ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5846/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/83/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді клопотання слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000584 від 20.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, задоволено повністю. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів. Встановлено строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу до 14 год. 20 хв. 18.05.2025. Визначено ОСОБА_7 заставу у розмірі 30 (тридцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень. У разі внесення застави покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України та встановлено строк дії покладених на нього обов`язків до 20.05.2025.

Задовольняючи клопотання слідчого слідчий суддя виходив з того, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими, вони вказують на те, що слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду необхідність обмеження права підозрюваного ОСОБА_7 на свободу. За встановлених обставин слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Свої вимоги мотивує тим, що вручена підозра ОСОБА_7 від 20.03.2025 є необґрунтованою і побудованою на припущеннях сторони обвинувачення.

Вважає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду нічим не підтверджується, і жодних доказів про його переховування, перебування в розшуку раніше і на даний час немає. Також вважає, що у випадку обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, із покладенням обов`язку носити електронний засіб контролю, повною мірою на дасть органу досудового розслідування відстежувати місце знаходження підозрюваного, що унеможливить переховування останнього.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні звертає увагу, що в клопотанні не зазначено, яким чином підозрюваний може впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні та відсутнє будь-яке посилання на те, що він намагався чинити тиск на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, що давало б обгрунтовані підстави вважати, що він буде вчиняти такі спроби їх у майбутньому.

Також звертає увагу на те, що підозрюваний є молодою людиною, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, що свідчить про міцні соціальні зв`язки.

Вважає, що судом першої інстанції не було враховано практику ЄСПЛ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених у ній мотивів, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та просить залишити її без змін, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що задовольняючи клопотання слідчого про застосування цього запобіжного заходу слідчий суддя, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, передбачених ст.177 КПК України, обставин, передбачених ст.178 КПК України, мотивувавши своє рішення наявністю зазначених в клопотанні ризиків, обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування запобіжного заходу для запобігання відповідним ризикам.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наведені в клопотанні слідчого підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею ретельно перевірені.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні злочину за таких обставин: 20.03.2025 приблизно о 12 год. 07 хв. у ОСОБА_7 , який перебував у приміщенні магазину ТЦ «Новус», що на вул. Перля, 3 у м. Тернополі, виник злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 20.03.2025 приблизно о 12 год. 07 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні ТЦ «Новус», що на вул. Перля, 3 у м. Тернополі, діючи з прямим умислом, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, відкрито викрав із стелажів у вказаному торговому центрі бренді «Aznauri» у скляній пляшці з вмістом спирту 40%, об`ємом 0,5 л, які заховав під праву руку. У цей час його неправомірні дії були помічені працівниками магазину.

У подальшому ОСОБА_7 , продовжуючи неправомірні дії, спрямовані та об`єднані єдиним умислом на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), в умовах воєнного стану, розуміючи, що його дії помічені працівниками ТЦ «Новус», які почали бігти за ним із вимогою зупинитись, пришвидшив свій рух, вийшов із приміщення магазину та почав бігти із викраденим майном у невідомому напрямку, покинувши місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв матеріальні збитки ТОВ «Новус Україна» на загальну суму 239 гривень.

20 березня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри є правильними, оскільки вони підтверджуються зібраними на цей час досудовим розслідуванням доказами, а саме: протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 20.03.2025; протокол допиту представника потерпілого ОСОБА_10 від 20.03.2025; довідка ТОВ «Новус Україна» про вартість викраденого товару від 20.03.2025; акт ревізії ТОВ «Новус Україна»; протокол огляду відеозапису від 20.03.2025; протокол огляду від 20.03.2025; протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 від 20.03.2025; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та довідка до нього від 20.03.2025.

За наведених обставин слідчий суддя обґрунтовано визнав установленим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів причетності підозрюваного до вчинення інкримінованого йому злочину спростовуються доданими до клопотання слідчого матеріалами кримінального провадження, а саме даними протоколу огляду відеозапису від 20.03.2025р., яким зафіксовано той момент, коли схожа на підозрюваного ОСОБА_7 особа здійснює заволодіння товарно-матеріальними цінностями торгового центру і виходить з нього не розрахувавшись, а втікає від охоронця. Також, з даних протоколів допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 від 20.03.2025р. і протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.03.2025р., підтверджується, що свідок ОСОБА_12 , який працює охоронцем ТЦ Новус і переслідував підозрюваного у крадіжці, впізнав ОСОБА_7 як особу, яка 20 березня 2025 року втікала від нього з попередньо викраденим майном торгового центру і не реагувала на вимогу повернути це майно.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, визначених ст.177 КПК України, колегія суддів приходить до переконання про їх необґрунтованість та погоджується із висновками слідчого судді про те, що в цьому кримінальному провадженні існують доведені стороною обвинувачення ризики, що передбачені:

- п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки підозрюваному у випадку доведеності його вини у вчинені тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а тому усвідомлюючи міру покарання за вчинений ним злочин, він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Наведене узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаних ризиків. Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.07.2024 та ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 06.11.2024 ОСОБА_7 було визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України і йому призначене покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого він на підставі ст.75 звільнений з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Таким чином, у разі визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, що було вчинене під час встановленого іспитового строку, йому буде призначено покарання за сукупністю злочинів, яке належить відбувати реально, що є додатковою підставою вважати доведеним ризик ухилення від слідства і суду в цьому провадженні;

- п.3 ч.1 ст.177 КПК України, ризик незаконно впливати представника потерпілого на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, то ст.23 КПК України на стадії судового розгляду доказове значення матимуть показання цих осіб, отримані безпосередньо судом саме під час усного допиту у судовому засіданні. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від цих осіб та дослідження їх судом. Вказане доводить, що з метою зміни представником потерпілого та свідками своїх показань на користь підозрюваного або відмови від дачі показань останній може впливати на вказаних осіб у незаконний спосіб. Крім того, підозрюваний обізнаний про особи представника потерпілого та свідків, що свідчить про високу ймовірність здійснення такого впливу.

- п.5 ч.1 ст.177 КПК України є доведеним ризик того, що підозрюваний може вчиняти інше кримінальне правопорушення, зокрема пов`язане з посяганням на власність, оскільки як встановлено в ході судового розгляду, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.07.2024 та ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 06.11.2024 ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, йому призначене покарання у виді позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Разом з тим ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні іншого кримінального правопорушення, що було вчинене під час встановленого іспитового строку. Відтак підозрюваний з метою особистого збагачення може вчиняти нові кримінальні правопорушення, що свідчить про обґрунтованість та наявність вказаного ризику.

З урахуванням установлених конкретних обставин інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та даних про його особу в сукупності з наявними ризиками, що передбачені ст.177 КПК, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому слідчий суддя обґрунтовано застосував на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Викладені в оскарженій ухвалі висновки слідчого судді належним чином мотивовані, з наведенням обґрунтованих підстав для застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення.

Тому, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави для скасування оскаржуваної ухвали і відмови у застосуванні запобіжного заходу, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

На переконання колегії суддів, в даному випадку рішення слідчого судді щодо виду застосованого запобіжного заходу не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, на яку посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував молодий вік підозрюваного, який має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, були належним чином враховані слідчим суддею, оскільки одночасно із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя обрав підозрюваному ОСОБА_7 альтернативний, більш м`який запобіжний захід у вигляді застави, у разі внесення якої підозрюваний підлягає звільненню з під варти.

При цьому, як вбачається зі змісту оскарженої ухвали слідчий суддя врахував наявні відомості щодо особи підозрюваного та конкретні обставини вчинення інкримінованого йому тяжкого злочину, в тому числі ті щодо яких наголошується в апеляційній скарзі, а тому визначив розмір застави згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України в розмірі, який наближений до мінімального.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про незаконність застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу є необґрунтованими, а тому підстави для скасування ухвали слідчого судді відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2025 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді