Справа № 458/110/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2025 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

представника потерпілої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000187 від 31.10.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Олександріївка Барвінківського району Харківської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, неодружений,не працює, відповідно до ст. 89 КК України несудимий,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 246, ч. 4 ст. 246 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 26.10.2024 близько о 10.00 год з метою незаконної порубки лісу, будучи у лісовому масиві кварталу 13 виділу № 3 майстерської дільниці № 5 Явірського лісництва філії «Самбірське лісове господарство» ДCП «Ліси України», що входить до Національного природного парку «Бойківщина», та відноситься до природно-заповідного фонду, який знаходиться в межах Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, не маючи спеціального дозволу для використання лісових ресурсів, умисно, з корисливих мотивів, з використанням бензопили марки «Sthil MS-180», самовільно зрізав, шляхом відділення стовбура від кореня, одне сироростуче дерево породи «Осика», загальною кубомасою 0,64м3, розділивши його на декілька сортиментів, чим завдав матеріальну шкоду інтересам держави розміром 104 542, 97 грн., що спричинило тяжкі наслідки.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 246 КК України - незаконну порубку дерева на території природно-заповідного фонду, що спричинило тяжкі наслідки.

Окрім цього, 27.10.2024 близько 10.30 год ОСОБА_4 з метою незаконної порубки лісу, будучи у лісовому масиві кварталу 13 виділу № 3 майстерської дільниці № 5 Явірського лісництва філії «Самбірське лісове господарство» ДCП «Ліси України», що входить до Національного природного парку «Бойківщина», та відноситься до природно-заповідного фонду, який знаходиться в межах Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, не маючи спеціального дозволу для використання лісових ресурсів, умисно, з корисливих мотивів, з використанням бензопили марки «Sthil MS-180», самовільно зрізав, шляхом відділення стовбура від кореня, два сухостійні дерева породи «Ялина» (Смерека), загальною кубомасою 0,72 м3, розділивши їх на декілька сортиментів, чим завдав матеріальну шкоду інтересам держави розміром 71 662,43 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 246 КК України - незаконну порубку дерев на території природно-заповідного фонду.

Також, 28.10.2024 близько 10.40 год ОСОБА_4 з метою незаконної порубки лісу, будучи у лісовому масиві кварталу 13 виділу № 3 майстерської дільниці № 5 Явірського лісництва філії «Самбірське лісове господарство» ДCП «Ліси України», що входить до Національного природного парку «Бойківщина», та відноситься до природно-заповідного фонду, який знаходиться в межах Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, не маючи спеціального дозволу для використання лісових ресурсів, умисно, з корисливих мотивів, з використанням бензопили марки «Sthil MS-180», самовільно зрізав, шляхом відділення стовбура від кореня, три сухостійні дерева породи «Ялина» (Смерека), загальною кубомасою 2,29м3, розділивши їх на декілька сортиментів, чим завдав матеріальну шкоду інтересам держави розміром 204 477,23 грн, що спричинило тяжкі наслідки.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 246 КК України -незаконну порубку дерев на території природно-заповідного фонду, що спричинило тяжкі наслідки.

Також, 29.10.2024 близько 11.00 год ОСОБА_4 з метою незаконної порубки лісу, будучи у лісовому масиві кварталу 13 виділу № 3 майстерської дільниці № 5 Явірського лісництва філії «Самбірське лісове господарство» ДCП «Ліси України», що входить до Національного природного парку «Бойківщина», та відноситься до природно-заповідного фонду, який знаходиться в межах Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області, не маючи спеціального дозволу для використання лісових ресурсів, умисно, з корисливих мотивів, з використанням бензопили марки «Sthil MS-180», самовільно зрізав, шляхом відділення стовбура від кореня, одне сухостійні дерева породи «Ялина» (Смерека), загальною кубомасою 0,66м3, розділивши їх на декілька сортиментів, чим завдав матеріальну шкоду інтересам держави розміром 64174,06 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 246 КК України - незаконну порубку дерева на території природно-заповідного фонду.

Окрім цього, ОСОБА_4 з метою перевезення незаконно зрізаних дерев, за допомогою кінної підводи, не маючи спеціального дозволу для використання лісових ресурсів, перебуваючи в лісовому масиві Національного природного парку «Бойківщина» 30.10.2024 приблизно у період часу з 09:30 год. по 10:00 год. з лісового масиву кварталу 13 виділу № 3 майстерської дільниці № 5 Явірського лісництва філії «Самбірське лісове господарство» ДCП «Ліси України», що входить до Національного природного парку Бойківщина, територія якого відноситься до природно-заповідного фонду, діючи умисно, з корисливих мотивів, перевіз вказану вище незаконно зрізану деревину породи «Ялина» (Смерека) та «Осика», загальною кубомасою 3,37 м3, розділену та навантажену на дерев`яні підводи із металевими поручнями, через наведений лісовий масив природно-заповідного фонду до подвір`я житлового будинку, що за адресою: село Верхній Турів, вул. Лесі Українки, 79, Самбірського району Львівської області, де був зупинений працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 246 КК України - незаконне перевезення незаконно зрубаних дерев на території природно заповідного фонду.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в скоєнні інкримінованих йому злочинах за ч. 3 ст. 246, ч. 4 ст. 246 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті. Пояснив, що 26.10.2024 вранці кінною підвою поїхав в ліс за дровами. Взяв зі собою бензопилу "Штіль" і сокиру. В лісі за допомогою бензопили зрізав одне сироростуче дерево породи "Осика", розрізав його на частини (куски) і залишив, а сам поїхав додому. Наступного дня 27.10.2024 вранці знову поїхав на те саме місце в ліс, де зрізав два дерева породи "Смерека", тобто ялину, розрізав на куски і залишив. 28.10.2024 знову поїхав у те саме місце лісу, де зрізав 3 дерева сухостою породи "Ялина", а 29.10.2024 зрізав ще одну ялину. Їх він також порізав і залишив в лісі. 30.10.2024 разом зі сусідом двома підводами поїхали в ліс забрати цю деревину. Погрузив все на підводу, щоб відвезти до себе додому, але по дорозі додому був затриманий працівниками поліції. Пояснив, що дерева були сухостійними, після зрізання побачив, що вони прогнилі, оскільки стовбур був червоного кольору. Незаконну порубку дерев вчиняв для того щоб заготовити дрова та опалювати будинок, спеціального дозволу він не мав, про те, що це природно-заповідний фонд не знав. Розуміє, що вчинив незаконно, щиро розкаявся у вчиненому, на досудовому розслідуванні все визнав, показав та розказав, як вчиняв злочини, готовий нести відповідальність. На майбутнє не буде більше таким займатись, а буде виписувати деревину в лісгоспі. Бензопила, сокира і підвода належать йому. Цивільний позов визнав повністю, однак добровільно сплатити суму завданої шкоди немає можливості, бо не працює, живе за рахунок пенсії матері та періодичних заробітків. Вказав, що був військовослужбовцем і має намір повернутись на службу, де буде отримувати заробітну плату і буде мати змогу сплачувати завдані збитки. Просив суд суворо його не карати, він зробив для себе правильні висновки.

Представник потерпілої особи - Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала цивільний позов, просила його задоволити. Щодо міри покарання обвинуваченому, то вважає, що з урахуванням особи обвинуваченого, можливим є звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Суд з`ясував, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні злочинів, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, не оспорював і правильно розуміє зміст цих обставин. Також повністю визнав цивільний позов.

Прокурор, представник потерпілого також не оспорювали фактичні обставини, при яких вчинено кримінальні правопорушення. Сумнівів у добровільності такої позиції учасників судового провадження в суду немає.

Відтак, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечили проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

Здійснивши допит у судовому засіданні обвинуваченого, представника потерпілої особи, заслухавши прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, зокрема, що характеризують особу обвинуваченого, матеріали щодо речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат, матеріали цивільного позову, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 246 КК України - незаконна порубка дерев на території природно-заповідного фонду, незаконне перевезення незаконно зрубаних дерев на території природно-заповідного фонду,та ч. 4 ст. 246 КК України - незаконна порубка дерев на території природно-заповідного фонду, що спричинило тяжкі наслідки, доведена повністю.

Відповідно до положень ст. 50 КК України до особи, визнаної винною за вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення застосовується покарання, яке є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 246 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 246 КК України, яке є тяжким злочином.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до п. 1 ст. 66 КК України суд визнає його щире каяття, яке в свою чергу знайшло прояв у тому, що обвинувачений дійсно жалкує про вчинене, негативно оцінює свої злочинні дії та їх наслідки, зробив для себе правильні висновки, готовий понести покарання призначене судом; активне сприяння розкриттю злочинів, що мало місце на досудовому розслідуванні, в ході якого обвинувачений показав та розказав як вчиняв кримінальні правопорушення, видав знаряддя вчинення злочинів.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, суд не встановив.

Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого суд бере до уваги, що він відповідно до ст. 89 КК України несудимий, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, неодружений.

Суд також враховує досудову доповідь на обвинуваченого, згідно якої встановлено середній ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та середній рівень небезпеки обвинуваченого для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Орган пробації вказав, що виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України та покладення обов`язків згідно з ч. 1, 3 ст. 76 КК України.

З урахуванням усіх обставин суд вважає, що покарання обвинуваченому повинно бути призначено в межах санкції ч. 3 ст. 246, ч. 4 ст. 246 КК України з застосуванням ст. 70 КК України у виді позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень і не знаходить підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Виходячи зі змісту ст. 75 КК України, її положення застосовуються лише у тому випадку, коли суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, має обґрунтовані підстави дійти висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

Також згідно із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

З урахуванням викладеного, вирішуючи питання про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання, суд враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та їх наслідки, обставини вчинення злочинів, зокрема, що обвинувачений вчинив незаконну порубку семи дерев, з яких шість сухостійних, злочин вчиняв з метою заготівлі дров для опалювання житла, поведінку обвинуваченого після скоєння злочинів, а саме, те, що обвинувачений не перешкоджав досудовому розслідуванню, брав участь в усіх слідчих діях, не заперечував проти своєї причетності до події злочину, видав знаряддя вчинення злочину.

Суд також зазначає, що врахування тяжкості, ступеня суспільної небезпеки злочину, як підстави для посилення кримінальної відповідальності поза зв`язком з іншими конкретними обставинами справи й даними про особу винного не ґрунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.

Відтак, суд також враховує дані про особу обвинуваченого, який відповідно до ст. 89 КК України несудимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, під час судового розгляду у повному обсязі визнав свою вину та цивільний позов, послідовно і в повному обсязі надав показання суду щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, висловив готовність нести відповідальність за вчинене.

Суд бере до уваги досудову доповідь органу пробації щодо обвинуваченого ОСОБА_4 з якої видно, що в розрізі соціально-психологічної характеристики обвинуваченого встановлено, що в обвинуваченого наявні захисні ресурси для запобігання повторному вчиненню кримінальних правопорушень, а саме: житло, освіта, його позитивні особистісні характеристики, ставлення до правопорушення.

Відповідно до висновку органу пробації, з урахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_4 , його спосіб життя, історію порушень, середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, середній ризик його небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75, 76 КК України.

Представник потерпілого ОСОБА_5 щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 вважала надто суворим позбавлення його волі, достатнім та можливим вважає звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства та вважає за доцільне застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, визначених ч. 1 ст. 76 КК України та додаткових обов`язків, визначених п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України.

Щодо цивільного позову.

Боринською селищною радою Самбірського району Львівської області заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування шкоди в розмірі 444 856,77 грн, завданої державі внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

Вирішуючи цивільний позов, суд виходить з таких мотивів та норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні (ч. 2 ст. 127 КПК України).

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч. 1 ст. 129 КПК України).

При цьому, суд керується відповідними нормами цивільного законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України).

Враховуючи те, що під час судового розгляду кримінального провадження було доведено протиправні винні дії обвинуваченого, наслідки цих дій у вигляді завданої шкоди державі в особі Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області та причинно-наслідковий зв`язок між такими діями та наслідками, добровільно шкода обвинуваченим не відшкодована, тому суд дійшов висновку, що позов на суму завданої шкоди в розмірі 444 856,77 грн є підставним і підлягає до задоволення повністю.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Турківського районного суду Львівської області від 05.11.2024 на майно: лісопродукцію - деревину породи породи «Осика» в кількості 5 колод, діаметр колоди №1 39 см довжина 4 м, №2 24 см довжина 4 м, №3 29 см довжина 4 м, №4 34 см довжина 4 м та №5 17 см довжина 4 м, деревини породи «Смерека» в кількості 12 колод довжиною 4 метри та діаметром: №1 19 см, №2 23 см, №3 -26 см, №4 37 см, №5 29 см, №6 21 см, №7 18 см, №8 17 см, №9 23 ? 26 см, №10 19 см, №11 24 см, №12 34 ? 35 см; дві кінні підводи; одну бензопилу марки «Stihl MS-180»; металеву сокиру з дерев`яною ручкою - скасувати на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України.

