ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №952/462/24 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/274/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.27, ч.1 ст.358,ч.4 ст.358 КК України
УХВАЛА

Іменем України

25 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадженняза апеляційною скаргою прокурора на вирок Зачепилівського районного суду Харківської області від 04.06.2024 року стосовно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець сел. Зачепилівка Зачепилівського району Харківської області, громадянин України, українець, освіта середня - спеціальна, непрацюючий, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за:

- ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України до 1 року обмеження волі;

- ч. 4 ст. 358 КК України до 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 ( один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік із покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, ОСОБА_7 в середині жовтня 2022 року усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи кримінально протиправний умисел, замовив у невстановленої особи водійське посвідчення серійний номер НОМЕР_1 видане 20.01.2023 Центром TSC0541 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, ОСОБА_7 розуміючи, що вказаний документ буде підробленим, вчинив вказане кримінальне правопорушення надавши необхідні дані, а саме: свої паспортні дані, ідентифікаційний код та фотографію, тим самим заздалегідь обіцяв придбати підроблений документ - водійське посвідчення. На виконання вказаної домовленості, приблизно через 3 місяці після замовлення, отримав підроблене водійське посвідчення на своє ім`я, за яке заплатив грошові кошти в розмірі 12000 грн.

Крім цього, ОСОБА_7 переслідуючи ціль незаконного використання завідомо підробленого документа, діючи умисно, усвідомлюючи, що порушує порядок видачі особі національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами ( далі- посвідчення водія) відповідної категорії, що передбачений Положенням « Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року № 340, придбав в Інтернеті у невстановленої особи посвідчення водія, серійний номер НОМЕР_1 видане 20.01.2023 Центром TSC 0541 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його незаконного використання пред`являючи його, під час керування транспортним засобом, співробітникам поліції у разі його зупинки та перевірки документів.

17.04.2024 ОСОБА_7 керуючи автомобілем марки ГАЗ 310290, державний номерний знак НОМЕР_2 , а саме по вулиці Тихій в сел. Зачепилівка Красноградського району Харківської області, був зупинений працівниками ВРПП СПД № 1 Красноградського РВП, так як порушив правила дорожнього руху, а саме п.31.4.3а, за що на ОСОБА_7 було складено адміністративну постанову за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП. На законну вимогу працівника ВРПП СПД № 1 Красноградського РВП пред`явити документи, що посвідчують особу, у ОСОБА_7 виник кримінально протиправний умисел, спрямований на використання вищевказаного підробленого посвідчення водія, реалізуючи який, ОСОБА_7 під час перевірки документів, поліцейськими ВРПП СПД № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області, пред`явив останнім, тобто незаконно використав завідомо підроблений документ - посвідчення водія, серійний номер НОМЕР_1 видане 20.01.2023 Центром TSC0541 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Після цього, працівниками ВРПП СПД № 1 Красноградського РВП було викликано слідчо- оперативну групу.

17.04.2024 року в період часу з 15.35 по 15.43 год., а саме по вулиці Тихій в сел. Зачепилівка Красноградського району Харківської області, на відкритій ділянці місцевості було проведено огляд місця події, в ході якого у ОСОБА_7 було вилучено водійське посвідчення серійний номер НОМЕР_1 видане 20.01.2023 Центром TSC0541 на ім.»я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке відповідно до висновку судової технічної експертизи документів не відповідає бланкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника - України. Посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 видане 20.01.2023 Центром TSC0541 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виготовлене комбінованим способом: всі зображення лицьового та зворотного боків бланка ( крім індивідуальної інформації, якою персоналізований бланк, серії, номеру бланка та вихідних реквізитів виробника бланка) нанесені за допомогою знакосинтезуючого пристрою зі струменевим способом друку; індивідуальна інформація, якою персоналізований бланк, серія, номер бланка та вихідні реквізити виробника бланка нанесені термотрансферним способом друку.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність - ч. 1 ст. 70 КК України, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність - незастосуванням закону, який підлягає застосуванню ст. 55 КК України (в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами). Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України - у виді 1 року обмеження волі, за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді 1 року обмеження волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом повного складання покарань, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 2 років обмеження волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік із покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково, обвинуваченого, який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляцію слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно вироку (а. с. 17 - 18), який ухвалений за результатами спрощеного провадження передбаченого ст. 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засідання або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, а саме пособництво підроблення посвідчення; ч. 4 ст. 358 КК України, а саме використання завідомо підробленого документа.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд врахував положення ст. 50, 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, його обставини (форму вини, мотив і мету, спосіб тощо), відношення обвинуваченого до скоєного, особу винного.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував: ступень тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, обставин, що обтяжує покарання, судом не встановлено.

