Справа № 180/136/24
Провадження № 1-кп/192/69/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Солоне Дніпровського Солонянського району Дніпропетровської області угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні №0000531, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 листопада 2023 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Марганець Дніпропетровської обрості, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , має неповну середню освіту, не одружений, не військовозобов`язаний, громадянин України, раніше судимий згідно вироку Ужгородського міськрайонного суду закарпатської області від 15 листопада 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України

за участю: прокурора ОСОБА_4 в режимі відеокноференції,

обвинуваченого ОСОБА_3 в режимі відеокноференції,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Сторона обвинувачення та ОСОБА_3 під час судового розгляду уклали та надали на затвердження суду Угоду від 17 січня 2025 року про визнання винуватості за таким обвинуваченням.

ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він у 2023 році (точної дати та часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено) усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, регламентованим Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», незаконно придбав та в подальшому зберігав гладкоствольну вогнепальну зброю самозарядний пістолет, виготовлений саморобним способом із сигнального (стартового) пістолета «BLOW MAGNUM» № НОМЕР_1 , калібру 9 мм P.A.Knall, шляхом видалення із каналу ствола стаціонарного захисного елементу, що перешкоджає проведенню пострілів кінетичними снарядами «кулями», який придатний до проведення пострілів, а також чотири патрони, які є боєприпасами - пістолетними патронами калібру 9 мм Р.А., що виготовлені за типом пістолетних патронів калібру 9 мм Р.А., споряджених еластичними кулями травматичної (несмертельної) дії, які придатні до стрільби та які в подальшому ОСОБА_3 зберігав за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , без передбаченого законом дозволу, до моменту вилучення співробітниками поліції.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 1 ст. 263 КК України як придбання та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

17 січня 2025 року між прокурором Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_6 укладено Угоду про визнання винуватості, яка подана на затвердження суду.

За змістом наданої на затвердження суду Угоди, обвинувачений повністю та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, який йому інкримінується.

Сторони дійшли згоди щодо такого узгодженого покарання ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Ужгородського міськрайонного суду закарпатської області від 15 листопада 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі та звільнити від відбування у відповідності до ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 314 КПК України, у судовому засіданні суд має право зокрема, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про можливість затвердження укладеної 17 січня 2025 року Угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим, згідно з положеннями ст.12 Кримінального кодексу України, відноситься до категорії тяжкого злочину, внаслідок якого шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

На виконання ст. 474 КПК України, судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитись, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також, обвинувачений зрозумів роз`ясненні судом права, передбачені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Під час судового засідання обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та надав суду згоду на затвердження Угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження Угоди, а також наслідки укладення та затвердження Угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, які йому роз`яснені судом.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні також просила затвердити Угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену в Угоді міру покарання.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладенні Угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просила Угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в Угоді міру покарання.

Таким чином суд, заслухавши обвинуваченого, думку прокурора і захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши Угоду про визнання винуватості від 17 січня 2025 року на відповідність вимогам КПК України та КК України дійшов наступних висновків.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.п. 1, 2, 4 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 названого Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Умови Угоди про визнання винуватості від 17 січня 2025 року не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, узгоджена обвинуваченим та прокурором не суперечить положенням КК України та інтересам суспільства.

Сторони розуміють, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження угоди для них є: для прокурора і обвинуваченого - обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394, 424 КПК України, а для обвинуваченого також відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Обвинуваченому при укладенні угоди роз`яснені правила ст.ст.394,424,473,474,476 КПК України, а також він розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст.389? КК України.

Тому ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що укладена Угода про визнання винуватості від 17 січня 2025 року повністю відповідає вимогам ч.ч. 2, 4 ст. 469, ст. 472 КПК України та може бути затверджена судом, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, існують достатні фактичні підстави для винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Суд, оцінивши позицію обвинуваченого до скоєного, а також те, що він у судовому засіданні свою вину визнав вважає, що в даній справі наявна така обставина, яка пом`якшує покарання, як щире каяття. Також суд вважає, що в даній справі відсутні обставини, які обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який є раніше судимим, за місцем мешкання характеризується задовільно, не перебуває в реєстрі наркологічних та психіатричних хворих.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку не можливе без ізоляції від суспільства та йому необхідно призначити узгоджене сторонами Угоди покарання в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69? КК України відсутні.

Судом також встановлено, що вироком Ужгородського міськрайонного суду закарпатської області від 15 листопада 2024 року ОСОБА_3 був засуджений до 5 років позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

Згідно ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Тому суд при призначенні покарання враховує покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду закарпатської області від 15 листопада 2024 року та вважає, що в даному випадку наявна сукупність кримінальних правопорушень, оскільки злочин за ч. 1 ст. 263 КК україни ОСОБА_3 вчинив у 2023 році, а злочин за вироком Ужгородського міськрайонного суду закарпатської області від 15 листопада 2024 року вчинив в січні 2024 року (а.с.33-39, т. 2).

Суд вважає за доцільне визначити остаточне покарання ОСОБА_3 шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного новим вироком, більш суворим покаранням за вироком Ужгородського міськрайонного суду закарпатської області від 15 листопада 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Також суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України та з покладенням обов`язків, згідно ст. 76 КК України, оскільки він свою вину визнав.

Суд вважає, що Угода про визнання винуватості від 17 січня 2025 року, укладена між прокурором та обвинуваченим і його захисником, відповідає вимогам КПК України, умови Угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони визнали винуватість добровільно, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.65 КК України, у зв`язку із чим суд вважає, що Угода підлягає затвердженню.

Підстав для відмови в затвердженні Угоди про визнання винуватості від 17 січня 2025 року, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для затвердження Угоди про визнання винуватості і призначення ОСОБА_3 узгодженої сторонами Угоди міри покарання.

При вирішенні долі речових доказів суд враховує положення ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно якої питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно постанови про визнання речовим доказом та долучення до кримінального провадження речових доказів від 01 грудня 2023 року, предмет, схожий на пістолет, який поміщено до спец пакету № WAR1335707, який скріплений пояснювальною біркою судовим експертом ОСОБА_7 , три патрони та одна стріляна, які поміщено о спец пакету № PSP1076819, горловина пакету перев`язана кріпильною ниткою, кінці якої склеєні пояснювальною біркою, на поверхні якої стоїть підпис судового експерта ОСОБА_8 визнані речовими доказами та передані на зберігання до камери схову при Нікопольському РУП.

Суд вважає, що такі предмети слід знищити у зв`язку з тим, що предмет схожий на пістолет та патрони є предметами, які вилучені з цивільного обороту. Тому застосовувати до таких предметів спецконфіскацію на підставі ст. ст. 961, 962 КК України не доцільно.

Згідно постанови про визнання речовими доказами від 13 січня 2024 року, самозарядний пістолет, перероблений саморобним способом із сигнального (стартового) пістолета «BLOW MAGNUM» № НОМЕР_1 , калібру 9 мм P.A.Knall, тампон, за допомогою якого зроблено протяжку ствола пістолету, три патрони калібру 9 мм P.A., одна стріляна гільза використана в ході експериментального відстрілу визнані речовими доказами та передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП № 1 Нікопольського РУП. Слід розміром 26х13 мм наданий на дослідження та вилучений 23 листопада 2023 року на поверхні пістолета під час проведення огляду, - визнано речовим доказом, який залишено на зберіганні в матеріалах кримінального провадження. Марлевий тампон, на який здійснено змив з поверхні пістолету, марлевий тампон, на який здійснено змив з поверхні спускового гачка пістолета визнано речовим доказом, який передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП № 1 Нікопольського РУП.

Суд вважає, що такі предмети також слід знищити. Застосовувати до таких предметів спецконфіскацію на підставі ст. ст. 961, 962 КК України не доцільно.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно Довідки про витрати на проведення судової експертизи зброї від 29 листопада 2023 року по даному кримінальному провадженню, витрати на залучення експертів склали 1 912 гривень 00 копійок.

Згідно Довідки про витрати на проведення судової експертизи зброї від 30 листопада 2023 року по даному кримінальному провадженню, витрати на залучення експертів склали 1 434 гривні 00 копійок.

Згідно Довідки про витрати на проведення судової дактилоскопічної експертизи від 29 листопада 2023 року по даному кримінальному провадженню, витрати на залучення експертів склали 1 912 гривень 00 копійок.

Вказані витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Згідно ухвали слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2023 року на стадії досудового розслідування було обрано ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 28 листопада 2023 року, а згідно листа Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4», обвинувачений звільнився під заставу 05 грудня 2023 року.

Тому суд вважає необхідним застосувати правила ч. 5 ст. 72 КК України, згідно якої один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі, зарахувавши таким чином ОСОБА_3 в строк покарання, строк його перебування під вартою з 28 листопада 2023 року по 05 грудня 2023 року включно.

Також суд вважає доцільним на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання, строк його перебування під вартою з 04 січня 2024 року по 15 листопада 2024 року (а.с.49, т. 2).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.314, 373, 374, 468-476 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити Угоду про визнання винуватості, укладену 17 січня 2025 року між прокурором Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_6 з іншого боку.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК України та призначити узгоджену сторонами Угоди про визнання винуватості, укладеної 17 січня 2025 року, міру покарання у вигляді 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2024 року, остаточно призначити до відбуття ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Речові докази по справі: самозарядний пістолет, перероблений саморобним способом із сигнального (стартового) пістолета «BLOW MAGNUM» № НОМЕР_1 , калібру 9 мм P.A.Knall; тампон, за допомогою якого зроблено протяжку ствола пістолету; три патрони калібру 9 мм P.A., одна стріляна гільза використана в ході експериментального відстрілу; слід розміром 26х13 мм наданий на дослідження та вилучений 23 листопада 2023 року на поверхні пістолета під час проведення огляду; марлевий тампон, на який здійснено змив з поверхні пістолету; марлевий тампон, на який здійснено змив з поверхні спускового гачка пістолета знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 5 258 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят вісім) гривень 00 копійок документально підтверджених витрат на залучення експерта в дохід державного бюджету.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання, строк його попереднього ув`язнення з 28 листопада 2023 року по 05 грудня 2023 року та з 04 січня 2024 року по 15 листопада 2024 року включно з розрахунку, що один день тримання під вартою дорівнює одному дню позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику.

Суддя ОСОБА_1