печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.08.2016, у кримінальному провадженні №0000788 від 10.07.2014 у справі №761/27644/16-к, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 , в порядку ст. 174 КПК України в якому просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.08.2016 у справі №761/27644/16-к у межах кримінального провадження № 0000788 на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0.45 га, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (кадастровий номер: :01:001:1484); земельну ділянку площею 0.1875 га, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (кадастровий номер: :01:001:1483); земельну ділянку площею 0.15 га, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (кадастровий номер: :01:001:1482); земельну ділянку площею 0.15 га, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (кадастровий номер: :01:001:1481).

Мотивуючи означене клопотання, заявник вказує, що арешт накладено необґрунтовано, з порушенням положень ст. 170 КПК України, без перевірки обставин та підстав накладення такого арешту, а також що при накладенні арешту не було враховано відсутності правової підстави для арешту майна, а суд обмежився лише тим, що нерухоме майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. Також посилається на те, що накладений арешт порушує право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, більше того майно є спільною сумісною власністю подружжя. Заявник наголошує, що наразі відсутня необхідність у подальшому арешті майна, з боку органів досудового розслідування та прокуратури не надано додаткових доказів, які б мали обґрунтовані підстави вважати доцільним та важливим для кримінального провадження подальший арешт нерухомого майна. Адвокат зазначила, що за час здійснення досудового розслідування з 2014 року по сьогодні було достатньо часу для здійснення всіх слідчих дій для збирання доказів і станом на сьогодні відсутні відомості про повідомлення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

У судове засідання слідчий/прокурор не з`явились, про розгляд клопотання повідомлялись належним чином.

У судове засідання з`явилась адвокат ОСОБА_3 та власниця майна ОСОБА_4 , які підтримали клопотання та просили його задовольнити.

При розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить наступного висновку.

Слідчим відділом Печерського УП ГУНП у місті Києві за процесуального керівництва Печерської окружної прокуратури міста Києва проводиться розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000788 від 10.07.2014р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364 КК України, за фактом зловживання владою, що спричинило тяжкі наслідки.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.08.2016р. у справі №761/27644/16-к у рамках кримінального провадження № 0000788 накладено арешт на земельні ділянки: площею 0.45 га, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (кадастровий номер: :01:001:1484); площею 0.1875 га, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (кадастровий номер: :01:001:1483); площею 0.15 га, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (кадастровий номер: :01:001:1482); площею 0.15 га, що розміщена за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Лісники, вул. Яблунева та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (кадастровий номер: :01:001:1481).

Зазначена ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Відповідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Із мотивувальної частини ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.08.2016р. вбачається, що підставою накладення арешту була наявна у матеріалах справи постанова від 13.06.2016р. про визнання нерухомого майна речовим доказом, що відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства щодо накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом статті 28 КПК України слідує, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті у розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч.3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Разом з тим, під час розгляду провадження не доведено, що земельні ділянки є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Суд вважає, що у сторони обвинувачення було достатньо часу у період з 2014 року по сьогодні для проведення всіх необхідних слідчих дій для встановлення винних осіб або встановлення факту набуття майна протиправним шляхом. В той же час під час розгляду справи суду не були надані додаткові докази, які б обґрунтовували подальше втручання у вільне володіння нерухомим майном третьої особи.

Також, під час розгляду клопотання ОСОБА_4 повідомила суд, що за весь час, з 2014 року, її не викликали на допити чи надання пояснень, їй не надано процесуальний статус у кримінальному провадженні № 0000788, отже, не є підозрюваною та/або обвинуваченою у вказаному кримінальному проваджені. Слід звернути увагу, що відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у 2014 році, а також відсутні відомості вважати, що арештоване майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України і є безпосередньо предметом кримінального правопорушення що розслідується.

Відтак, нерухоме майно не набуте протиправним шляхом, не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та не відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Статтями 7, 16 КПК України, визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, на даний час, у зв`язку з накладеним на земельні ділянки арештом, ОСОБА_4 та її сім`я позбавлені права розпоряджатися своєю власністю на свій особистий розсуд.

Окрім того, як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які об`єктивні підстави для подальшої заборони ОСОБА_4 володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками площею 0.45 га, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (кадастровий номер: :01:001:1484); площею 0.1875 га, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (кадастровий номер: :01:001:1483); площею 0.15 га, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (кадастровий номер: :01:001:1482); площею 0.15 га, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (кадастровий номер: :01:001:1481).

За таких обставин, враховуючи, що дослідженні матеріали не містять достатніх фактичних даних, які б свідчили про те, що земельні ділянки, набуті в результаті вчинення злочину та/або є предметом кримінального правопорушення, власниця нерухомого майна ОСОБА_4 є причетною до вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000788, що виправдовувало втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 170-175, 309, 392, 532, 535 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.08.2016, у кримінальному провадженні №0000788 від 10.07.2014 у справі №761/27644/16-к на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_4 , а саме:

- Земельну ділянку площею 0.45 га, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (кадастровий номер: :01:001:1484);

- Земельну ділянку площею 0.1875 га, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (кадастровий номер: :01:001:1483);

- Земельну ділянку площею 0.15 га, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (кадастровий номер: :01:001:1482);

- Земельну ділянку площею 0.15 га, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (кадастровий номер: :01:001:1481).

Ухвала підлягає негайному виконанню і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1