Справа № 352/2609/24
Провадження № 1-кп/352/114/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого Кузьменка С.В.,

за участі:

секретаря судового засідання Пастух М.М.

прокурора Мельника І.М.,

обвинуваченої ОСОБА_1

захисника Олексюка Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 вересня 2024 року за № 0000047

за обвинуваченням ОСОБА_1 , громадянки України, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Колодіївка Тисменицького району Івано-Франківської області та проживає в АДРЕСА_1 , пенсіонер, директор Будинку культури в селі Колодіївка, вдова, не судима

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366-3 Кримінального кодексу України (далі- КК України)

ВСТАНОВИВ:

І. формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним

ОСОБА_1 була обрана депутатом Колодіївської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, повноваження якої почались з 01 листопада 2015 року відповідно до рішення 1 сесії VІІ демократичного скликання вказаної сільської ради.

У частині 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену в пункті 1 частини 1 статті 3 вказаного Закону, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до підпункту 3 пункту 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення ( надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції ( далі- Національне агентство) від 10.06.2016 за № 3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089, декларація суб`єкта господарювання, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено таку діяльність. Така декларація охоплює звітний рік ( період з 01 січня по 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Рішення національного агентства від 10.06.2016 № 3 «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089 ( зі змінами), затверджено форму декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Частиною 1 Правил заповнення форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, визначено, що декларація заповнюється та подається особисто суб`єктом декларування на веб-сайті Національного агентства через власний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Реєстру, шляхом заповнення електронної форми.

У порушення вказаних вимог, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування згідно підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», повноваження якої закінчились 26 листопада 2020 року, в день відкриття І сесії VІІІ скликання Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, оскільки відповідно до рішення 28 сесії VII демократичного скликання Колодіївської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області № 841 від 17 грудня 2019 року «Про добровільне приєднання Колодіївської сільської територіальної громади до Івано-Франківської міської територіальної громади» та рішення 36 сесії VII демократичного скликання № 11-36 від 24 січня 2020 року «Про затвердження передавального акта Колодіївської сільської ради» та вказану сільську раду було приєднано до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, діючи умисно, в період часу з 00 годин 00 хвилин 01 січня 2021 року по 00 годин 00 хвилин 01 квітня 2021 року, перебуваючи за місцем проживання у селі Колодіївка Івано-Франківського району Івано-Франківської області, маючи реальну можливість та достовірно знаючи про обов`язок подання до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідної декларації, всупереч вимогам абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» не подала шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, тобто за період з 01.01.2020 по 31.12.2020.

Згідно інформації Національного агентства з питань запобігання корупції станом на 24 вересня 2024 року ОСОБА_1 декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік не подала.

Таким чином, стороною обвинувачення ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366-3 Кримінального кодексу України за ознаками умисного неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».

ІІ. докази на підтвердження встановлених судом обставин.

ІІ.1 Показання обвинуваченої ОСОБА_1 , які є доказами як сторони обвинувачення так і сторони захисту.

ОСОБА_1 зазначила, що була депутатом Колодіївської сільської ради з листопада 2015 року до 2019 року. Вона дійсно не подала декларацію при звільненні з посади, кається у цьому. Не подала, оскільки не знала. Їй ніхто не казав про необхідність подання декларацій. Сільський голова, що тоді працював, наразі живий, мабуть, він подавав декларації. Вона чула про такий орган як НАЗК та про процедуру електронного декларування. Вона не задумавалась, що їй потрібно подавати декларації, в тому числі коли її притягнули до відповідальності за конфлікт інтересів, в селі не було комп`ютера. Тепер подала декларацію, тому що має ключ, в селі з`явився комп`ютер в 2023 році та взнала процедуру, як перейшли до міста.

Також вона не подавала будь-які інші декларації, в тому числі щорічні.

ЇЇ ніхто не інформував, що необхідно подавати декларації, як за декларації після звільнення так і за всі інші щорічні

Вину визнає повністю та кається.

ІІ.2 Стороною обвинувачення надані наступні докази:

1)Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30 вересня 2024 року

Згідно із текстом витягу, 27 вересня 2024 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000047 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366-3 КК України за наступних обставин: ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування, повноваження якої закінчились 26 листопада 2020 року, діючи умисно, маючи реальну можливість та достовірно знаючи про обов`язок подання до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ( далі Реєстр), умисно не подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування «при звільненні за період не охоплений раніше поданими деклараціями за 2020 рік ( далі -Декларацію) шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства, та інші декларації, починаючи з 2016 року по теперішній час.