Речові докази.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 100 КПК України застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) майна знав про їх незаконне використання.

Згідно з ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення, за який передбачено, зокрема, основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду (ч. 2 ст. 96-1 КК України).

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо майно є предметом кримінального правопорушення та знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Беручи до уваги те, що обвинувачений незаконно використав свої дві кінні підводи, одну бензопилу марки «Stihl MS-180», металеву сокиру із дерев`яною ручкою як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, лісопродукція (деревина) є предметом кримінального правопорушення, кримінальні правопорушення скоєно умисно, тому відповідно до вимог ст. 96-1, 96-2 КК України, необхідно застосувати спеціальну конфіскацію до вказаних речових доказів, шляхом примусового безоплатного вилучення таких у власність держави.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації (ч. 4 ст. 174 КПК України).

Оскільки суд вже дійшов висновку про спеціальну конфіскацію двох кінних підвод, однієї бензопили марки «Stihl MS-180», металевої сокири із дерев`яною ручкою, лісопродукції, тому арешт накладений на них скасуванню не підлягає.

Процесуальні витрати.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за залучення експерта для проведення судової інженерно-екологічної експертизи від 03.01.2025 № СЕ-19/109-25/1-ФХЕД в розмірі 3183,60 грн підлягають до стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України.

Щодо запобіжного заходу.

Запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. 96-1, 96-2 КК України, ст. 100, 373, 374, 376, 392-395, ч. 15 ст. 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 246, ч. 4 ст. 246 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 3 ст. 246 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 246 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

У відповідності до ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та з покладенням на нього обов`язків відповідно до ч. 1, п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою "Формування життєвих навичок (модуль "Освіта і працевлаштування").

Обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Задоволити цивільний позов Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 444 856,77 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області (UA0013917, код ЄРДПОУ 38008294, МФО 899998, одержувач Боринська територіальна громада Львівської області, банк - Казначейство України) завдану шкоду в розмірі 444 856,77 грн (чотириста сорок чотири тисячі вісімсот п`ятдесят шість гривень 77 копійок).

Застосувати спеціальну конфіскацію до речових доказів як знарядь вчинення кримінальних правопорушень - двох кінних підвод, однієї бензопили марки «Stihl MS-180», металевої сокири із дерев`яною ручкою, та лісопродукції, яка є предметом кримінального правопорушення, шляхом примусового безоплатного вилучення таких у власність держави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Турківського районного суду Львівської області від 05.11.2024 на майно: лісопродукцію: деревину породи «Осика» в кількості 5 колод, діаметром колоди №1 - 39 см, довжиною 4 м; №2 - 24 см, довжиною 4 м; №3 - 29 см, довжиною 4м; №4 - 34 см, довжиною 4 м; №5 - 17 см, довжиною 4 м; деревину породи «Смерека» в кількості 12 колод довжиною 4 метри та діаметром: №1 - 19 см, №2 - 23 см, №3 - 26 см, №4 - 37 см, №5 - 29 см, №6 - 21 см, №7 - 18 см, №8 - 17 см, №9 - 23, 26 см; №10 - 19 см, №11 - 24 см, №12 - 34, 35 см , дві кінні підводи, одну бензопилу марки «Stihl MS-180», металеву сокиру із дерев`яною ручкою - залишити без змін.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової інженерно-екологічної експертизи від 03.01.2025 № СЕ-19/109-25/1-ФХЕД в розмірі 3183,60 грн (три тисячі сто вісімдесят три гривні 60 копійок).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Турківський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Вирок ухвалено в нарадчій кімнаті 24.02.2025.

Суддя ОСОБА_1