Такий підхід при призначенні покарання, колегія суддів находить таким, що в цілому відповідає вимогам процесуального закону і тим критеріям які наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Проте, судом першої інстанції неправильно застосовано принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, оскільки в своєму рішенні суд поглинув однакові за видом та розміром покарання, які не були призначенні у максимальних межах санкції.

Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7: «Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК України».

За таких обставин, судом фактично не застосовано жодне з існуючих правил призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

З приводу апеляційних вимог прокурора щодо неправильності застосування Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а саме не застосування судом додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 55 КК України визначено, що позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове покарання може бути призначене й у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за умови, що з урахуванням характеру кримінального правопорушення, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Обґрунтовуючи необхідність призначення такого додаткового покарання, прокурор посилається на висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 у справі 702/301/20 про те, що правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини ст. 286, 286-1 КК України, і полягає у забороні керувати транспортними засобами. У наведеній постанові Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку про те, що у ст. 55 КК України не встановлено обмежень щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, коли воно передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частиниКК України, особам, які на момент вчинення кримінального правопорушення не мали права керувати транспортними засобами.

Особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною ст. 286, 286-1 КК України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що у провадженні, яке було предметом розгляду Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, особа, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, допустила порушення Правил дорожнього руху та враховуючи наслідки, що настали, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України. При цьому, санкції ст. 286, 286-1 КК України, окрім ч. 2 ст. 286 КК України, передбачають обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Таким чином, Верховний Суд надавав оцінку обставинам, коли особа, яка перебувала за кермом транспортного засобу та спричинила ДТП, не мала посвідчення водія, а санкції ст. 286, 286-1 КК України передбачають можливість призначення такого додаткового покарання як позбавлення права керування транспортними засобами. В даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України, санкції яких, на відміну від санкції ст. 286, 286-1 КК України, не передбачають можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

І хоч положення ч. 2 ст. 55 КК України визначають можливість призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, однак одночасно з цим визначають умову такого застосування. На переконання колегії суддів призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами в даному випадку не сприятиме запобіганню вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень та досягненню мети покарання, яке за своєю суттю полягає у обмеженні особи у використанні такого права протягом встановленого судом строку. Таким чином, застосування в даному кримінальному провадженні додаткового покарання не є перешкодою для вчинення особою дій, спрямованих на отримання як посвідчення водія поза встановленою законодавством процедурою так і будь-якого іншого документу.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 55 КК України, враховуючи характер кримінальних правопорушень, та те, щоОСОБА_7 в даному провадженні не обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення у сфері порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, йому не ставиться в провину порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинило шкоду здоров`ю чи навіть смерть іншим особам, яке б за своїм характером вимагало необхідність призначення такого додаткового покарання, суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх правових підстав для призначенняОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, у зв`язку із чим апеляційна скарга прокурора в цій частині вимог задоволенню не підлягає.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом встановлено - неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а це згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

За наведеного, вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання, а апеляційна скарга прокурора - частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, ч. 2 ст. 409, 414 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Вирок Зачепилівського районного суду Харківської області від 04.06.2024 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_7 за:

- ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України до штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.;

- ч. 4 ст. 358 КК України до 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 рокі обмеження волі.

В решті вирок залишити без змін, включаючи застосування положень ст. 75, 76 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді