ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2872/24
Провадження №1-кс/477/87/25
УХВАЛА

про арешт майна

27 січня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане у кримінальному провадженні №0001240 від 05 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 302, частиною другою статті 303, частиною третьою статті 263 КК України, про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2025 року прокурор Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001240 від 05 серпня 2024 року із клопотанням про арешт майна, яке було виявлено та вилучено 21 січня 2025 року в ході проведення обшуку транспортного засобу автомобіля, марки «Hyundai», моделі «Sonata», державний номерний знак НОМЕР_1 , що перебуває у фактичному володінні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування поданого клопотання посилається на те, що у провадженні СВ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0001240, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 05 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 14, частиною другою статті 303 КК України, за фактом вчинення мешканцями міста Миколаєва дій, пов`язаних з сутенерством та втягненням осіб в зайняття проституцією, з метою отримання грошового прибутку.

21 січня 2025 року, у транспортному засобі який перебував у фактичному володінні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перевіряється органом досудового розслідування на предмет причетності до вчинення вказаного кримінального правопорушення проведено обшук, під час якого виявлено та вилучено мобільний телефон, банківська картка та учбова граната.

Враховуючи, що вилучене майно є предметом, засобом та знаряддям злочину і може зберігати сліди вчиненого злочину, містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального правопорушення, тобто містять ознаки речового доказу, прокурор звернувся з вказаним клопотання про накладення арешту.

У судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явився, подавши заяву про розгляд клопотання без його участі. Просив його задовольнити з підстав вказаних у клопотанні.

ОСОБА_4 , як власник вилученого майна в судове засідання також не з`явився. Від представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд клопотання без участі власника майна та не заперечував проти його задоволення.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Встановлено, що СВ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001240 від 05 серпня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 302, частиною другою статті 303, частиною першою статті 263 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, ОСОБА_6 в змові з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 протягом тривалого часу займались проституцією, тобто надавали сексуальні послуги за гроші клієнтам чоловічої статі, в орендованій ними квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , фактично перетворивши її на притон для зайняття проституцією і тим самим утримували місце розпусти та управляли ним.

Крім того, ОСОБА_6 в змові з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з метою забезпечення постійної повсякденної діяльності утримуваного ними місця розпусти, підшукували інших осіб жіночої статі, які на той час вже займалися проституцією у місті Миколаєві та залучали їх до надання платних сексуальних послуги клієнтам в орендованій ними квартирі, тобто вживали необхідних дій для постійного функціонування даної квартири як місця розпусти та зайняття проституцією в ній та 01 листопада 2024 року, 21 січня 2025 року вчинили дії пов`язані зі звідництвом ОСОБА_11 з ОСОБА_12 для вчинення розпусних дій з метою наживи.

Під час досудового розслідування обставин указаного правопорушення, органом досудового розслідування проведено комплекс негласних слідчих (розшукових) дій, в ході яких задокументовані вище викладені обставини вчинення вказаних кримінальних правопорушень.

На виконання доручення слідчого, УМП ГУНП в Миколаївській області встановлено осіб, які можуть бути причетними до вчинення вказаного правопорушення, зокрема його організаторів, виконавців; місця їх проживання, вчинення протиправних дій, транспортні засоби що перебувають у їхньому користуванні, тощо.

За змістом рапорту працівника УМП ГУНП в Миколаївській області від 07 січня 2025 року, встановлено, що ОСОБА_6 , для збільшення фінансового прибутку налагодила тісний зв?язок зі ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 та має в користуванні автомобіль марки: Hyundai Sonata державний номерний знак НОМЕР_1 , та на даному автомобіль працює таксистом на базі «944» і підшукує осіб чоловічої статті а в подальшому забезпечує їх доставку за адресою: АДРЕСА_3 , яка використовується, як місце для надання платних сексуальних послуг.

21 січня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді від 16 січня 2025 року здійснено обшук транспортного засобу автомобіля, марки «Hyundai», моделі «Sonata», державний номерний знак НОМЕР_1 , що перебуває у фактичному володінні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якого виявлено та вилучено належні йому речі та документи, які могли виступати як знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення, а також містити в собі інформацію що стосується обставин вчинення кримінального правопорушення.

Згідно постанови про визнання речовими доказами від 21 січня 2025 року, вилучене під час проведення обшуку майно, визнано в якості речових доказів у кримінальному провадженні №0001240 від 05 серпня 2024 року.

З метою збереження речових доказів, прокурор ОСОБА_13 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно.

