Корсунь-Шевченківський Черкаського р-ну Черкаської обл., усвідомлюючи, що придбана ним речовина є наркотичним засобом умисно зберігав для власних потреб без мети збуту.

1.04.2024 р. о 19:27 год. на зупинці громадського транспорту по вул. Правобережній в м. Корсунь-Шевченківський Черкаського р-ну Черкаської обл. під час проведення обшуку затриманого за вчинення кримінального проступку у ОСОБА_9 співробітниками відділення поліції № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській обл. було виявлено та вилучено поліетиленовий пакет із вмістом речовини зеленого кольору рослинного походження в подрібненому стані, яка згідно висновку експерта № СЕ-19/124-24/5282-НЗПРАП від 17.04.2024 р. є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, загальною масою 24,67 г.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Корсунь-Шевченківського відділу Смілянської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок стосовно ОСОБА_8 в частині призначення покарання через неправильне застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання суду про призначення ОСОБА_8 покарання згідно з положеннями ч. 4 ст. 70 КК України за цим вироком та вироком Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 7.05.2024 р.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн.

Вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 7.05.2024 р. стосовно ОСОБА_8 виконувати самостійно.

У решті вказаний вирок суду першої інстанції просив залишити без змін.

Також просив дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 в частині, що стосуються його попередніх судимостей.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, прокурор вважає, що даний вирок підлягає зміні через неправильне застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність.

Статтею 413 КПК України регламентовано, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в ч. ч. 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

Водночас, у відповідності до положень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Однак, суд першої інстанції зазначені вимоги закону України про кримінальну відповідальність не врахував.

Так, зі змісту вироку встановлено, що суд при призначенні покарання дійшов до помилкового висновку про необхідність застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 7.05.2024 р. ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Застосовано вимоги ст. 76 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, за яке ОСОБА_8 засуджено за новим вироком, вчинено 1.04.2024 р., тобто до ухвалення щодо нього попереднього вироку від 7.05.2024 р.

Незважаючи на вимоги ч. 4 ст. 70 КК України та особливості застосування цієї норми кримінального закону, суд при ухваленні оскаржуваного вироку неправильно призначив покарання згідно з положеннями ч. 4 ст. 70 КК України та шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим врахував покарання за вироком Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 7.05.2024 р. і ухвалив рішення про призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання Черкаського апеляційного суду, призначене на 27.02.2025 р. не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на адресу обвинуваченого (а. пр. 93). Заяву про відкладення розгляду справи не надав. Справу було розглянуто без участі обвинуваченого, тому що відповідно до вимог ст. 405 КПК України, його участь не є обов`язковою, а викладені в апеляційній скарзі вимоги прокурора не погіршують правового становища обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити її із вказаних у ній мотивів, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Так, відповідно до змісту вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції повністю визнав свою вину. З огляду на це, кримінальне провадження було розглянуте судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися.

З урахуванням того, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, окрім того прокурор в апеляційній скарзі не оскаржує обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини, а інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевірялися.

У зв`язку з цим апеляційним судом вказаний вирок перевіряється лише в частині законності та правильності призначеного покарання.

Що стосується вимог апеляційної скарги прокурора про необхідність змінити вирок в частині призначеного покарання через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, то, на переконання апеляційного суду, такі доводи є слушними та підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше був засуджений вироком Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 7.05.2024 р. за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України, він був звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 2 роки, покладені обов`язки передбачені ст. 76 КК України (а. пр. 24-26).

Разом з тим, оскаржуваним вироком ОСОБА_8 засуджено за вчинення злочину 1.04.2024 р., тобто до ухвалення щодо нього попереднього вироку від 7.05.2024 р. (а. пр. 24-26).

Згідно ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в ч. ч. 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначив, що у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Проте, суд першої інстанції, не врахував вимоги ч. 4 ст. 70 КК України та особливості застосування цієї норми кримінального закону та неправильно, всупереч вимогам кримінального закону, призначив остаточне покарання шляхом повного складання покарань за вказаними обома вироками.

Таким чином, суд першої інстанції при ухваленні вироку неправильно застосував вимоги кримінального закону, а саме ч. 4 ст. 70 КК України, призначивши покарання за сукупністю вироків та повністю склав покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна та штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих розмірів доходів громадян, що становить 17 000 грн., та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнив обвинуваченого від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком два роки з покладенням відповідних обов`язків.

З огляду на наведені вимоги закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував вимоги ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання.

Згідно ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є в тому числі незастосування судом закону, який підлягає застосуванню або застосування закону, який не підлягає застосуванню. Вказаних вимог законодавства суд при ухваленні вироку не дотримався, а отже допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до ст. 413 КПК України, є підставою для зміни вироку.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора ОСОБА_7 є обґрунтованою, а тому її доводи підлягають задоволенню, а вирок стосовно ОСОБА_8 - зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 413, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Корсунь-Шевченківського райсуду Черкаської обл. від 29.08.2024 р. стосовно ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання суду про призначення ОСОБА_8 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за цим вироком та вироком Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 7.05.2024 р.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Вирок Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 7.05.2024 р. стосовно ОСОБА_8 , яким він засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України - виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора Корсунь-Шевченківського відділу Смілянської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді