справа № 208/1014/25
№ провадження 1-кс/208/431/25
УХВАЛА

Іменем України

22 січня 2025 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, маючого професійно-технічну освіту, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, має статус учасника бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,-

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернулась до суду із клопотанням, погоджене з прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий у своєму клопотанні посилається на те, що сукупним аналізом обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців) поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення, (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків), підозрюваний з метою уникнення покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення може намагатись:

Переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду(п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України): підозрюваний не має постійного доходу, оскільки не має місця роботи, має посередню характеристику та неодноразові судимості), крім цього останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. При цьому у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні даного кримінального правопорушення йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а відтак усвідомлюючи невідворотність настання покарання за вчинене діяння та санкцію інкримінованого кримінального правопорушення, загроза реального відбуття з високою ймовірністю спонукають підозрюваного до переховування від органу досудового розслідування, суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, вказує на те, що підозрюваний може у будь-який момент залишити межі міста та області з метою переховування від органу досудового розслідування та/або суду з метою уникнення покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, що може виразитися у вигляді втечі. Вказане свідчить, що підозрюваний, перебуваючи на волі, зможе залишити місце проживання та прийняти спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що підозрюваним не будуть вживатися перешкоди у відправленні правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - не встановлено.

З огляду на тяжкість злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 та суворість можливого покарання, яке може бути призначено у випадкувизнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину і ці обставини, як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці даного ризику, підозрюваного особа може переховуватися від органу досудового розслідування.

Згідно відповіді військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_5 з 19.12.2023 знаходиться у СЗЧ. Самовільно залишив частину, перебуваючи бойовим медиком 1-го взводу розмінування 4 роти розмінування батальйону розмінування військової частини НОМЕР_2 .

Крім того, ризик переховування об`єктивно збільшується з урахуванням введення в України воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб та обумовлює можливість підозрюваному переховуватися на тимчасово непідконтрольній українській владі території, що може значно ускладнити органам правопорядку вживати заходи реагування на таку поведінку підозрюваного та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Орган досудового розслідування враховує, що безпосередні бойові дії проходять у тому числі на території Дніпропетровської області, в зв`язку з чим в ряді міст проходить вимушена евакуація, населення системно мігрує до інших областей та міст України, або інших країн. Цей факт, у тому числі в сукупності з покаранням, яке загрожує підозрюваному, з великою ймовірністю може спіткати останнього до переховування від слідства та суду.

Враховуючи вищевикладене, слідчий вважає, що наслідки ризику втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними, ніж покарання і його процедура виконання покарання.

Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України): підозрюваний ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення з метою унеможливлення збирання зазначених доказів стороною обвинувачення. Про існування даного ризику свідчить те, що на даний час досудове розслідування триває та проводяться ряд слідчих (розшукових) дій та процесуальних заходів, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення та відшукання речових доказів. Будучи неодноразово судимим, підозрюваний обізнаний із тим, які саме речі для нього можуть негативно вплинути на хід досудового розслідування, а тому, перебуваючи на волі матиме можливість знищити, сховати або спотворити відповідні речі на вкрай вразливій стадії кримінального провадження.

Незаконно впливати на потерпілого та свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України): перебування підозрюваного ОСОБА_5 поза межами установ, що утримують осіб під вартою, створює загрозу здійснення впливу на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, так як з деякими особисто знайомий (що видно з протоколів допиту останніх). Крім того, після отримання копій матеріалів кримінального провадження, як додаток до вказаного клопотання, ОСОБА_5 , отримав доступ до персональних даних потерпілого та свідків (повні анкетні дані, адреси реєстрації та проживання, абонентські номери). Обґрунтованість даного ризику обумовлена тим, що ОСОБА_5 розуміючи ступінь тяжкості вчинення злочину, наслідки та ризик втечі для нього, перебуваючи поза межами місця позбавлення волі, може самостійно, або заручившись підтримкою інших осіб, негативно впливати на психологічний та моральний стан потерпілого та свідків, безперешкодно спровокувати та викликати у них бажання відмовитися від наданих свідчень, які є беззаперечними доказами вини підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, очікуючи на можливу помсту з його боку, шляхом вмовлення, тиску, погроз, залякувань, викликання жалю до себе, або будь-яким іншим способом, оскільки є особою раніше судимою за злочини проти життя та здоров`я з метою уникнення покарання за вчинений злочин. Вищевказане може вплинути на швидке, повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які згідно ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а саме встановлення мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, а також виду і розміру завданої шкоди тощо.

Відповідний незаконний вплив може стосуватися як свідків, які безпосередньо вказують на підозрюваного як на особу, що вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються підозрюваному та не мають безпосереднього зв`язку із його особою (наприклад: показання понятих, які брали участь у проведення слідчих (розшукових) дій).

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, врахована встановлена КПК України процедура отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, або під час судового засідання судом у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, 95, 224 КПК України). За таких обставин, беручи до уваги обізнаність підозрюваного та процесуальну поведінку, ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безспосереднього отримання судом показань від потерпілого, свідків та дослідження їх судом.

Вважаю, що ризик прийняття підозрюваним спроб незаконного впливу на потерпілого та свідків, враховуючи спосіб вчинення кримінального правопорушення, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати показання в вигідному для нього аспекті є реальним.

Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України): підозрюваний ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, так як є особою раніше неодноразово судимою. Вказаний ризик підтверджується тим, що підозрюваний обізнаний із формами та методами розслідування кримінальних проваджень. Враховуючи відповідний негативний досвід притягнення до кримінальної відповідальності, даний факт свідчить про можливість вчинення підозрюваним дій, які б перешкоджали проведенню повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування. Водночас слід зазначити, що досудове розслідування вищевказаного кримінального провадження триває, продовжують встановлюватися всі обставини вчинення кримінального правопорушення, а також особи, причетні до його вчинення, що може суттєво вплинути на подальшу поведінку підозрюваного.

Вчините інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України): підозрюваний ОСОБА_5 вже не вперше вчинив кримінальне правопорушення, не має офіційного працевлаштування, не має достатнього законного джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя останнього,що свідчить про те, що він й у подальшому буде вчинювати кримінальні правопорушення майнової спрямованості з корисливих мотивів. Отже, може продовжувати свою протиправну діяльність. Орган досудового розслідування вважає, що кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, становить небезпеку для майна суспільства. При цьому підозрюваний є раніше судимим за вчинення злочину проти власності. Будучи обвинувачем за вчинення 2 (двох) тяжких кримінальних правопорушень лише за період 2024 року ОСОБА_5 вчинив новий злочин проти власності. Таким чином існує достатньо підстав вважати, що перебуваючи поза межами місця позбавлення волі останній може вчинити інші корисливі злочини з метою отримати дохід «легким шляхом», що характеризує його антисоціальну поведінку та небезпечність для суспільства.

Особлива суспільна небезпека імовірного злочину полягає у тому, що він вчиняється в умовах дії «воєнного стану в Україні». За таких обставин особисте збагачення злочинним шляхом є неприпустимим та особливо цинічним.

Вказаний ризик має місце також через те, що на даний час орган досудового розслідування встановлює факт можливого систематичного вчинення ОСОБА_5 аналогічних злочинів та вважає, що останній може продовжити вчиняти аналогічні злочини, або при здійсненні тиску на потерпілого, свідків чи підозрюваних, вчинити інший злочин.

Відтак, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити з підстав, наведених у клопотанні, застосувати запобіжний захід з визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів.

Слідчий у судовому засіданні підтримала позицію прокурора.

Підозрюваний в судовому засіданні прохав, щоб йому обрали більш м`який запобіжний захід. Зауважив, що хоче відновитись на службі, щоб годувати своїх дітей.

Захисник в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, зазначила, що клопотання не обґрунтоване, підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, прохала застосувати цілодобовий домашній арешт. Крім того, прохала визначити мінімальний розмір застави.

Слідчий суддя, вислухавши прокурора, слідчого, захисника, підозрюваного, вивчивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до матеріалів клопотання зазначено, що упровадженні СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000066 від 15.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за фактом таємного викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану.

Про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення повідомлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , перебуваючого на посаді бойового медика 1-го взводу розмінування 4 роти розмінування батальйону розмінування військової частини НОМЕР_2 , з 19.12.2023 вважається таким, що самовільно залишив місце несення служби, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

Солдат ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за наступних обставин.

Так, 09.01.2024 в період часу з 16.00 год. до 18.00 год., (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 перебував в приміщенні квартири АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_7 , оскільки в дану квартиру добровільно був останнім запрошений.

Перебуваючи в кімнаті № 1, згаданої квартири, на дерев`яній тумбі побачив, мобільний телефон марки «ОРРО» А17К, 3/64 gb, sn: НОМЕР_3 , model: НОМЕР_4 , ІМЕІ 1. НОМЕР_5 ІМЕІ 2. НОМЕР_6 , корпус якого синього кольору (Navy Blue), екран чорного кольору. В цей момент у нього раптово виник протиправний злочинний умисел, спрямований та таємне викрадення зазначеного мобільного телефону.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, 09.11.2024 в період часу з 16.00 год. до 18.00 год., (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, таємно, із корисливої мети, в умовах воєнного стану, розуміючи, що своїми діями здійснює незаконне безоплатне вилучення чужого майна поза волею власника, впевнившись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, з дерев`яної тумби вищевказаної квартири, викрав мобільний телефон марки «ОРРО» А17К, 3/64 gb, sn: НОМЕР_3 , model: НОМЕР_4 , ІМЕІ 1. НОМЕР_5 ІМЕІ 2. НОМЕР_6 , корпус якого синього кольору (NavyBlue), екран чорного кольору, який на праві власності належить ОСОБА_7 .

Після цього, ОСОБА_5 , утримуючи викрадене майно при собі, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 , майнову шкоду на суму 3499 грн.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, які з достатньою ймовірністю підтверджують існування розумної підозри щодо причетності підозрюваного до вчинення тяжкого злочину, а саме:

-протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від потерпілого ОСОБА_7 від 14.01.2025;

-протоколом допиту потерпілого від 17.01.2025;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.01.2025;

-заявою про добровільну видачу мобільного телефону гр. ОСОБА_5 від 18.01.2025;

-протоколом огляду предмета за участю гр. ОСОБА_5 від 18.01.2025;

-постановою про визнання речовим доказом від 18.01.2025;

-протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 21.01.2025.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Із аналізу практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішень у справах «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», «Мерабішвілі проти Грузії» можна виділити такі критерії стандарту доказування «обґрунтована підозра»: існування фактів та інформації, які дали змогу переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення; факти, якими обґрунтовується підозра можна «розумно» вважати такими, що підпадають під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність; обґрунтованість підозри не може встановлюватися in abstracto або ґрунтуватися на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватися конкретними доказами в кримінальному провадженні; стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Статтею 132 КПК встановлені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження - вони не допускаються, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий,прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Як встановлено під час розгляду клопотання, 21.01.2025 року про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення із правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України було повідомлено ОСОБА_5 .

Як вбачається з досліджених судом матеріалів клопотання, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності.

Отже, описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими прокурором матеріалами кримінального провадження дає слідчому судді підстави дійти висновку про можливу причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, що виправдовує застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Фактичні данні щодо обставин, що мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування, не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися з зазначених підстав.

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, та які вказують, що підозрюваний може:

Переховуватися від органу досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується тим, що підозрюваний не має постійного доходу, оскільки не має місця роботи, має посередню характеристику та неодноразові судимості), крім цього останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. При цьому у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні даного кримінального правопорушення йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а відтак усвідомлюючи невідворотність настання покарання за вчинене діяння та санкцію інкримінованого кримінального правопорушення, загроза реального відбуття з високою ймовірністю спонукають підозрюваного до переховування від органу досудового розслідування, суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, вказує на те, що підозрюваний може у будь-який момент залишити межі міста та області з метою переховування від органу досудового розслідування та/або суду з метою уникнення покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, що може виразитися у вигляді втечі.

Незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). Перебування підозрюваного ОСОБА_5 поза межами установ, що утримують осіб під вартою, створює загрозу здійснення впливу на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, так як з деякими особисто знайомий (що видно з протоколів допиту останніх). Крім того, після отримання копій матеріалів кримінального провадження, як додаток до вказаного клопотання, ОСОБА_5 , отримав доступ до персональних даних потерпілого та свідків (повні анкетні дані, адреси реєстрації та проживання, абонентські номери). Обґрунтованість даного ризику обумовлена тим, що ОСОБА_5 розуміючи ступінь тяжкості вчинення злочину, наслідки та ризик втечі для нього, перебуваючи поза межами місця позбавлення волі, може самостійно, або заручившись підтримкою інших осіб, негативно впливати на психологічний та моральний стан потерпілого та свідків, безперешкодно спровокувати та викликати у них бажання відмовитися від наданих свідчень, які є беззаперечними доказами вини підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, очікуючи на можливу помсту з його боку, шляхом вмовлення, тиску, погроз, залякувань, викликання жалю до себе, або будь-яким іншим способом, оскільки є особою раніше судимою за злочини проти життя та здоров`я з метою уникнення покарання за вчинений злочин. Вищевказане може вплинути на швидке, повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які згідно ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а саме встановлення мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, а також виду і розміру завданої шкоди тощо..

Вчинити інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 вже не вперше вчинив кримінальне правопорушення, не має офіційного працевлаштування, не має достатнього законного джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя останнього,що свідчить про те, що він й у подальшому буде вчинювати кримінальні правопорушення майнової спрямованості з корисливих мотивів. Отже, може продовжувати свою протиправну діяльність.

Доходячи до висновку про наявність ризику, слідчий суддя звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрюваний може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно якого, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

З досліджених слідчим суддею матеріалів кримінального провадження вбачається, що зібрана доказова база відповідає наведеним вище критеріям. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням злочину, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Наявність же будь-яких обставин, що є суперечливими, або свідчать про наявність даних, які підлягають перевірці, є завданням органу досудового розслідування під час розслідування справи з метою підтвердження або спростування підозри, яка стала підставою для затримання, що повинно підтвердити або спростувати підозру.

Відповідно до практики Європейського суду із захисту прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому слідчий суддя враховує і те, що в судове засідання не було надано доказів того, що застосування будь якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_5 необхідно обрати найсуворіший запобіжний захід, який дієво забезпечить виконання підозрюваним передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України обов`язків.

Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.

Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

Отже з урахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Окрім цього, відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Викладене у сукупності дає підстави для задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 , але слідчий суддя приходить до висновку про доцільність визначення розміру застави 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя-

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.

Застосувати у рамках кримінального провадження № 0000066 від 15.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, маючого професійно-технічну освіту, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, має статус учасника бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів з 22.01.2025 року до 22.03.2025 року включно з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 , з місцем дислокації АДРЕСА_4 .

Відповідно до норм ч. 5 ст. 182, ч. 4 ст. 183 КПК України, визначити ОСОБА_5 розмір застави 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121 120,00 гривень. У разі внесення застави на депозитний рахунок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді застави та покласти на нього наступні зобов`язання, які він повинен буде виконувати строком до 22.03.2025 року:

1)своєчасно прибувати за першою вимогою до слідчих слідчої групи, прокурорів групи прокурорів, слідчого судді, суду в межах кримінального провадження №0000066 від 15.01.2024, залежно від стадії кримінального провадження;

2)не відлучатися за межі м. Кам`янське Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4)не спілкуватися із потерпілим та свідками в даному кримінальному провадженні без дозволу на це слідчого, прокурора чи суду;

5)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1