Вирішуючи клопотання в межах заявлених вимог та відповідно до наданих стороною обвинувачення доказів, слідчий суддя виходить з такого.

Главою 3 Кримінального процесуального кодексу України унормовано визначення та порядок набуття процесуального статусу сторонами та іншими учасниками кримінального провадження, а також обсяг їх прав та обов`язків.

Зокрема §5 Глави 3 КПК України визначаються особливості процесуального статусу інших учасників кримінального провадження, до яких законодавцем віднесено і третю особу, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Так, нормами статті 64-2 КПК України визначено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особа, наведений перелік прав та обов`язків такої особи, а також визначені обставини, що обумовлюють набуття особою відповідного процесуального статусу.

В свою чергу, порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зокрема арешту майна визначений положеннями Глав 10 та 17 КПК України.

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За системним тлумаченням положень статті 64-2 КПК України, частини третьої статті 170 КПК України, та статті 98 КПК України, на майно, що було вилучено у ході обшуку транспортного засобу, що перебуває у фактичному володінні ОСОБА_4 може бути накладено арешт незалежно від того, кому належить вилучене майно, за умови наявності у вилученого майна, ознак, передбачених статтею 98 КПК України.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Описана у клопотанні обставини вчинення кримінального правопорушення з наданими прокурором матеріалами кримінального провадження свідчить про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 302 КК України, тобто в утриманні місць розпусти, а також у звідництві для розпусти, а також за частиною другою статті 303 КК України, тобто у сутенерстві, вчиненого щодо кількох осіб за попередньою змовою групою осіб. Крім того з урахуванням майна, що було віднайдено підчас обшуку вбачається досить переконливими наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, що в сукупності на підставі пункту 1 частини третьої статті 132 КПК України є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема, арешту майна.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що умова накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів за положеннями частини третьої статті 170 КПК не містить таку вимогу її застосування як оголошення підозри у кримінальному провадженні певній особі, не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна або вчиненням кримінального правопорушення будь-якого ступеня тяжкості.

Про доведеність існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення може свідчити сам факт здійснення за певними фактичними обставинами досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР, та відповідні матеріали цього провадження, у зв`язку з чим слідчий суддя на підставі описаних у клопотанні обставин кримінального правопорушення у сукупності з наданими слідчим матеріалами кримінального провадження дійшов висновку, що за описаних фактичних обставин могло бути вчинено кримінальне правопорушення, пов`язане з утриманням місць розпусти, звідництвом для розпусти, а також у сутенерстві, що вчинено щодо кількох осіб за попередньою змовою групою осіб, та у діях пов`язаних із незаконним придбанням та зберіганням бойових припасів та вибухових пристроїв.

Матеріали досудового розслідування містять достатні відомості вважати, що до вчинення кримінального правопорушення можуть бути причетні особи, зокрема ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також ОСОБА_4 , який за встановлених органом досудового розслідування обставин міг вчиняти дії пов`язані з функціонування місць розпусти та сутенерством.

На даному етапі досудового розслідування триває ряд слідчих дій, встановлюється коло осіб причетних до вчинення злочину, їх роль у його вчиненні виготовленні.

У відповідності до частини сьомої статті 236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право, серед іншого, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлено, що вилучене під час проведення обшуку майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критерію, зазначеному у статті 98 КПК України.

Інформація, яка міститься на вилученому у ОСОБА_4 мобільному телефоні, що був вилучений під час обшуку може містити інформацію щодо предмету доказування у кримінальному провадженні, а саме зафіксовані фото відеоматеріали, які підтверджують здійснення злочинної діяльності та може мати суттєве значення для встановлення інших обставин кримінального провадження, що розслідується (кола осіб, які можуть бути причетні до вчинення злочину, дані про номери мобільних телефонів, використані під час вчинення злочину, зв`язки між особами, причетними до вчинення злочину, тощо).

На переконання слідчого судді, додані до клопотання слідчого матеріали свідчать про наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для забезпечення збереження речового доказу та з метою запобігання можливості його приховування, знищення або перетворення. Прокурором доведено необхідність накладення арешту на майно, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, що було вилучене 21 січня 2025 року під час проведення обшуку транспортного засобу автомобіля, марки «Hyundai», моделі «Sonata», державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває у фактичному володінні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із встановленням заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися цим майном, а саме на:

-Учбову гранату РІРО-5;

-Мобільний телефон «Samsung»;

-Банківська картка АТ «Універсал банк» (Монобанк) № НОМЕР_2 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_1