У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора, поданого у кримінальному провадженні №0001142 від 11 грудня 2024 року, про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України

У С Т А Н О В И В:

Шевченківським районним судом міста Києва здійснюється розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0001142 від 11.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

На теперішній час підготовче судове засідання у кримінальному провадженні не проведено.

Виклад фактичних обставин, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше травня 2023 року та за достеменно невстановлених досудовим слідством обставин, використовуючи персональний профіль застосунку «Telegram», за рекомендацією свого знайомого ОСОБА_7 , вступив в комунікативний зв`язок із користувачем цього ж за стосунку ОСОБА_8 , з персональним профілем під назвою: «ОСОБА_11», та який використовує номер стільникового зв`язку НОМЕР_1 . При цьому досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , РНОКПП: НОМЕР_2 , є уродженцем м.Донецьк, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , документований паспортом громадянина рф серія НОМЕР_3 , на постійній основі виконує функції зв`язківця агентурної мережі.

Також, маючи активну проросійську позицію та на виконання вказівок вказаного вище представника спецслужб рф, з метою надання допомоги представникам держави-агресора в проведені підривної діяльності проти України, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого фактичного проживання у с-ще Очеретино Покровського району Донецької області, у повідомленнях, датованих від 23.05.2023 -25.05.2023, у застосунку «Telegram», повідомив про місця розташування сил та засобів оборони України, шляхом надіслання фотографій та ін. графічних зображень у формі «захоплень екрану» власного мобільного телефону із зображенням мобільних навігаційних карт з прив`язкою до орієнтовних географічних координат (по системі СК-42).

Одночасно з цим, ОСОБА_6 , у ході сталого комунікативного зв`язку, що склався між ним та представником спецслужб рф - ОСОБА_8 , переслідуючи корисливий мотив, у повідомленнях датованих від 27.05.2023, у застосунку «Telegram», надав реквізити банківської картки, а саме: № НОМЕР_4 .

Всю надану інформацію та інші супутні обставини, що виникали у ході комунікації між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , останній, на регулярній основі доповідав члену тог у складі гу гш зс рф ОСОБА_9 , який використовував персональний профіль під назвою: « ОСОБА_10 » та прихованим мобільним номером телефону у застосунку «Telegram».

Таким чином, ОСОБА_6 , під час реалізації свого злочинного умислу, направленого на надання допомоги представникам іноземної держави в проведенні підривної діяльності проти України, усвідомлював, що надані ним відомості не були публічно доступними, не публікувались і не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, а отже становили оперативний інтерес для представників рф та могли бути використані при проведенні підривної діяльності проти України шляхом планування та проведення бойових чи диверсійних дій проти України, направлених на захоплення її територій, зменшення її воєнного, економічного, соціального та морально-політичного потенціалу у сфері оборони шляхом проведення ударів по відповідних об`єктах.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 111 КК України - державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене в умовах воєнного стану громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: надання іноземній державі, іноземній організації, її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

02.10.2024 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. ст. 208, 615 КПК України.

04.10.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30.11.2024 включно.

25.11.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 02.01.2025 включно.

26.12.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 23.02.2025 включно.

18.02.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва в порядку ч.6 ст.199 КПК України продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 18.04.2025 включно.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав із зазначених підстав та просить клопотання задовольнити.

Сторона захисту щодо клопотання заперечила, та просить у продовженні запобіжного заходу відмовити та звільнити обвинуваченого з-під варти. Вказують, що стороною обвинувачення не підтверджено доказами наявність ризиків, а ОСОБА_6 не має наміру переховуватись від органів слідства і суду, в ході досудового розслідування він сприяв розкриттю злочину. Потерпіла претензій до обвинуваченого не має, має намір з ним примиритися і не бажає щоб його суворо карали. Не вбачає ризику впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, переховуватись від суду в обвинуваченого наміру немає.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 5 (п.1 пп. (с)) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Тримання під вартою відповідно до вказаних конвенційних положень має бути пропорційним заходом для досягнення зазначеної мети (Ladent проти Польщі, пункти 55-56).

«Обґрунтована підозра» у скоєнні кримінального правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин (Ilgar Mammadov проти Азербайджану, п.88; Erdagoz проти Туреччини, п. 51; Fox, Campbell і Hartley проти Сполученого Королівства, п 32).

Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладеної в рішенні Джессіус проти Литви, особа може бути позбавлена волі на підставі статті 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод лише в рамках кримінального провадження, з тим, щоб вона постала перед компетентним судовим органом за обґрунтованою підозрою у вчиненні злочину.

Відповідно до ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Як встановлено ч. 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Дослідивши обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення, не вирішуючи питання про доведеність вини, виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих та досліджених в судовому засіданні матеріалах, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, зважаючи на те, що обвинувальний акт відносно нього сформований та скерований на розгляд до суду.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалах, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідне кримінальне правопорушення могло бути вчинено, а надані прокурором до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

При цьому необхідно відзначити, що слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього заходу забезпечення кримінального провадження, одним із яких є запобіжний захід, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя згоден із тим, що прокурор довів наявність ризику переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування чи суду, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, а тому не може не усвідомлювати особливу тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку призначення судом такого покарання, і ті невідворотні наслідки, які можуть настати особисто для нього, якщо суд визнає його вину і призначить таке покарання.

Також слідчий суддя згоден із тим, що прокурор довів існування ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Отже слідчий суддя погоджується із тим, що слідчий довів наявність вказаних ним ризиків, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України. Однак зазначає, що за положеннями частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі якщо слідчий чи прокурор доведе, що жоден більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Зважаючи на викладені вище норми закону, і з мотивів вказаних вище, слідчий суддя погоджується із тим, що сама суть всіх інших більш м`яких запобіжних заходів, зокрема: особисте зобов`язання (стаття 179 КПК України), особиста порука (стаття 180 КПК України), застава (стаття 182 КПК України), домашній арешт у певний час доби (стаття 181 КПК України, з урахуванням частини 3 статті 196 КПК України), на даний момент, не зможуть запобігти доведеним ризикам.

Домашній арешт, вочевидь не зможе запобігти ризику впливу на свідків та вчиненню обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Таким чином, з огляду на вказані положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, беручи до уваги подані прокурором докази, особу обвинуваченого, який не має офіційних джерел доходів, підозрюється у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задовольнити та продовжити застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вищевказаним ризикам і забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 87, 107, 176-178, 184, 193, 194, 196, 198 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 14 червня 2025 року, включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1