Справа № 348/1744/22
Провадження № 11-кп/4808/45/25
Категорія ст. 121 ч. 2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Івано-Франківську справу за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника на вирок Надвірнянського районного суду від 29.08.2024 року, у кримінальному провадженні №0000211 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхній Майдан Надвірнянського району Івано-Франківської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, має трьох неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку день за день з 20 липня 2022 року.

Початок строку покарання обчислюється з моменту набрання вироку законної сили.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишено без зміни.

Згідно вироку, приблизно о 20 годині 19 липня 2022 року на території приватного домоволодіння що по АДРЕСА_2 , між ОСОБА_8 та його матір`ю ОСОБА_10 на ґрунті довготривалих неприязних відносин розпочалась словесна суперечка, під час якої ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, наніс потерпілій декілька хаотичних ударів кулаками рук по тілу та голові, внаслідок яких вона втратила рівновагу і упала на землю. У цей момент ОСОБА_8 схопив потерпілу за ноги та затягнув її до житлового будинку вказаного приватного домоволодіння, де продовжив наносити удари кулаками рук по тілу та голові ОСОБА_10 , спричинивши тілесні ушкодження, від яких потерпіла померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у приміщенні КНП «Надвірнянська ЦРЛ». В результаті неправомірних дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливом під оболонки головного мозку, речовину мозку та шлуночкові системи, м`які тканини голови, що відповідно до висновку судово-медичного експерта № 58 від 26 вересня 2022 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з вказаним вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник подали апеляційні скарги.

Захисник в апеляційній скарзі просить суд виправдати його підзахисного, оскільки не доведена вина ОСОБА_8 в нанесенні умисних тяжких тілесних ушкоджень потерпілій, які знаходяться в причинному зв`язку з її смертю. Вважає, що суд не врахував отримання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень в результаті її трьохразового падіння на бетонну площадку. Вважає, що мав місце нещасний випадок. Захисник критично відноситься до показань потерпілої ОСОБА_11 (доньки обвинуваченого), оскільки її посилання на фактичні дані зі слів сусіда ОСОБА_12 , не відповідають дійсності, оскільки останній не був очевидцем подій та не був допитаний, як свідок. Зауважує, що суд не мав права брати до уваги показання свідка ОСОБА_13 (староста с. Верхній Майдан), оскільки між ним та обвинуваченим були неприязні стосунки. Суд належним чином не врахував показання дружини обвинуваченого ОСОБА_14 , яка вказала, що саме вона виявила потерпілу без свідомості, після чого покликала сусіда ОСОБА_12 . Аналогічні свідчення дав і неповнолітній свідок ОСОБА_15 . Допитаний судом експерт ОСОБА_16 належним чином не довів, що ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження внаслідок ударів обвинуваченого, як і не спростував, що вони могли утворитись внаслідок падіння на бетонну площадку. Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 121 КК України. Розгляд апеляційної скарги просить проводити за його відсутності.

Обвинувачений у скарзі стверджує, що не бив потерпілу, а відтягував від собаки, яка агресивно поводилась. Після цього, потерпіла сідала на пеньок і втративши рівновагу, впала лівою частиною обличчя на бетон. Він намагався завести її до хати, але вона знову впала на бетонну площадку правою стороною. Коли він її підняв, вона зробила крок в бік хати та вдарилася головою об вхідні двері. Лише після цього він побачив на її носі рану та кров. Коли завів потерпілу до хати та поклав на підлогу, вона відмовилася від його допомоги, а тому він залишив її на підлозі та пішов додому. Пізніше в цей же день його дружина пішла до потерпілої, виявила її непритомну в хаті, викликала медичну допомогу. Він пояснив поліцейським, що його матір впала, але його змушували під фізичним тиском визнати свою вину у злочині. Працівники поліції до нього застосовували недозволені методи слідства побили, розбили ніс та зламали ребра. У такому стані давали підписувати невідомі документи. Пізніше його возили до лікарні де було встановлено перелам ребер, проте це не зафіксували.

Також на вироком суду першої інстанції апеляційну скаргу подав прокурор, який до закінчення апеляційного розгляду відмовився від апеляційної скарги.

Учасники апеляційного розгляду просили закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора.

Обвинувачений та його захисник підтримали подані ними апеляційні скарги, а прокурор заперечував проти їх задоволення.

Апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про призначення судово-медичної експертизи та клопотання прокурора про прослуховування запису судового засідання, в якому здійснювався допит судового експерта ОСОБА_16 . Ці клопотання не були обґрунтовані із зазначенням підстав передбачених ст.404 КПК України. Зокрема обвинувачений не зазначив, у чому полягає необхідність проведення судово-медичної експертизи, які питання необхідно з`ясувати під час її проведення, які обставини не були досліджені експертами в ході проведення СМЕ на стадії досудового слідства. Прокурор не вказав на порушення судом першої інстанції порядку допиту експерта в суді.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, розглянувши клопотання сторін, вивчивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що заяву про відмову від апеляційної скарги прокурора слід задовольнити та закрити апеляційне провадження в цій частині. Що стосується апеляційних скарг сторони захисту, вони задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що суд першої інстанції наведених вимог кримінального процесуального законодавства дотримався, безпосередньо дослідив докази, дав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину за обставин викладених у вироку.

Апеляційні доводи про недоведеність винуватості ОСОБА_8 в нанесенні потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, які знаходяться в причинному зв`язку з її смертю, не заслуговують на увагу апеляційного суду та спростовуються сукупністю доказів по справі.

Сам ОСОБА_8 в ході кримінального провадження надавав суперечливі пояснення щодо фактичних обставин справи, зокрема щодо механізму та послідовності отримання потерпілою тілесних ушкоджень.

Так, з відеозапису слідчого експерименту вбачається, що ОСОБА_8 детально показав як тягнув та штовхав потерпілу ОСОБА_10 в будинок, під час чого вона декілька разів падала та билася головою. Перше падіння відбулося, коли вона сідала на пеньок та впала на бетонну площадку лівою частиною обличчя. Другий раз біля правої частини вхідної двері (цент бетонної площадки) правою стороною голови. Третій раз правою частиною обличчя об площину вхідної двері. Четвертий раз в коридорі потиличною частиною об підлогу. Слідчий експеримент відбувається у присутності захисника та понятих. ОСОБА_8 дуже активно з власної ініціативи переміщується та детально показує на статисті обставини своїх показань.

Проте, в судовому засіданні, окрім іншого, він пояснив, що на пеньок потерпіла не сідала. Він затягнув її в будинок та поклав на підлогу. Вона намагалася встати з підлоги, проте від його допомоги відмовилася. Тоді він пішов додому.

Разом з тим, такі показання обвинуваченого спростовуються іншими доказами по справі, зокрема протоколом огляду місця події з фото таблицею, згідно якого, плями крові на бетонній площадці виявлені не в тому місці, на яке в ході слідчого експерименту показував обвинувачений. Крім того, сліди крові були виявлені на траві на відстані 2 метри від краю бетонної площадки. Сліди крові вилучено з місця події (т.1 а.с.105-115).

Згідно висновку експерта №722, речовина на тампоні вилучена з подвір`я при огляді місця події є кров`ю людини. За результатами дослідження не виключено, що кров належить потерпілій ОСОБА_10 (т.1 а.с.137-138)

Згідно висновку експерта №99, мікросліди крові виявлені на марлевих тампонах зі змивів рук ОСОБА_8 найбільш ймовірно походять від ОСОБА_10 (т.1 а.с.143-145)

