Справа № 161/9186/22 Провадження №11-кп/802/263/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000179 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 04 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Маневицького районного суду Волинської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000179, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.127, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.255-1 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.255-1, ч.1 ст.255-2 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

В судовому засіданні прокурор у кримінальному провадженні подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки ризики, визначені ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжних заходів, не відпали, а продовжують існувати.

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 04 лютого 2025 року клопотання прокурора задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 04 квітня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Таке своє рішення місцевий суд мотивував тим, що прокурором доведено, що з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід, оскільки наведені в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вважає ухвалу суду незаконною. Посилається на те, що в оскаржуваній ухвалі не наведено мотивів прийнятого судом рішення, лише декламовано положення та обставини, які виклав сам прокурор, а серед матеріалів досліджених судом жоден із доказів не вказав на необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою змінити запобіжний захід для ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Приписами ст.197 КПК України регламентовано, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно положень ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Вимогами ст.177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Матеріалами провадження стверджується, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.127, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.255-1 КК України, які відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, серед яких злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, санкцією статті якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років, а за вчинення злочину зазначеного ч.2 ст.255-1 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Місцевим судом у достатній мірі встановлені підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів, їх ступінь тяжкості та покарання, що йому загрожує у випадку визнання винуватим у їх вчиненні, зазначені обставини, характер правопорушення вказує на продовження існування раніше визначених ризиків, на момент розгляду апеляційної скарги захисника в рамках даного кримінального провадження триває судовий розгляд в суді першої інстанції.

А тому, на переконання апеляційного суду, заявлені прокурором ризики продовжують існувати.

Суд апеляційної інстанції вважає, що продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою, місцевий суд врахував як обставини, передбачені ст.184 КПК України, так і обставини, визначені ст.199 КПК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , вік та стан його здоров`я, відсутність документального підтвердження неможливості його утримання в умовах слідчого ізолятора, апеляційний суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 405, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 04 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: