справа № 208/3533/25
№ провадження 1-кс/208/1253/25
УХВАЛА

Іменем України

20 березня 2025 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання слідчого СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Покровської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Новоекономічне Донецької області, громадянина України, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, не одруженого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою АДРЕСА_2 ,-

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням, погоджене з прокурором Покровської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий у своєму клопотанні посилається на те, що наявні ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, за вчинення якого, у разі встановлення його винуватості судом, останньому загрожує покарання у вигляді виключно позбавлення волі строком від 7 до 10 років, що, у свою чергу свідчить про те, що ризик втечі його може бути розцінений менш небезпечним, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарань. У свою чергу, при запровадженому військовому стані в умовах збройної агресії рф проти України, ОСОБА_8 з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі встановлення його винуватості судом, може, у тому числі вчинити спроби переховування на тимчасово окупованих територіях України, або умисно «скористатися» численною евакуацією населення України з зони бойових дій або наближеної до неї, до якої відноситься й Покровська територіальна громада Донецької області, до інших територій України, тобто існують реальні підстави вважати, що остання може переховуватися від органу досудового розслідування та (або) суду.

Враховуючи викладене, орган досудового розслідування вважає, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі визнання його вини, може здійснити спроби переховатися від органів досудового розслідування та суду, тобто існує реальний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, ОСОБА_4 може незаконно виливати на свідків у цьому кримінальному провадженню ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Зазначені особи допитані слідчим в якості свідків та їх покази в подальшому будуть основоположними для доведення винуватості ОСОБА_4 перед судом. Зокрема, з огляду на положення ст. 23 КПК України (безпосередність дослідження показань судом), судом будуть братись до уваги саме ті покази свідків, які вони нададуть безпосередньо суду, а не слідчому на стадії досудового розслідування. Суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п. п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_4 у разі доведення його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та можливість виливу на свідків - с ґрунтовними підставами для обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу виключно у вигляді тримання під вартою. На переконання органу досудового розслідування, менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов?язків. Так, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов?язання, особистої поруки чи домашнього арешту не зможуть запобігти вищезазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити з підстав, наведених у клопотанні.

Підозрюваний в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник в судовому засіданні підтримав позицію підзахисного.

Слідчий суддя, вислухавши прокурора, захисника, підозрюваного, вивчивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що 16 березня 2025 року, у ранковий час доби, більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , разом зі своєю сестрою ОСОБА_4 , які є особами на яких розповсюджується дія п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», перебували в гостях у своєї знайомої ОСОБА_14 , за місцем мешкання останньої за адресою: АДРЕСА_3 , де всі разом вживали спиртні напої.

Після чого, у цей же день, приблизно о 10.00 год., більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 та ОСОБА_4 повернулись до місця свого постійного мешканя за адресою: АДРЕСА_2 , де удвох продовжили вживати спиртні напої.

Під час вживання спиртних напоїв, приблизно о 11.30 год., більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, між ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , на грунті раптово виниклих особистих пеприязних відпосин у приміщенні кухонної кімнати житлового будинку сталась словесна сварка, під час якої у ОСОБА_4 раново виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 16.03.2025, приблизно о 12.00 год., більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні кухонної кімнати вказаного будинку в положенні стоячи обличчям до потерпілої ОСОБА_4 , усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, не бажаючи настання смерті останній, але свідомо припускаючи, що від його дій вона може загинути, умисно наніс потерпілій ОСОБА_8 не менше двох ударів правою рукою в область обличчя.

Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , схватив потерпілу ОСОБА_4 руками за одягнену на неї кофту та витягнув її з кухонної кімнати до коридору. Перебуваючи у приміщенні коридору в положенні стоячи обличчям до потерпілої ОСОБА_4 , яка також у той час перебувала у положенні стоячи до нього обличчям, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, умисно наніс останній правою рукою не менше чотирьох ударів в область обличчя та не менше чотирьох ударів в область тім?яної частини голови ОСОБА_4 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді тупої травми голови, від яких остання впала й залишилась на підлозі коридору, де померла ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 13:30 годині.

Причиною смерті потерпілої ОСОБА_8 стала тупа травма голови з травматичим субдуральним крововиливом, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння і перебуває у прямому причинно-наслідковому зв?язку із настанням її смерті.

17.03.2025 в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні казаного кримінального правопорушення затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

18.03.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Із аналізу практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішень у справах «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», «Мерабішвілі проти Грузії» можна виділити такі критерії стандарту доказування «обґрунтована підозра»: існування фактів та інформації, які дали змогу переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення; факти, якими обґрунтовується підозра можна «розумно» вважати такими, що підпадають під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність; обґрунтованість підозри не може встановлюватися in abstracto або ґрунтуватися на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватися конкретними доказами в кримінальному провадженні; стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Статтею 132 КПК встановлені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження - вони не допускаються, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий,прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Як встановлено під час розгляду клопотання, 18.03.2025 року про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення із правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 121 КК України було повідомлено ОСОБА_4 .

Як вбачається з досліджених судом матеріалів клопотання, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності.

Отже, описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими прокурором матеріалами кримінального провадження дає слідчому судді підстави дійти висновку про можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що виправдовує застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Фактичні данні щодо обставин, що мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування, не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися з зазначених підстав.

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, за вчинення якого, у разі встановлення його винуватості судом, останньому загрожує покарання у вигляді виключно позбавлення волі строком від 7 до 10 років, що, у свою чергу свідчить про те, що ризик втечі його може бути розцінений менш небезпечним, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарань. У свою чергу, при запровадженому військовому стані в умовах збройної агресії рф проти України, ОСОБА_8 з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі встановлення його винуватості судом, може, у тому числі вчинити спроби переховування на тимчасово окупованих територіях України, або умисно «скористатися» численною евакуацією населення України з зони бойових дій або наближеної до неї, до якої відноситься й Покровська територіальна громада Донецької області, до інших територій України, тобто існують реальні підстави вважати, що останній може переховуватися від органу досудового розслідування та (або) суду.

Підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі визнання його вини, може здійснити спроби переховатися від органів досудового розслідування та суду, тобто існує реальний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, ОСОБА_4 може незаконно виливати на свідків у цьому кримінальному провадженню ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Зазначені особи допитані слідчим в якості свідків та їх покази в подальшому будуть основоположними для доведення винуватості ОСОБА_4 перед судом. Зокрема, з огляду на положення ст. 23 КПК України (безпосередність дослідження показань судом), судом будуть братись до уваги саме ті покази свідків, які вони нададуть безпосередньо суду, а не слідчому на стадії досудового розслідування. Суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Слідчий суддя бере до уваги, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний поза всяким сумнівом здійснюватиме відповідні незаконні дії, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Доходячи до висновку про наявність ризику, слідчий суддя звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрюваний може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно якого, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

З досліджених слідчим суддею матеріалів кримінального провадження вбачається, що зібрана доказова база відповідає наведеним вище критеріям. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням злочину, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Наявність же будь-яких обставин, що є суперечливими, або свідчать про наявність даних, які підлягають перевірці, є завданням органу досудового розслідування під час розслідування справи з метою підтвердження або спростування підозри, яка стала підставою для затримання, що повинно підтвердити або спростувати підозру.

Відповідно до практики Європейського суду із захисту прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 необхідно обрати найсуворіший запобіжний захід, який дієво забезпечить виконання підозрюваним передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України обов`язків.

Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.

Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

Отже з урахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Окрім цього, відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Викладене у сукупності дає підстави для задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя-

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Покровської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати у рамках кримінального провадження № 0000444 від 17.03.2025 року до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Новоекономічне Донецької області, громадянина України, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, не одруженого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб з 20.03.2025 року до 18.05.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1