Справа № 461/2506/25
Провадження № 1-кс/461/2160/25
УХВАЛА

Іменем України

08.04.2025 слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові клопотання слідчого другого відділення слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно

в с т а н о в и в:

слідчий другого відділення слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_3 , за погодженням прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству ОСОБА_4 , звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було виявлене та вилучене 04.04.2025 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний термінал марки Iphone 15 Pro Мax, серійний номер НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , в силіконовому чохлі з пошкодженим (тріснутим) захисним склом на екрані.

Слідчий обґрунтовує своє клопотання тим, що 04.04.2025 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний термінал марки Iphone 15 Pro Мax, серійний номер НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , в силіконовому чохлі з пошкодженим (тріснутим) захисним склом на екрані, який відповідно до постанови слідчого від 04.04.2025 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Відтак, з метою збереження речових доказів, слідчий просить клопотання задоволити.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися, однак у клопотанні просили проводити розгляд справи без їх участі.

ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, однак через канцелярію суду подали заперечення щодо накладення арешту на майно. Захисник повідомив, що ОСОБА_5 жодним чином не причетний до протиправної діяльності та вчинення кримінального правопорушення. Просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого та повернути вилучене майно.

На підставі ст.107 КПК України фіксування судового процесу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим відділом Управління СБ України у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000094 від 29.03.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 113 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що 28.03.2025 у період з 21:15 год. по 21:30 год. здійснено спробу підпалу релейної шафи сигнальної установки № 1 служби сигналізації та зв`язку регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», яка розміщена на переїзді 76 колії поблизу адміністративної території Львівської дистанції колії регіональної філії «Львівська залізниця» (м. Львів, вул. Городоцька, 166). Знищення вищевказаного об`єкта, могло спричинити збій системи сигналізації та призвести до пошкодження об`єктів залізничної інфраструктури у зв`язку з відсутністю врегульованого руху пасажирських та вантажних залізничних складів потяга.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.04.2025 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний термінал марки Iphone 15 Pro Мax, серійний номер НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , в силіконовому чохлі з пошкодженим (тріснутим) захисним склом на екрані.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Зокрема, посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження цього майна як речового доказу у кримінальному провадженні, слідчий та прокурор повинні зібрати та надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження існування правових підстав для арешту вказаного майна.

Однак, жодних даних про те, що власник вилученого майна ОСОБА_5 може бути причетним до вчинення протиправних дій, а також що вилучений мобільний телефон містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчим та прокурорм не наведено.

Вказане твердження слідчого є лише припущеннями, які об`єктивно не підтвердженні будь-якими фактичними даними, а отже не можуть бути прийнятими до уваги.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішення якого застосовуються на території України поряд з національним законодавством, для того, щоб втручання в право власності вважалось допустимим, воно повинне слугувати не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна дотримуватись розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Зазначене твердження міститься у Рішенні «АГОСІ» проти Сполученого Королівства» від 24.10.1986.

Отже сукупність вказаних вище обставин свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Згідно ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, слідчий суддя, розглянувши клопотання в межах питань, які були винесені на його розгляд, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування такого заходу кримінального провадження як арешт майна, що зазначене у клопотанні прокурора.

Керуючись ст.ст.131, 132, 170, 172, 173, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого другого відділення слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо, ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1