2)Відповідь керівника Управління Національного агентства з питань запобігання корупції від 25 вересня 2024 року, згідно із якою станом на 24.09.2024 ОСОБА_1 в Реєстрі не реєструвалась та відповідно декларацій чи повідомлень про суттєві зміни в майновому стані не подавала.

3)Роздруківка суб`єктів декларування, згідно із якою станом на 25 вересня 2024 року за фільтрами « ОСОБА_1 » записи відсутні.

4)Заява прокурора окружної прокуратури міста Івано-Франківська Мельника І. від 27 вересня 2024 року про те, що ним за результатами моніторингу Реєстру встановлено, що ОСОБА_1 , являючись депутатом Колодіївської сільської ради, діючи умисно, маючи реальну можливість та достовірно знаючи про обов`язок подання до Реєстру, умисно не подала Декларацію шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства, та інші декларації, починаючи з 2016 року по теперішній час.

Згідно із текстом заяви, наявні підстави для внесення відомостей до ЄРДР за вказаним фактом за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366-3 КК України.

5) Скріншоти з сайту Єдиного державного реєстру декларацій від 27 вересня 2024 року, відповідно до яких за фільтром « ОСОБА_1 » документів, що відповідають Вашому запиту, не знайдено

6) Відповідь керівника Управління Національного агентства з питань запобігання корупції від 15 жовтня 2024 року, згідно із якою станом на 14.10.2024 ОСОБА_1 в Реєстрі не реєструвалась та відповідно декларацій чи повідомлень про суттєві зміни в майновому стані не подавала.

7) Роздруківка суб`єктів декларування, згідно із якою станом на 15 жовтня 2024 року за фільтрами « ОСОБА_1 » записи відсутні.

8) Скріншот з сайту Єдиного державного реєстру декларацій від 16 січня 2025 року, відповідно до яких за фільтром « ОСОБА_1 » виявлено декларацію щорічну як депутата, дата і час подання 04.11.2024 11.13.

9) рапорт начальника 8-го відділу УСР в Івано-Франківській області ДСР НП України від 30 вересня 2024 року.

Згідно із текстом рапорту ним виконувалось доручення слідчого в кримінальному провадженні № 0000047, під час якого встановлено, що ОСОБА_1 01 листопада 2015 року обрано депутатом Колодіївської сільської ради. Під час опрацювання відомостей з Реєстру встановлено, що ОСОБА_1 не подала Декларацію, а також інші декларації, починаючи з 2016 року до моменту припинення повноважень.

Також встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до постанови судді Тисменицького районного суду у справі № 352/1218/18 вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ч.1,2 статті 172-7 КУпАП.

Зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_1 була ознайомлена із вимогами Закону України «Про запобігання корупції», достовірно знаючи про обов`язок подання до Реєстру відповідних декларацій, умисно не подала Декларацію, а також інші декларації , починаючи з 2016 року по теперішній час та в діях ОСОБА_1 , вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366-3 КК України.

10) рапорт інспектора чергового Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області від 01.10.2024.

Згідно із текстом рапорту 30 вересня 2024 року, поступили матеріали про те, що окружною прокуратурою міста Івано-Франківська за результатами моніторингу Реєстру встановлено, що ОСОБА_1 , являючись депутатом Колодіївської сільської ради, повноваження якої почались 01.11.2015 та закінчились 26 листопада 2020 року, діючи умисно, маючи реальну можливість та достовірно знаючи про обов`язок подання до Реєстру, умисно не подала Декларацію шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства, та інші декларації, починаючи з 2016 року по теперішній час.

11) протокол огляду речей від 30 вересня 2024 року

Предметом огляду є сайт під назвою http://public.nazk.gov.ua/ ,а саме інформацію щодо подання декларацій ОСОБА_1 .

Під час огляду встановлено, що ОСОБА_1 декларації на вищевказаному сайті не подавала.

12) Рішення Колодіївської сільської ради № 1 від 01 листопада 2015 року «Про результати виборів депутатів сільської ради сьомого демократичного скликання та їх реєстрацію» із додатком № 1.

Згідно із текстом рішення ОСОБА_1 обрана депутатом Колодіївської сільської ради на виборах депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів 25 жовтня 2015 року.

13) Протокол Колодіївської сільської територіальної виборчої комісії від 25 жовтня 2015 року, згідно із яким за ОСОБА_1 , як кандидата в депутати в одномандатному виборчому окрузі подано 28 голосів виборців.

14) Рішення Колодіївської сільської ради № 841 від 17 грудня 2019 року «Про добровільне приєднання Колодіївської сільської територіальної громади до Івано-Франківської сільської територіальної громади»

15) Протоколи першої сесії Колодіївської сільської ради від 01 листопада 2015 року.

Згідно із протоколом, на засіданні, серед інших, присутня ОСОБА_1 , депутат виборчого округу № 1

16) Рішення Колодіївської сільської ради № 2 від 01 листопада 2015 року «Про результати виборів сільського голови сьомого демократичного скликання та його реєстрацію» з додатком, згідно із яким за ОСОБА_2 , як кандидата на посаду сільського голови, подано 150 голосів.

17) Протокол Колодіївської сільської ради від 17 грудня 2019 року.

Згідно із протоколом, ОСОБА_1 відсутня в списку присутніх на засіданні депутатів.

18) Рішення Івано-Франківської міської ради № 11-36 від 24 січня 2020 року «Про затвердження передавального акта Колодіївської сільської ради» із додатками.

19) Протокол Івано-Франківської міської ради від 16 листопада 2020 року

ІІ.3 Стороною захисту надані наступні докази:

1) щорічна декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, подана ОСОБА_1 як депутатом Колодіївської сільської ради 04 листопада 2024 року о 11.13.

ІІ.4 Окрім доказів, сторонами обвинувачення та захисту надані документи, що характеризують особу обвинуваченої, а також Судом досліджено досудову доповідь, складену уповноваженою особою орган пробації.

ІІІ. Оцінка доказів щодо належності та допустимості

Відповідно до статті 85 Кримінального процесуального кодексу України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

В судовому засіданні сторони обвинувачення та захисту не надали Суду заперечень щодо визнання будь-якого з доказів неналежними.

Відповідно до статті 86 Кримінального процесуального кодексу України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Сторони обвинувачення та захисту надали Суду докази, які зібрані, як під час досудового розслідування, так і після його завершення та скерування обвинувального акта до суду ( пункти ІІ.2.6-ІІ.2-8, ІІ.3.1 Вироку).

Відповідно до частин одинадцятої та дванадцятої статті 290 Кримінального процесуального кодексу України сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Відповідно до частини першої статті 87 Кримінального процесуального кодексу України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

В ході судового розгляду справи Судом не встановлено фактів істотного порушення прав і свобод людини, в судовому засіданні сторони обвинувачення та захисту не надали Суду заперечень щодо визнання будь-якого з доказів недопустимим, в тому числі стосовно доказів, які створені після скерування обвинувального акта до суду.

За таких обставин, Суд вважає, що всі надані сторонами докази є допустимими.

IV. підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366-3 КК України

Згідно із диспозицією цієї статті кримінальним правопорушенням є умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».

Таким чином, із урахуванням пред`явленого ОСОБА_1 обвинувачення, під час розгляду справи Суду, серед іншого, належить встановити:

1)Чи була ОСОБА_1 особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування протягом 2020 року;

2)Коли ОСОБА_1 набула статус особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування;

3)Коли ОСОБА_1 припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій місцевого самоврядування;

4)Чи розповсюджувався на ОСОБА_1 обов`язок подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування за 2020 рік, як особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій місцевого самоврядування;

5)Чи подала ОСОБА_1 декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування за 2020 рік, як особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій місцевого самоврядування;

6)Якщо ОСОБА_1 допустила неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування за 2020 рік, як особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій місцевого самоврядування, то чи є в її діянні умисел.

Відповідно до статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 17 Кримінального процесуального кодексу України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Таким чином, обвинувальний вирок може бути ухвалено за умови доведення стороною обвинувачення належними і допустимими доказами поза розумним сумнівом факту вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення. При цьому обвинувачення не може грунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

щодо обов`язку подання декларації

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» повноваження депутата місцевої ради починаються з дня відкриття першої сесії відповідної ради з моменту офіційного оголошення підсумків виборів відповідною територіальною виборчою комісією і закінчуються в день відкриття першої сесії цієї ради нового скликання, крім передбачених законом випадків дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради або ради, до складу якої його обрано.

Згідно із наданими стороною обвинувачення, визнаними стороною захисту та дослідженими Судом доказами ОСОБА_1 з 01 листопада 2015 року обрана депутатом Колодіївської сільської ради.

Вказаний факт підтверджується в своїй сукупності показаннями ОСОБА_1 , рішенням Колодіївської сільської ради, протоколами Колодіївської сільської ради та територіальної Колодіївської сільської територіальної виборчої комісії ( пункти ІІ.1, ІІ.2.12., ІІ.2.13, ІІ.2.15 Вироку).

Відповідно до пункт 1.б) частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є депутати місцевих рад.

Таким чином, починаючи з 01 листопада 2015 року, ОСОБА_1 набула статус особи, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

ОСОБА_1 обвинувачується у неподанні як депутат декларації особи, яка припинила діяльність, пов`язану із виконанням функцій місцевого самоврядування

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій місцевого самоврядування, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування за минулий рік.

ОСОБА_1 обвинувачується у неподанні такої декларації за 2020 рік. Відповідно, в ході розгляду справи необхідно встановити дату припинення ОСОБА_1 діяльності, пов`язаної з виконанням функцій місцевого самоврядування.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повідомила, що вона припинила повноваження депутата в 2019 році.

Однак факт закінчення повноважень ОСОБА_1 як депутата 26 листопада саме 2020 року ( а не 2019, як стверджує вона) підтверджується наданими прокурором доказами, а саме рішенням «Про добровільне приєднання Колодіївської сільської територіальної громади до Івано-Франківської міської територіальної громади» від 17 грудня 2019 року та протоколом відкриття І сесії VIII скликання Івано-Франківської міської ради від 26 листопада 2020 року ( пункти ІІ.14 та ІІ.19 Вироку).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» об`єднана територіальна громада вважається утвореною за цим Законом з дня набрання чинності рішеннями всіх рад, що прийняли рішення про добровільне об`єднання територіальних громад, або з моменту набрання чинності рішенням про підтримку добровільного об`єднання територіальних громад на місцевому референдумі та за умови відповідності таких рішень висновку, передбаченому частиною четвертою статті 7 цього Закону. Повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, завершуються в день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною об`єднаною територіальною громадою.

Таким чином, повноваження ОСОБА_1 як депутата Колодіївської сільської ради завершились 26 листопада 2020 року, в зв`язку із чим вона була зобов`язана в строк до 01 квітня 2021 року подати декларацію за 2020 рік як особа, яка припинила діяльність, пов`язану із виконанням функцій місцевого самоврядування.

Факт неподання ОСОБА_1 , такої декларації з 01 квітня 2021 року по 04 листопада 2024 року визнається сторонами, підтверджується показаннями ОСОБА_1 , а також доказами, наданими прокурором: відповідями керівника Управління Національного агентства з питань запобігання корупції, роздруківками, скріншотами та протоколом огляду ( пункти ІІ.2, ІІ.3, ІІ.5-ІІ.8, ІІ.11 Вироку).

Таким чином, прокурором доведено поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 в період часу з 01 січня 2021 року до 01 квітня 2021 року та станом на 24.09.2024 року не подала як суб`єкт декларування шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції» за 2020 рік.

В той же час виключно факт неподання такої декларації не складає складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366-3 КК України.

щодо недоведеності стороною обвинувачення умисності неподання декларації

Згідно із диспозицією статті 366-3 КК України передбачена кримінальна відповідальність за умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції", -

Відповідно до статті 11 Кримінального кодексу України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно до статті 23 Кримінального кодексу України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Відповідно до статті 24 Кримінального кодексу України умисел поділяється на прямий і непрямий.

Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Згідно із висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 10 вересня 2019 року у справі № 200/18903/17 з об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366-1 КК, може виявлятися у формі умисного неподання суб`єктом декларування декларації.

З суб`єктивної сторони зазначене правопорушення характеризується лише прямим умислом, тобто особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2ст. 24 КК).

Інтелектуальний момент прямого умислу полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та в передбаченні його суспільно небезпечних наслідків.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а й певне розуміння його суспільної небезпеки. Здебільшого наявність усвідомлення винним суспільної небезпеки свого діяння є очевидною, про що свідчать фактичні обставини справи. Якщо особа не усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій чи бездіяльності, це може свідчити про її неосудність або про відсутність умислу при вчиненні злочину.

Передбачення це розумове уявлення особи про результати своєї дії (бездіяльності). При вчиненні злочину винний усвідомлює зміст конкретних наслідків свого діяння, їх суспільно небезпечний характер (шкоду, яка буде заподіяна об`єктам посягання), а також неминучість або можливість настання таких наслідків. Отже, передбаченням винного охоплюється в загальних рисах і причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Вольовий момент прямого умислу характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків. Під бажанням розуміють прагнення досягти конкретного результату, що передбачає свідому і цілеспрямовану діяльність особи. Бажання це воля, спрямована на досягнення чітко визначеної мети.

