НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

21 березня 2025 року ЄУ № 322/285/25 (Провадження № 1-кс/322/97/25)

Слідчий суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання т.в.о. старшого слідчого СВн відділення поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.03.2025 за №0000032, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України про арешт майна,

встановив:

слідчий звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням зі змісту якого випливає, що 10.03.2025 у будинку АДРЕСА_1 , невстановлена особа, із застосуванням вогнепальної зброї невстановленого зразка, з метою вбивства, спричинила одиночне вогнепальне дробове наскрізне поранення грудної клітки з ушкодженням кісток скелету та внутрішніх органів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок тілесних ушкоджень остання померла.

17.03.2025 в період часу з 19 годин 48 хвилин по 20 годин 15 хвилини проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Moto G24 power» IMEІ1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з сім картою НОМЕР_3 .

Вказаний мобільний телефон визнаний речовим доказом про, що винесена відповідна постанова.

Зазначений мобільний пристрій має важливе доказове значення для кримінального провадження та потребує накладення на нього арешту, оскільки на даний момент проводяться заходи на встановлення IMEI та мобільних номерів телефонів, які працювали з базовою станцією мобільного зв`язку на місці вчинення злочину. Отримати вказану інформацію буде можливо після проведення тимчасового доступу до речей і документів в оператора стільникового зв`язку та подальшого її моніторингу та аналізу. У разі отримання відомостей по результатам проведення моніторингу з`єднань та встановлення, що вилучений в ході обшуку пристрій мав з`єднання з базовою станцією з місця вчинення злочину, досудовим розслідування будуть отриманні докази про можливу причетність або безпосереднє вчинення злочину особою в якої даний мобільний пристрій був вилучений.

Також зазначений мобільний телефон може містити в собі або раніше містив листування, телефонні дзвінки, фото та відео матеріали тощо, що мають значення для кримінального провадження та для встановлення або підтвердження цього факту необхідно провести їх огляд та призначити судову компютерно-технічну експертизу, що зумовлене об`єктивно тривалим терміном виконання. У випадку його повернення на даний момент особі в якої він був вилучений існує висока вірогідність в подальшому втрати або знищення важливого для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні речового доказу.

Враховуючи вказане, з метою збереження речового доказу, для запобігання можливості його зникнення і пошкодження, а також для проведення необхідних експертиз, слідчий просив накласти арешт на цей мобільний телефон.

Слідчий і прокурор будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду клопотання в судове засідання не з`явилися причини неявки не повідомили.

Дослідивши клопотання і додані до нього матеріали слідчий суддя дійшов таких висновків.

Клопотання слідчого погоджене процесуальним прокурором, який вказаний у витязі з ЄРДР, втім постанови про визначення групи прокурорів до матеріалів доданих до клопотання не долучено, а саме клопотання не в повній мірі відповідає вимогам ст.171 КПК України.

Відповідно до п.1, 3 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Положеннями ч.1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Абзацом 2 ч.2 ст.171 КПК України визначено, що до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (речові докази).

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В порушення вимог ст.171 КПК України в клопотанні не зазначено власника(ів) чи володільця(ів) вилученого майна, підстави з яких слідчий дійшов висновку про існування ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, згаданого телефону. Не вказано чи мав доступ слідчий до інформації, яка міститись в мобільному телефоні під час проведення обшуку і вилучення вказаного майна.

Якщо мобільний телефон не має власника чи володільця, він є безхазяйною річчю, і у такому випадку жоден з ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України не може існувати апріорі, адже приховування, знищування чи спотворення доказу не може бути абстрактним, такі дії можуть вчинятися виключно якоюсь конкретною особою і у такому випадку питання щодо зберігання цих предметів має бути вирішено відповідно до положень ст.100 КПК України, для чого накладення арешту на нього не буде потрібним.

Втім можна припусти, що власником згаданого мобільного телефону все ж таки є ОСОБА_6 , водночас достеменно стверджувати про це не можна. Під час обшуку від ОСОБА_6 жодних зауважень щодо вилучення телефону не надійшло (принаймні в протоколі обшуку такі відомості відсутні). При таких обставинах виникає питання щодо можливості добровільного надання телефону ОСОБА_6 органу досудового розслідування. Негативна відповідь на це питання може прямо впливати на наявність вже згаданих ризиків, тоді як позитивна знову повертає до положень ч.2 ст.100 КПК України.

Наведені слідчим аргументи щодо доказового значення телефону, є також вкрай абстрактними, і хоча слідчий вказує, що він визнаний речовим доказом, відповідна постанова не долучена до матеріалів доданих до клопотання, що унеможливлює перевірити обґрунтованість і вмотивованість цієї постанови.

За правилом ч.3 ст.172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи відсутність слідчого і прокурора в судовому засіданні слідчий суддя дійшов висновку про доцільність встановлення максимального строку визначеного положеннями КПК України для усунення недоліків клопотання.

Керуючись ст.ст.172, 369, 372 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

клопотання про арешт майна повернути начальнику Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 для усунення недоліків, встановивши строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання копії цієї ухвали.

Копію ували до відома направити слідчому.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1