Справа № 144/247/25
Провадження № 1-кп/144/32/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2025 року смт. Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Теплик обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесенему до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 від 10.01.2025 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області, без зареєстрованого місця проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 27.12.2024, близько 19 год, перебуваючи у кафе «Ятрань», що по вул. Мічуріна, 1 с. Соболівка Гайсинського району Вінницької області, реалізуючи свій протиправний умисел на крадіжку чужого майна, який у нього виник в процесі налаштування мобільного телефону «Redmi Note 13», моделі «Redmi Note 13» 128 GB, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , яке він здійснював на прохання власника ОСОБА_6 , діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-1Х, продовженого Указом від 23 липня 2024 року № 469/2024, затвердженого Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-IX, продовженого Указом від 28 жовтня 2024 року № 740/2024, затвердженого Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-ІХ, маючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, достовірно знаючи, що вказаний телефон йому не належить, оцінивши ситуацію, що склалася, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, непомітно для власника та інших оточуючих, таємно, шляхом вільного доступу, заховав мобільний телефон у своїй кишені та в подальшому вийшов із приміщення кафе «Ятрань», таким чином незаконно заволодів мобільним телефоном «Redmi Note 13». Своїми діями ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 5218,40 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

06 лютого 2025 року між підозрюваним ОСОБА_5 за участю його захисника ОСОБА_4 та прокурором Теплицького відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_3 , за добровільної згоди потерпілого ОСОБА_6 , була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. ст. 468-469, 472 КПК України та разом з обвинувальним актом направлена до суду.

Угоду про визнання винуватості укладено на таких умовах:

- підозрюваний ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України;

- сторони повністю дійшли згоди щодо правової кваліфікації вчиненого ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємого викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого в умовах воєнного стану;

- сторони узгодили міру покарання ОСОБА_5 , а саме за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, сторони погодили звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на визначений судом термін.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні вищезазначеного злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та надав суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер пред`явленого обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, які йому роз`яснені судом. Просив суд затвердити угоду, при цьому вказав, що така була укладена добровільно, без будь-якого примусу.

Захисник ОСОБА_4 підтвердила позицію свого підзахисного, заявила про відсутність будь-якого впливу на останнього при укладенні угоди про визнання винуватості, добровільність укладення ним угоди, а тому просила затвердити її та призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами покарання.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав за можливе затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки при її укладенні дотримані вимоги та правила діючого КПК України та КК України, просив суд призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_5 не має, шкода йому відшкодована в повному обсязі, проти укладення угоди про визнання винуватості не заперечує.

Суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого та захисника, враховуючи думку потерпілого, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, а також угоду про визнання винуватості, вважає, що вона підлягає затвердженню, виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

У відповідності до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, за умови надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до вимог ст. 12 цього Кодексу є тяжким злочином. Обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнає повністю, цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 цього Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, шкода завдана інтересам потерпілого ОСОБА_6 , яким надано письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості, враховуючи, що міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст угоди про визнання винуватості, умови та порядок її укладення відповідають вимогам ст. ст. 469, 472 КПК України, підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 цього Кодексу, для відмови в затверджені угоди судом не встановлено.

Узгоджена прокурором і обвинуваченим міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, інтересам суспільства не суперечить, є справедливою, необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують йому покарання.

Зокрема, враховано, що ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 06.02.2025 року, укладеної між прокурором та підозрюваним за участю його захисника, за письмовою згодою потерпілого, і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Витрати за проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 314, 368, 370, 374-376, 468, 469, 474, 475, 477 КПК України, суд

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 06 лютого 2025 року, укладену між підозрюваним ОСОБА_5 за участю його захисника ОСОБА_4 з однієї сторони та прокурором Теплицького відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_3 з іншої сторони.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання звільнити з випробуванням та встановленням іспитового строку на один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на ОСОБА_5 передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до вимог ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судово-товарознавчої експертизи №130/25-21 від 15.01.2025 року, у розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн 56 коп.

Накладений ухвалою слідчого судді Теплицького районного суду Вінницької області від 14.01.2025 року арешт на мобільний телефон «Redmi Note 13», моделі «Redmi Note 13» 128 GB, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 скасувати.

Речовий доказ: мобільний телефон «Redmi Note 13», моделі «Redmi Note 13» 128 GB, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Теплицький районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення:

обвинуваченим та його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6-7 статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: