КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/2746/24 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2637/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000019 від 04.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 305 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року задоволено клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 про арешт майна.

Накладено арешт на транспортний засіб марки «Land Rover» моделі «Discovery Sport» vin: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , 2015 року випуску, чорного кольору, який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_7 , яким фактично користувався у своїй протиправній діяльності, пов`язаній зі збутом психотропних речовин, ОСОБА_9 ; ключі від транспортного засобу марки «Land Rover» моделі «Discovery Sport», які було вилучено під час проведення обшуку 15.10.2024 року за адресою: Київська обл., м.Гостомель, провулок Мальовничий, 4-А, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, що має значення речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що майно, на яке накладено арешт, належить ОСОБА_7 , яка в розумінні ст.64-2 КПК України є третьою особою, якій не оголошено про підозру, будь-які заходи забезпечення у кримінальному провадженні не застосовувалися, тому підстав вважати, що належне їй майно має відношення до кримінального провадження немає.

Апелянт зазначає, що всупереч ч.2 ст.23 КПК України, слідчий вийшов за межі своїх повноважень та незаконно виніс постанову про визнання майна речовими докази.

Апелянт наголошує на тому, що клопотання про арешт майна було розглянуто слідчим суддею з порушенням строків, визначених кримінальним процесуальним законом.

Крім того, апелянт вказує, що сторона захисту була позбавлена можливості брати участь в розгляді клопотання про арешт майна, а слідчим суддею прийнято до уваги лише позицію сторони обвинувачення, у зв`язку з чим, постановлено незаконну та необґрунтовану ухвалу про арешт майна.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки клопотання слідчого розглянуто слідчим суддею 21.10.2024 без виклику власника майна, а апеляційну скаргу представником власника майна подано до суду 10.03.2025, тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, у СВ Дніпровського УП ГУНП України в м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000019 від 04.01.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.305 КК України, про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За версією органу досудового розслідування, на території м. Києва та інших регіонів України, в період часу не пізніше як з січня 2024 року здійснює протиправну діяльність організована група осіб у складі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_12 та ряду інших осіб, які з метою особистого збагачення за рахунок розповсюдження психотропних речовин, діючи в порушення вимог Законів України від 15 лютого 1995 року «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», організували та систематично здійснюють незаконне придбання оптовими партіями, зберігання, пересилання з метою збуту та незаконний збут психотропної речовини - сибутрамін, що міститься у засобах (дієтичних добавках) для схуднення з назвами «Ліда», «Фатзорб», «Чорна пантера», «Шафран діет», «Лішоу» та інші, а також організували канал поставки (контрабанди) із-за кордону вказаної забороненої до обігу в Україні речовини, із приховуванням від митного контролю на територію України.

Рекламування та роздрібний збут психотропної речовини у складі засобів для схуднення бажаючим особам злочинною групою здійснювався в мережі інтернет, зокрема через створені з цією метою онлайн-магазини на сайті www.slimfit-ua.com та інших, через підконтрольні акаунти маркет плейсу prom.ua та сторінки в соціальній мережі Instagram, з подальшим використанням для пересилання у поштових відправленнях заборонених психотропних речовин сервісом ТОВ «Нова Пошта».

У кримінальному провадженні було проведено негласні слідчі (розшукові) дії, а саме контроль за вчиненням злочину у формі оперативних закупок, огляд і виїмка кореспонденції з наступним відбором зразків речовини, що пересилалася, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, аудіо-контроль осіб, огляди веб-ресурсів, акаунтів соціальних мереж, ряд судових експертиз матеріалів, речовин і виробів по вилученим об`єктам та відібраних зразках, а також в ході виконання доручення оперативними співробітниками ГУ «Д» УЗНД ГУ СБ України та документування протиправної діяльності було отримано достатні докази участі вказаних осіб у налагодженому збуті психотропної речовини - сибутрамін, обіг якої обмежено, яка міститься в пропонованих ними дієтичних добавках для схуднення з назвами «Ліда», «Фатзорб», «Чорна пантера», «Шафран діет», «Лішоу» та інші, що має системний характер, де кожен учасник групи діє згідно визначених раніше ролей з метою отримання прибутку від незаконної діяльності, а також обізнаності фігурантів щодо вмісту заборонених до обігу в Україні речовин в товарах, що ними постачається, рекламується та в подальшому реалізується.

Так, 15.10.2024 року в період часу з 09 год. 14 хв. по 09 год. 28 хв. за адресою: адресою: Київська обл., м.Гостомель, провулок Мальовничий, 4-А було проведено санкціонований обшук автомобіля марки «Land Rover» моделі «Discovery Sport» vin: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , під час якого було виявлено та вилучено:

- транспортний засіб марки «Land Rover» моделі «Discovery Sport» vin: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , 2015 року випуску, чорного кольору, який було поміщено на майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою: м. Київ, вул. Г.Хоткевича, 20-Б;

- ключі від транспортного засобу марки «Land Rover» моделі «Discovery Sport», які було поміщено до спец. пакету № CRI1271924.

15.10.2024 року слідчим Дніпровського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_13 вищезазначені речі було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

21.10.2024 ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва накладено арешт на транспортний засіб марки «Land Rover» моделі «Discovery Sport» vin: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , 2015 року випуску, чорного кольору, який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_7 , яким фактично користувався у своїй протиправній діяльності, пов`язаній зі збутом психотропних речовин, ОСОБА_9 ; ключі від транспортного засобу марки «Land Rover» моделі «Discovery Sport», які було вилучено під час проведення обшуку 15.10.2024 року за адресою: Київська обл., м.Гостомель, провулок Мальовничий, 4-А, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, що має значення речових доказів у даному кримінальному провадженні.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, до матеріалів клопотання долучена постанова слідчогоДніпровського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_14 від 15.10.2024 року про визнання речових доказів у кримінальному провадженні.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на автомобіль та ключі від нього, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на транспортний засіб марки «Land Rover» моделі «Discovery Sport» vin: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , 2015 року випуску, чорного кольору, який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_7 , яким фактично користувався у своїй протиправній діяльності, пов`язаній зі збутом психотропних речовин, ОСОБА_9 ; ключі від транспортного засобу марки «Land Rover» моделі «Discovery Sport», які було вилучено під час проведення обшуку 15.10.2024 року за адресою: Київська обл., м.Гостомель, провулок Мальовничий, 4-А, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, що має значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна може призвести до його приховування, пошкодження, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вищевказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Посилання представника апелянта на невідповідність вилученого майна критеріям речових доказів є безпідставними, оскільки встановлені слідчим суддею фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що транспортний засіб марки «Land Rover» моделі «Discovery Sport» vin: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , 2015 року випуску, чорного кольору, та ключі від нього можуть містити відомості, які можуть бути використані як докази факту та обставин вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.305 КК України, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності обґрунтованої підозри у причетності ОСОБА_7 до вказаних кримінальних правопорушень, відхиляються колегією суддів, позаяк на даному етапі досудового розслідування вказані доводи не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на викладене та встановлені під час здійснення досудового розслідування обставини, спростовуються доводи представника апелянта про те, що клопотання прокурора та додані до нього матеріали не містять обставин та посилань на належні та допустимі докази, які б обґрунтовували підозру в тому, що власник майна може сховати, знищити, пошкодити або відчужити майно.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Підстави вважати постанову слідчого Дніпровського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_13 від 15.10.2024 року про визнання речових доказів такою, що не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, у колегії суддів відсутні, а тому доводи представника апелянта у цій частині є безпідставними.

Твердження представника апелянта про те, що розгляд клопотання здійснювався з порушеннями вимог кримінального процесуального закону, відхиляються колегією суддів як такі, що суперечать матеріалам провадження, з яких вбачається, що 18.10.2024 клопотання про арешт майна надійшло до суду першої інстанції, а 21.10.2024 розглянуто слідчим суддею.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути визначеними законом безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3 ____________ ОСОБА_4