Таким чином, для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 366-1 КК має бути встановлено і доведено, що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, знала про обов`язок подати декларацію, передбачену ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», про строк її подання, проте усвідомлено з будь-яких мотивів вирішила не подавати декларацію і умисно не подала її.

Суд бере до уваги вказаний висновок, оскільки склад кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366-1 КК України станом на час винесення постанови Верховного Суду, за своїм змістом є аналогічним зі складом кримінального правопорушення за статтею 366-3 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_1 .

Відповідно, для доведення факту вчинення цього кримінального правопорушення стороні обвинувачення необхідно довести, що особа не подала відповідну декларацію саме умисно.

Обвинувачення ОСОБА_1 в умисності неподання декларації грунтується виключно на презумпції знання ОСОБА_1 законодавства та розумінні нею того факту, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Згідно із виступом в дебатах, на думку прокурора, « ОСОБА_1 підтвердила опосередковану обізнаність щодо необхідності подання декларації».

На підтвердження умисності вчинення ОСОБА_1 , бездіяльності, прокурор посилається на:

-показання ОСОБА_1 , згідно із якими вона чула про наявність такого органу, як НАЗК та про процедуру електронного декларування, при цьому їй ніхто не казав про необхідність подання декларацій, її ніхто не інформував про необхідність подання як щорічних декларацій, так і декларації після звільнення. При цьому ОСОБА_1 зазначає, що вона була депутатом до 2019 року, не задумавалась, що потрібно їй подати декларацію, тепер подала, оскільки в 2023 році в селі з`явився комп`ютер і вона взнала процедуру подання та отримала ключ;

-рапорт начальника 8-го відділу УСР в Івано-Франківській області ДСР НП України (пункт ІІ.9 Вироку), згідно із яким ним встановлено, що ОСОБА_1 01 листопада 2015 року обрано депутатом Колодіївської сільської ради. Під час опрацювання відомостей з Реєстру встановлено, що ОСОБА_1 не подала Декларацію, а також інші декларації, починаючи з 2016 року до моменту припинення повноважень. Також встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до постанови судді Тисменицького районного суду у справі № 352/1218/18 вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ч.1,2 статті 172-7 КУпАП.

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у § 39 Рішення Страсбурзького суду «Капо проти Бельгії № 4291/98 від 13 січня 2005 року.

Із показань ОСОБА_1 вбачається, що їй ніхто не повідомляв про обов`язок подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі подання такої декларації після припинення діяльності.

Суд вважає, що вищевказаним рапортом не підтверджується умисел ОСОБА_1 на неподання декларації, оскільки із нього не вбачається коли, ким та на підставі яких документів ОСОБА_1 ознайомлена із обов`язком подання декларації та умисно не подала декларацію.

Згідно із статтею 172-7 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів або вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

При цьому текст постанови у справі 352/1218/18 Суду не наданий, в зв`язку із чим Суду невідомі обставини, за яких ОСОБА_1 притягувалась до відповідальності.

Таким чином, із вказаного рапорту не вбачається, що ОСОБА_1 притягувалась до відповідальності за дії, пов`язані саме із неподанням декларацій або що вона попереджена про обов`язок подання декларацій

Більше того, Суд вважає, що вказаним рапортом в сукупності з іншими доказами підтверджуються саме показання ОСОБА_1 про незнання нею обов`язку щодо подання декларацій.

Так, як вбачається із тексту рапорту, ОСОБА_1 не подавала не тільки декларацію після звільнення за 2020 рік, але й інші декларації, починаючи з 2016 року. Вказане підтверджується й іншими доказами, наданими прокурором, зокрема інформацією Національного агентства з питань запобігання корупції, роздруківками та скріншотами.

Таким чином, цими документами підтверджуються показання ОСОБА_1 про неознайомлення її з обов`язком подання декларації, а також відсутністю у неї умислу на неподання декларації.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 51-1 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство проводить контроль щодо своєчасності подання декларацій, поданих суб`єктами декларування.

Відповідно до статті 51-2 Закону України «Про запобігання корупції» органи місцевого самоврядування зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють ( працювали), відповідно до цього Закону декларації та повідомляти Національне агентство про випадки неподання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону.

Таким чином, починаючи з 01 квітня 2021 року (визначену дату завершення передбаченого законом строку декларування за 2020 рік) до цього часу держава покладає обов`язок щодо вчинення дій у сфері декларування не тільки на суб`єкта декларування, але й на визначені державою органи контролю за своєчасністю подання декларацій.

При цьому на суб`єкта декларування покладено обов`язки:

1)подати декларацію у строк, встановлений законом відповідно до вимог статті 45 Закону України «Про запобігання корупції»

2)у випадку неподання декларації у строк, зазначений вище, подати декларацію протягом десяти днів з дня отримання повідомлення Національного агентства про факт неподання декларації подати декларацію в порядку, визначеному ч. 1 ст. 45 цього Закону;

На думку Суду, про умисність неподання декларації може свідчити не виключно факт неподання декларації, але й обізнаність особи про обов`язок подання такої декларації та її умисну бездіяльність щодо неподання такої декларації.

Однак прокурором не надано будь-яких доказів, того, що:

- ОСОБА_1 після набуття повноважень депутата місцевої ради повідомлялась будь-якою особою, в тому числі посадовими особами Колодіївської сільської ради або Національного агентства з питань запобігання корупції про обов`язок подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі подання такої декларації після припинення повноважень;

- ОСОБА_1 протягом часу перебування депутатом місцевої ради повідомлялась будь-якою особою, в тому числі посадовими особами Колодіївської сільської ради або Національного агентства з питань запобігання корупції про обов`язок подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі подання такої декларації після припинення повноважень;

- ОСОБА_1 після припинення повноважень депутата місцевої ради повідомлялась будь-якою особою, в тому числі посадовими особами Колодіївської сільської ради або Національного агентства з питань запобігання корупції про обов`язок подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі подання такої декларації після припинення повноважень;

-Посадові особи Колодіївської сільської ради повідомляли Національне агентство з питань запобігання корупції про факт неподання ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після припинення повноважень за 2020 рік;

-Національне агентство з питань запобігання корупції повідомляло ОСОБА_1 про факт неподання нею декларації і обов`язок протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону.

Окремо Суд звертає увагу на показання ОСОБА_1 в судовому засіданні, яка була впевнена, що припинила повноваження депутата саме в 2019 році (а не в 2020). Вказане твердження ОСОБА_1 , не спростовано наданим прокурором, оскільки в жодному із них не міститься доказів здійснення ОСОБА_1 депутатських повноважень після 2019 року. Більше того, навіть згідно із єдиним протоколом Колодіївської сільської ради за 2019 рік, наданим стороною обвинувачення, ОСОБА_1 не брала участь в засіданні.

Таким чином, обвинувачення ОСОБА_1 ґрунтується виключно на припущеннях сторони обвинувачення, що ОСОБА_1 обізнана із обов`язком подання особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та нормою частини другої статті 68 Конституції України , згідно із якою незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Суд не бере до уваги посилання прокурора на позицію, викладену у постанові Вищого антикорупційного суду України від 22 грудня 2023 року у справі № 758/3123/16-к, оскільки предметом розгляду в цій справі було обвинувачення особи за статтею 368 КК України, а не статтею 366-3 КК України.

Суд нагадує, що відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 17 Кримінального процесуального кодексу України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Наявність сумнівів щодо вчинення ОСОБА_1 умисно правопорушення, передбаченого статтею 366-3 КК України, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який також знайшов свій вияв і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

У справі «Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного).

Відповідно до ч.2 ст.22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.3 ст.26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на розгляд сторонами та віднесені до їх компетенції цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 26 КПК України, судом були створені всі умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

За результатами дослідження доказів, наданих сторонами обвинувачення та захисту Суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 саме умисно не подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік та, як наслідок, стороною обвинувачення не доведено наявність в діянні, обвинувачення в якому пред`явлено ОСОБА_1 , суб`єктивної сторони злочину через недоведеність її вини.

Таким чином, стороною обвинувачення не доведено обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_1 в кримінальному провадженні № 0000047, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 вересня 2024 року.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 373 Кримінального процесуального кодексу України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

V. мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Суду не надано доказів, що під час досудового розслідування обирались запобіжні заходи, приймались будь-які рішення про обмеження прав та/або визнання речових доказів, наявність судових витрат тощо.

В зв`язку із викладеним, інші питання Судом під час ухвалення вироку не вирішуються.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Кримінальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України, Суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_1 не винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366-3 КК України та виправдати її у зв`язку з недоведеністю наявності в її діянні складу вказаного кримінального правопорушення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя Сергій КУЗЬМЕНКО