Справа № 487/1065/25
Провадження № 1-кс/487/1835/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 року Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001669 від 05.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 , звернулася до суду з клопотанням, у якому просила накласти арешт на майно, вилучене у ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ноутбук марки «Lenovo», який упаковано в сейф-пакет №WAR1765983; мобільний телефон «ІPhone» золотистого кольору, який упаковано в сейф-пакет №ICR0076554; мобільний телефон «ІPhone» у чохлі темного кольору, який упаковано в сейф-пакет №ICR0076529; ключі від автомобіля «КІА», які упаковано в сейф-пакет №ICR0076530.

Клопотання мотивовано тим, що вилучене у ході проведення обшуку майно буде використано у якості речового доказу по кримінальному провадженню. Враховуючи, вищевикладене, та те, що вилучене у ході проведення обшуку майно може містити відомості, які можуть містити докази вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України є необхідність накладення арешту на майно яке було вилучено в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій просив розглядати клопотання без його участі, відмовити у задоволенні клопотання та повернути законним власникам вилучений мобільний телефон та ноутбук.

Вивчивши клопотання, матеріали, якими слідчий мотивував його доводи, слідчий суддя дійшов наступного.

У провадженні слідчого відділу Миколаївського районного управління У провадженні СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження ЄРДР № 0001669 від 05.11.2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Процесуальне курівництво у вказаному провадженні здійснюється Окружною прокуратурою м. Миколаєва.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04.11.2024 до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшов рапорт старшого оперуповноваженого УБН ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 про те, що в ході виконання оперативно-технічних заходів було отримано інформацію , що 04.11.2024 о 15:02 невстановлені чоловік та жінка розмістили "схованку "закладку" імовірно з наркотичним засобом по вул. Озерна у м. Миколаїв.

В ході досудового розслідування проведеними слідчими діями та оперативно-розшуковими заходами було встановлено, що до збуту наркотичних засобів може бути причетний ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

13.03.2025 на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва було проведено обшук квартири за місцем проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

У ході проведення обшуку виявлено та вилучено: ноутбук марки «Lenovo», який упаковано в сейф-пакет №WAR1765983; мобільний телефон «ІPhone» золотистого кольору, який упаковано в сейф-пакет №ICR0076554; мобільний телефон «ІPhone» у чохлі темного кольору, який упаковано в сейф-пакет №ICR0076529; ключі від автомобіля «КІА», які упаковано в сейф-пакет №ICR0076530.

Частиною 7 статті 237 КПК України передбачено, що вилучені під час огляду речі, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, оскільки використане як засоби, знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завдання арешту майна є запобігання можливості його приховання, пошкодження псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч.ч.2,3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У цьому випаду, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У цьому випаду, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Вищевказані речі, вилучені в ході проведення вищевказаного огляду, мають доказове значення у кримінальному провадженні, згідно ч. 7 ст. 237 КПК України, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду (ч. 2 ст. 168 КПК України).

Частиною 5 ст. 171 КПК України визначено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, вказане майно є тимчасово вилученим майном.

За приписами ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Як передбачено ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання (ч.ч. 1, 2 ст. 171 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженню; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного у клопотанні майна.

Разом з тим слідчий суддя не знаходить підстав для накладення арешту на ключі від автомобілю «КІА», оскільки, ключі від автомобіля самі по собі не є майном, тобто в розумінні вимог чинного законодавства предметом матеріального світу, який перебуває увласності певної особи, це лише засіб приведення автомобіля в керування, але в межах цього клопотання питання про арешт автомобіля слідчий не ініціював.

Отже, в частині накладання арешту на ключі від автомобіля слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, клопотання слідчого слід задовольнити частково.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 132, 170-172 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене у ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ноутбук марки «Lenovo», який упаковано в сейф-пакет №WAR1765983; мобільний телефон «ІPhone» золотистого кольору, який упаковано в сейф-пакет №ICR0076554; мобільний телефон «ІPhone» у чохлі темного кольору, який упаковано в сейф-пакет №ICR0076529.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення відповідно до пункту 9 частини 1 статті 309 Кримінального процесуального кодексу України.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, інший власник майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1