Згідно висновку експерта №58, підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , смерть настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми з крововиливом під оболонки головного мозку, речовину мозку та шлуночкові системи, м`які тканини голови, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку. Вищевказані тілесні ушкодження отримані від дії тупих твердих предметів в швидкій послідовності одне за іншим, на що вказує їх характер. Характер, локалізація виявлених тілесних ушкоджень не виключають можливості їх утворення від ударів руками чи ногами на протязі короткого проміжку часу у вказані анатомічні ділянки. Експертизою трупа ОСОБА_10 встановлено, що в ділянку голови було заподіяно не менше чотирьох ударів, зокрема: один в лобно-скроневу ділянку справа; один в тім`яну ділянку; один в тім`яно-скроневу ділянку зліва, а також один в ділянку спинки носа. Удар заподіяний в тім`яно-скроневу ділянку зліва призвів до настання смерті. Характер, локалізація виявлених тілесних ушкоджень на трупі, а саме: розташування їх на різних анатомічних ділянках тіла вказують на те, що вони не могли утворитися внаслідок одномоментного вільного падіння з положення стоячи на площину. З моменту заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 на момент настання її смерті пройшов один місяць та сім днів. Характер, локалізація виявленої у ОСОБА_10 закритої черепно-мозкової травми вказують на те, що після її отримання потерпіла не могла здійснювати самостійні усвідомлені активні фізичні дії, зокрема подавати звукові сигнали, пересуватись, оборонятись та інше. (т.1 а.с. 187-194).

Згідно показань свідка ОСОБА_17 , вона прийшла в будинок до потерпілої ОСОБА_10 та виявила її на дивані підпертою подушками без свідомості, з тілесними ушкодженнями та у крові. Потерпіла ні на що не реагувала.

Під час допиту експерта СМЕ ОСОБА_16 , удар у тім`яно-скроневу ділянку голови зліва призвів до тілесних ушкоджень, які перебувають у взаємозв`язку зі смертю. Після цього удару потерпіла не могла рухатись, пересуватись та розмовляти. Тілесні ушкодження виявлені у потерпілої не могли утворитися від падінь, на які вказував обвинувачений.

Таким чином, зазначені докази спростовують показання обвинуваченого, доводи сторони захисту та підтверджують обставини встановлені судом першої інстанції.

Окрім наведеного, наявність неприязних стосунків між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_10 , прояв з його боку агресії щодо неї, надходження від неї скарг на обвинуваченого, підтверджується показаннями жителів с. Верхній Майдан допитаних в якості свідків судом першої інстанції.

Доводи обвинуваченого, що всі свідки дали неправдиві показання оскільки мали з ним неприязні стосунки, не знайшли свого підтвердження як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції. Зокрема не було встановлено обставин, за яких свідки були зацікавлені дати неправдиві показання проти обвинуваченого. Окрім іншого, показання цих свідків є логічними, послідовними та узгоджуються між собою.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_18 , що він зізнався слідчому у вчиненні злочину оскільки його били, вони не мають вирішального значення. Визнавальні показання обвинуваченого отримані на стадії досудового слідства або похідні від них докази не були враховані судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.

Зокрема, згідно протоколу слідчого експерименту від 27.09.2022р., ОСОБА_8 не визнавав свою винуватість та спростовував факт нанесення ударів потерпілій ОСОБА_10 . Ніяких ознак тиску на відеозаписі не вбачається.

Крім того, 17.05.2023 Надвірнянською окружною прокуратурою відкрито кримінальне провадження №0000022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України за фактом перевищення службових повноважень працівниками Надвірнянського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області, що супроводжувалися насильством щодо ОСОБА_8 . Підслідність у вказаному кримінальному провадженні визначено за п`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Івано-Франківськ) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові. За результатами досудового розслідування повідомлені ОСОБА_8 факти не знайшли свого підтвердження, у зв`язку із чим 29.07.2024 було прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу злочину в діях працівників поліції (а.с.148-153 т. 2).

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг сторони захисту без задоволення, а оскаржуваного вироку - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду від 29.08.2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5