606/224/25 1-кс/606/137/25
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 квітня 2025 року м. Теребовля

Слідчий суддя Теребовлянського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Теребовлянського районного суду Тернопільської області клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 3 (м.Теребовля) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000045, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 лютого 2025 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, підозрюваному

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканю АДРЕСА_1 , громадянину України, українцю, із середньою спеціальною освітою, солдату номера обслуги 3 мінометного розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , одруженому, депутатом не є, несудимому

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ відділення поліції №3 (м. Теребовля) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 за погодженням із прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 звернувся до Теребовлянського районного суду Тернопільської області із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000043, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 лютого 2025 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, підозрюваному ОСОБА_4 .

У поданому клопотанні старший слідчий СВ відділення поліції №3 (м. Теребовля) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 просить продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 в межах строку досудового розслідування до 11 травня 2025 року, мотивуючи його тим, що під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та обставин, зазначених у ст.178 КПК України, які в даний час продовжують існувати, однак до кримінального провадження необхідно ще долучити висновки експертів за результатами судово молекулярно-генетичних експертиз, котрі у передбачений законом строк долучити неможливо у зв"язку із їх значною кількістю, складністю, тривалістю та черговістю, з урахуванням зібраних доказів правильно кваліфікувати дії підозрюваного та у випадку наявності законних підстав вирішити питання щодо повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, провести інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії для забезпечення повного та об"єктивного досудового розслідування, виконати вимоги, передбачені ст.290,291 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав із підстав, викладених у ньому, просить його задовольнити.

Захисники підозрюваного ОСОБА_4 адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просили у задоволенні клопотання відмовити, оскільки письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, вручене ОСОБА_4 , не є обгрунтоване достатніми доказами, у ньому невірно викладені фактичні обставини вчинення зазначеного злочину. Крім того, старшим слідчим у клопотанні порушено загальні засади кримінального провадження, зокрема, презумпцію невинуватості, оскільки у клопотанні констатовано вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Також захисники підозрюваного просили суд змінити йому запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт, враховуючи поведінку підозрюваного, яка свідчить про те, що він сприяв органу досудового розслідування у розкритті злочину та даних про його особу, які є виключно позитивними.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив щодо продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 11.05.2025, підтримав міркування своїх захисників.

Заслухавши учасників судового засідання, суд приходить до наступних висновків.

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Як випливає із матеріалів поданого старшим слідчим ОСОБА_7 клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 05.02.2025, приблизно о 18 год. 00 хв., точного часу досудовим розслідування не з"ясовано, ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували на території домогосподарства ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , де спільно розпивали спиртні напої. В ході розпиття спиртних напоїв, 05.02.2025 приблизно о 19 год.00 хв., точного часу досудовим розслідування не встановлено, у ОСОБА_4 виникла словесна суперечка побутового характеру із ОСОБА_8 , яка переросла у конфлікт, в ході якого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 . Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ОСОБА_4 05.02.2025 приблизно о 19 год. 00 хв., перебуваючи на території домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи нікчемний привід, взяв до рук дерев`яну палицю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переслідуючи мету показати свою зверхність та силу над потерпілим, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, проте нехтуючи цим, діючи цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом, підійшов до ОСОБА_8 , який лежав на сходах біля приміщення літньої кухні та наніс останньому декілька ударів дерев`яною палицею по голові та інших частинах тіла. Внаслідок нанесених ОСОБА_4 ударів потерпілому ОСОБА_8 останньому заподіяні тілесні ушкодження, а саме:

-дев`ять ран волосистої частини;

-одна рана правої брови;

-поширений синець лівої лобно-тім"яно-потиличної ділянки;

-масивний синець лівої вушної ділянки;

-синець лівої половини обличчя із крововиливом у білкову оболонку лівого ока;

-крововилив у праву половину верхньої губи;

-три садна правої половини передньої поверхні шиї;

-численні поширені масивні синці верхніх кінцівок, задньої поверхні грудей, що займають по кілька суміжних анатомічних ділянок;

-численні синці лівої передньо-бокової поверхні грудей та живота.

Смерть ОСОБА_8 настала внаслідок масивної крововтрати, зовнішньої та внутрішньотканинної кровотечі, численних ушкоджень м`яких тканин голови, тулуба та кінцівок.

Враховуючи викладене, а також наявність достатніх доказів, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого.

Згідно із вимогами ч.3 ст.199 КПК України суд при вирішенні питання щодо доцільності подальшого тримання під вартою підозрюваного повинен враховувати, зокрема таке: чи не зменшився заявлений ризик або чи не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; встановити наявність обставин, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Оцінюючи наявність ризиків, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою підозрюваного, визначених пунктами 1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, суд враховує можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відповідальності, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також при вирішенні питання продовження вказаного запобіжного заходу суд бере до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, дані про особу, вік та стан здоров`я підозрюваного, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання підозрюваного під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що його стан здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення. Отже, запобіжний захід був обґрунтовано застосований з урахуванням даних про особу підозрюваного, тяжкості злочину, який йому інкримінується, оскільки наведене в своїй сукупності вказує на наявність ризиків, які були підставами для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не перестали існувати, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти зазначеним ризикам. Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного у вигляді тримання під варту, на даному етапі кримінального провадження не зменшились.

