Справа № 550/1259/24
Провадження № 1-кп/550/120/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

підготовчого засідання

06 грудня 2024 року селище Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Чутове кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка Чутівського району Полтавської області, громадянина України, українця, із професійно-технічною освітою, одруженого, має статус фізичної особи-підприємця, військовозобов`язаного, зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , знаходиться під вартою в ДУ «Полтавська установа виконання покарань ( АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Чутівського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 подав до суду цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, в якому заявив клопотання про прийняття цивільного позову, визнання ОСОБА_7 цивільним позивачем, а ОСОБА_4 - цивільним відповідачем.

Вимогами ст. 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Статтею 61 КПК України визначено, що цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду(ст. 62 КПК України).

Форма і зміст поданої представником потерпілої ОСОБА_7 позовної заяви відповідає вимогам, викладеним у ст. 175 ЦПК України.

Заперечень щодо прийняття цивільного позову від учасників кримінального провадження не надійшло.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що є підстави для прийняття цивільного позову до розгляду в даному кримінальному провадженні, визнання ОСОБА_7 цивільним позивачем, а ОСОБА_4 - цивільним відповідачем.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області ОСОБА_8 продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 години 30 хвилин 22 грудня 2024 року.

Оскільки термін застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 закінчується 22 грудня 2024 року, а судове провадження завершити до його спливу не можливо, у зв`язку з тим, що на даний час продовжують існувати ризики, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, прокурор просить продовжити застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора не заперечували.

Заслухавши доводи прокурора, представника потерпілої, обвинуваченого та його захисника, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 22 грудня 2024 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтоване та підлягає задоволенню, оскільки на даний час ризики та обставини, передбачені п.п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , не змінилися та продовжують існувати.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Враховуючи характер інкримінованого обвинуваченому злочину, дані про особу, те, що відповідно до ч. 3 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо отримав під час судового засідання, суд доходить висновку, що ризики та обставини відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України, які враховував суд при обранні та продовженні відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на сьогодні не зменшилися та продовжують існувати.

Таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 .

Ухвалюючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченого винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення відсутності визначених вище ризиків.

Таким чином, виходячи з положень КПК України та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд доходить висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Даних про те, що обвинувачений ОСОБА_4 не може утримуватися в умовах СІЗО, суду не надано.

Тому, суд доходить висновку про необхідність продовження строку застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на 60 днів без визначення розміру застави.

Суд також з`ясував думку учасників процесу щодо можливості призначення обвинувального акта до судового розгляду.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив суд призначити кримінальне провадження до відкритого судового розгляду за участю обвинуваченого, захисника та представника потерпілої.

Обвинувачений, захисник та представник потерпілої не заперечували проти думки прокурора.

З огляду на викладене, суд доходить наступних висновків.

Обвинувальний акт, відносно ОСОБА_4 відповідає вимогам КПК України і не підлягає поверненню прокурору. Кримінальне провадження підсудне даному суду. Підстави для закриття провадження відсутні.

Клопотання про витребування певних речей, документів, а також про зміну чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження, від учасників судового провадження не надходило.

Обвинуваченому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 31 КПК України роз`яснено його право на розгляд кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддів.

Обвинувачений просив здійснювати розгляд кримінального провадження суддею одноособово.

Підстав, визначених у ч. 2 ст. 27 КПК України, для прийняття рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні, суд не вбачає і вважає можливим призначити його до розгляду суддею одноособово у відкритому судовому засіданні з обов`язковою участю учасників кримінального провадження.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 48, 128, 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 314-316, 331, 372 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Прийняти цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, до розгляду.

2. Визнати в даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 цивільним позивачем, а ОСОБА_4 цивільним відповідачем.

3. Визначити цивільному відповідачу строк для подання відзиву на цивільний позов 15 днів з дати прийняття цивільного позову судом до розгляду.

4. Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

5. Продовжити застосування щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка Чутівського району Полтавської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, одруженого, має статус фізичної особи-підприємця, військовозобов`язаного, зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 04 лютого 2025 року включно, без визначення розміру застави утримуючи в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)».

6. Строк дії ухвали визначити до 12 години 30 хвилин 04 лютого 2025 року. Ухвала щодо продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

7. Призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на 10 січня 2025 року о 10 год 30 хв у приміщенні Чутівського районного суду Полтавської області.

8. Викликати для участі в судовому засіданні обвинуваченого, захисника, потерпілу (представника) та прокурора.

9. Копію ухвали скерувати до ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Чутівський районний суд Полтавської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1