УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року

м. Київ

Справа № 757/43054/24-к

Провадження № 51-5590 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 та встановлено підозрюваним ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та їхнім захисникам, а також іншим захисникам, залученим підозрюваними, у випадку надання ними стороні обвинувачення документів, передбачених ч. 1 ст. 50 КПК України, строк для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002261 від 24.11.2020 до 09.10.2024 року включно.

На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, за якою Київський апеляційний суд ухвалою від 07 жовтня 2024 року відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі положень ч. 4 ст. 399 КПК України.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 вказує, що суд апеляційної інстанції, посилаючись на положення ч. 4 ст. 399 КПК України, дійшов передчасного висновку про неможливість оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2024 рокув апеляційному порядку, та просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Свої доводи обґрунтовує тим, що указане вище рішення слідчого судді місцевого суду є таким, що не передбачене нормами чинного КПК України, а тому відповідно до існуючої практики Верховного Суду воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Оцінюючи доводи касаційної скарги щодо незаконності оскаржуваної ухвали апеляційного суду, колегія суддів вбачає їх необґрунтованими.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Однак право на справедливий суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, накладення яких дозволено за змістом щодо умов прийнятності скарги.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).

У рішенні Конституційного Суду України від 12.06.2012 №13-рп/2012 зазначено, що, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

Таким чином, Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.

Законом, який конкретизує положення Конституції України щодо обмеження можливості оскарження рішень суду, також виступає КПК України.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що стаття 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно до чого КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі № 494/6/18).

Також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано положеннями Глави 26 КПК України.

Зі змісту касаційної скарги та копії оскарженого судового рішення вбачається, що адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2024 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 та встановлено підозрюваним ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та їхнім захисникам, а також іншим захисникам, залученим підозрюваними, у випадку надання ними стороні обвинувачення документів, передбачених ч. 1 ст. 50 КПК України, строк для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002261 від 24.11.2020 до 09.10.2024 року включно.

Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положення частин 1 та 2 ст. 309 КПК України містять вичерпний перелік судових рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному суді.

Частиною 3 ст. 309 КПК України визначено, що інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, апеляційний суд, встановивши, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2024 року встановлено підозрюваним та їхнім захисникам строк для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні, дійшов правильного висновку, що вона не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, тому обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі положень ч. 4 ст. 399 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Доводи касаційної скарги про те, що указана вище ухвала слідчого судді місцевого суду є такою, що не передбачена положеннями чинного КПК України, а тому згідно з існуючою в цьому аспекті практикою Верховного Суду така ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, вбачаються необґрунтованими.

Відповідно до змісту ч. 10 ст. 290 КПК України, у разі зволікання при ознайомленні з матеріалами, до яких надано доступ, слідчий суддя за клопотанням сторони кримінального провадження з урахуванням обсягу, складності матеріалів та умов доступу до них зобов`язаний встановити строк для ознайомлення з матеріалами, після спливу якого сторона кримінального провадження або потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, вважаються такими, що реалізували своє право на доступ до матеріалів.

З огляду на це, указана вище ухвала слідчого судді місцевого суду не вбачається рішенням, яке не передбачене нормами чинного КПК України.

Посилання ж скаржника на правові позиції, висловлені у постанові ККС ВС від 05 липня 2022 року у справі № 757/27041/21-к, у постановах ВП ВС у справах № 237/1459/17 від 23 травня 2018 року, № 243/6674/17-к від 23 травня 2018 року, а також у постанові ВСУ від 12 жовтня 2017 року у справі № 757/49263/15-к, не вбачаються релевантними спірним у цьому провадженні правовідносинам, оскільки у вказаних провадженнях не йшлося про оскарження ухвали слідчого судді, постановленої у порядку положень ч. 10 ст. 290 КПК України, про встановлення строку на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, й висновків щодо позиціонування зазначеної ухвали як такої, що не передбачена нормами КПК України, не робилося.

Таким чином, з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Тому, керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3