Щодо наявності обґрунтованої підозри, то положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». В оцінці цього питання належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до частини 5 ст.9 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Тому стороною обвинувачення до клопотання додано докази, котрі навіть в сторонньої людини викликають відчуття того, що підозра є обґрунтованою та розумною.

Сукупність здобутих доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином. На даному етапі вони, хоча і не можуть стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте дозволяють дійти висновку про виправданість висунення звинувачення. Саме такий підхід застосовує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях в справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування до

ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного ОСОБА_4 вдалось дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності здійснення позапроцесуальних дій зазначеною особою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, зокрема, позбавлення волі до десяти років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності. На підтвердження цього ризику є те, що в підозрюваного відсутні міцні соціальні зв`язки в суспільстві, на утриманні неповнолітніх, малолітніх осіб немає, офіційно не працевлаштований. Також стосовно дій ОСОБА_4 внесено відомості до ЄРДР за № 0000859 за ч.5 ст.407 КК України тобто - самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці. Вказаний факт свідчить про те, що ОСОБА_4 в цілому має схильність до ухиляння від будь яких законних рішень, в тому числі з метою уникнення відповідальності за вчинення кримінальних дій. ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується тим, що підозрюваний може впливати на свідків у кримінальному провадженні, зокрема свідка ОСОБА_9 , чинити на них відповідний тиск, шляхом погрози та вмовляння він може схиляти їх до дачі неправдивих показів, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування. Ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні є об`єктивним і полягає у процедурі отримання свідчень від таких учасників кримінального процесу, а саме після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). У даній справі ризик впливу на свідків існує, оскількикримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, свідки у кримінальному провадженні безпосередньо судом не допитувалися. Крім того, ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується тим, що підозрюваний має можливість безперешкодно потрапити до будинку, в якому було вчинено кримінальне правопорушення, а тому, перебуваючи за місцем проживання, він може вчинити дії стосовно знищення, приховування чи спотворення речей, які мають значення для досудового розслідування. Окрім того, на даний час не встановлено, чи є вилучені під час огляду місця події палиці знаряддям вчинення даного злочину. Також ОСОБА_4 може вчинити інші правопорушення (п.5 ч.1 ст.177 КПК України), на що вказує те, що стосовно дій ОСОБА_4 внесено відомості до ЄРДР за № 0000859 за ч. 5 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці. Вказана обставина характеризує ОСОБА_10 в цілому, як особу, яка уже вчиняла правопорушення та схильна до вчинення інших злочинів та правопорушень.

Зазначені обставини та наявність ризиків, передбачених п.1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, а інших - нових ризиків, які виправдовують тримання ОСОБА_4 під вартою, не виявлено.

Інший запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується підозрюваному, обсягу пред`явленої йому підозри. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені п.1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Більш м`який запобіжний захід буде неспроможний їх нівелювати, а тому його застосування є недоцільним.

Суд також враховує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, те, що він самовільно залишив військову частину, а також не з`явився вчасно на службу без поважних причин в умовах воєнного стану.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. У суду відсутні відомості, які б свідчили про те, що встановлені судом ризики при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час втратили свою актуальність.

При цьому, не вдаючись до оцінки доказів відповідно до положень ст.23 та 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому суд вбачає реальним існування заявлених прокурором ризиків, які на даний час продовжують існувати, у зв`язку з чим не вбачає підстав для застосування стосовно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.

На думку суду, є встановленим факт недостатності застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного, а обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід, враховуючи обставини інкримінованого кримінального правопорушення, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Враховуючи, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 11 травня 2025 року, оцінивши у сукупності всі обставини, суд не знаходить підстав для зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу на менш суворий, зокрема, на домашній арешт, про застосування якого у судовому засіданні просили підозрюваний та його захисники, та з урахуванням цілей п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, вважає доцільним продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу в межах строку досудового розслідування, до 11 травня 2025 року.

За наведених обставин суд вважає, що клопотання захисників підозрюваного про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 із тримання під вартою на домашній арешт до задоволення не підлягає.

При цьому, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був застосований ухвалою слідчого судді Теребовлянського районного суду від 13 лютого 2025 року до підозрюваного за правилами КПК України без права внесення застави до 11 квітня 2025 року включно.

Згідно із п.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В рамках кримінального провадження не завершено досудове розслідування, оскільки ще необхідно долучити висновки експертів за результатами судово молекулярно-генетичних експертиз, котрі у передбачений законом строк долучити виявилось неможливим у зв"язку із їх значною кількістю, складністю, тривалістю та черговістю, можливого повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, проведення інших слідчих (розшукових) та процесуальних дій для забезпечення повного та об"єктивного досудового розслідування, виконання вимог, передбачених ст.290,291 КПК України, а тому необхідно підозрюваному продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави на строк в межах досудового розслідування до 11 травня 2025 року, задоволивши клопотання старшого слідчого про продовження строку тримання під вартою.

Керуючись ст.177, 197,199 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №3 (м. Теребовля) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, одруженому, солдату номера обслуги 3 мінометного розрахунку 2 мінометного взводу мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , несудимому, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави на строк в межах строку досудового розслідування, до 11 травня 2025 року.

У задоволенні клопотання захисників підозрюваного ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про зміну підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 07 квітня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1