КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/2721/2025 Головуючий у суді першої інстанції - ОСОБА_1
№ 367/4466/2022
Категорія КК: ч. 2 ст. 111 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 рокупродовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , /кожному/ до 09 лютого 2025 року включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вказану вище ухвалу в частині продовження запобіжного заходу ОСОБА_9 скасувати, обрати його підзахисному запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

На думку захисника, ухвала суду є незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, порушенням кримінального процесуального законодавства України.

Апелянт вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишились численні порушення щодо змісту клопотання прокурора про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Клопотання є формальним, не містить доказів реальності ризиків визначених ст. 177 КПК України, які нібито можуть існувати.

Ні прокурором у поданому клопотанні, ні судом у мотивувальній частині ухвали не вказано підстав, з яких до ОСОБА_9 не може бути застосовано більш м`який вид запобіжного заходу. На думку захисника, численні безпідставні продовження його підзахисному строку тримання під вартою з одних і тих же підстав, без урахування строку, протягом якого він вже перебуває під вартою, який є значним, є порушенням Європейської конвенції з прав людини. Сама лише тяжкість можливого покарання, у разі доведення винуватості ОСОБА_9 , не може бути єдиною підставою тримати його під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вказану ухвалу суду скасувати в частині продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Ухвалити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_10 будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з обмеженням волі, або визначити останньому розмір застави.

На думку захисника ухвала суду є незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, порушенням кримінального процесуального законодавства України.

Так, апелянт вважає, що висновки суду щодо наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України, відносно ОСОБА_10 не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказаний прокурором ризик втечі до Російської Федерації спростовується відмовою ОСОБА_10 від обміну, а також ігнорування такої можливості в той час, коли частина Київської області була окупована. Ряд досліджених судом доказів свідчать про невинуватість ОСОБА_10 в чиненні інкримінованих злочинів. Натомість поза увагою суду залишились дані про особу обвинуваченого, надані захисником, а саме перебування на утриманні ОСОБА_10 батьків з інвалідністю другої групи. Такий вид запобіжного заходу, як домашній арешт, дав би можливість ОСОБА_10 здійснювати догляд за своїми хворими батьками, а також працювати дистанційно.

Ухвала суду першої інстанції в частині застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_11 не оскаржувалась.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та обвинувачених, які підтримали подані апеляційні скарги, пояснення прокурора, який заперечив проти скасування ухвали суду, оскільки вона є законною та обґрунтованою, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг захисників, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Під час судового розгляду суд, відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, судом розглянуто письмове клопотання прокурора про продовження ОСОБА_9 , ОСОБА_10 строку тримання під вартою, яке відповідає вимогам КПК України. Судом заслухано думку сторін кримінального провадження, вивчено матеріали судового провадження.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції дотримано вимоги кримінального процесуального закону в ході розгляду вказаного питання.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою. Отже будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою не є можливим згідно з процесуальними нормами КПК України.

Згідно з абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Судом враховано те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 111; ч. 3 ст. 289; ч. 2 ст. 125 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 111; ч. 3 ст. 289 КК України, один з яких є особливо тяжким проти основ національної безпеки України і здійснювався у період збройної агресії Російської Федерації проти України.

Так, судом першої інстанції враховано обставини скоєння інкримінованих обвинуваченим злочинів, покарання, яке може бути призначене, за умови визнання їх винним, що, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» (п. 80), в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім того, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинувачених переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, судом враховано дані про особу обвинувачених, стадію судового розгляду вказаного кримінального провадження, а тому колегія суддів погоджується з обґрунтованістю ризику незаконного впливу на свідків чи іншого можливого перешкоджання кримінальному провадженню. Крім того, на даний час також відсутні дані про зменшення або зникнення ризиків, доведених прокурором під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим. Всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, судом першої інстанції належним чином мотивовано неможливість обрання обвинуваченим іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, з посиланням на ч. 6 ст. 176 КПК України.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про відсутність доказів винуватості їх підзахисних, з огляду на докази, зібрані під час здійснення досудового розслідування. Питання доведення чи не доведення винуватості обвинувачених є предметом розгляду судом першої інстанції на підставі безпосередньо досліджених доказів під час судового розгляду, який на даний час не завершений.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року. Тому апеляційні скарги захисників підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 376, ст. 407, ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року, якою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 /кожному/ продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 09 лютого 2025 року включно, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і :

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/2721/2025 Головуючий у суді першої інстанції - ОСОБА_1

№ 367/4466/2022

Категорія КК: ч. 2 ст. 111 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Приймаючи до уваги те, що складання ухвали вимагає значного часу, колегія суддів вважає за можливе обмежитися складанням і оголошенням лише резолютивної її частини.

Керуючись ст. 376, ст. 407, ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року, якою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 /кожному/ продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 09 лютого 2025 року включно, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголосити 13 січня 2025 року о 14 годині 15 хвилин.

С у д д і :

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4