Справа №705/1662/25
1-в/705/177/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

представника установи ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в режимі відеоконференції клопотання про звільнення від покарання, подане засудженим

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Ніжин Чернігівської області, громадянином України, з середньою освітою, зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючим до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимим: 1) 15.03.2000 Ніжинським міським судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 140 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 46-1 КК України виконання вироку відтерміновано на 1 рік 6 місяців з виплатою штрафу 680,00 грн.; 2) 13.07.2001 Ніжинським міським судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ст. 42, ст. 43 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 3) 21.03.2006 Ніженським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ст. 69, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 4) 03.08.2011 Ніженським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 289, ст. 69 КК України до 6 місяців арешту; 5) 31.07.2013 Ніженським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 307, ст. 69 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 6) 05.04.2016 Ніженським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; 7) 18.04.2019 Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст. 395, ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі; 8) 24.09.2019 Ніженським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі,

У С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про його звільнення від покарання, у зв`язку із декриміналізацією вчинених діянь згідно вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.09.2019, відповідно до вимог чинного законодавства.

Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав подане ним клопотання та просив суд звільнити його від частини призначеного покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, якими завдано потерпілим шкоду у розмірі, меншому ніж передбачено КК України.

У судовому засіданні прокурор вважав за можливе частково задовільнити клопотання засудженого та привести вироки, за якими відбуває покарання засуджений ОСОБА_5 , у відповідність, оскільки дійсно одно з вчинених ним кримінальних правопорушень підпадає під дію Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», де завдана потерпілому шкода не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян станом на час його вчинення. Прокурор зазначив, що підлягає декриміналізації правопорушення згідно вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.04.2019 по епізоду за ч. 3 ст. 185 КК України, який мав місце 02.12.2018 на суму 1500,00 грн., тому можливо лише звільнення від призначеного цим вироком покарання в частині вказаного епізоду. Разом з тим, враховуючи, що за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.04.2019 ОСОБА_5 був засуджений також за інші злочини, які кваліфіковані, в тому числі за ч. 3 ст. 185 КК України, декриміналізація одного із епізодів не впливає на остаточне покарання за вищевказаним вироком та за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.09.2019, покарання за яким було призначене шляхом складання покарань за цими двома вироками, тому призначене ОСОБА_6 покарання у виді 7 років позбавлення волі слід залишити без змін.

Представник установи в судовому засіданні у вирішенні клопотання покладався на розсуд суду.

Представник спостережної комісії в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу слухати у відсутність їх представника, не заперечує проти задоволення клопотання.

Вислухавши думку засудженого, врахувавши позицію прокурора та представника установи, дослідивши матеріали подання та особової справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статті 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 на час розгляду клопотання відбуває покарання в державній установі «Старобабанівська виправна колонія № 92», оскільки був засуджений 18.04.2019 Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Також, вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.09.2019 ОСОБА_5 був засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі до 4 років, та при цьому покарання йому було призначено за сукупністю вироків шляхом часткового складання за цим вироком та за попереднім вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.04.2019.

Початок строку відбуття покарання обчислюється з дня фактичного затримання за попереднім вироком, а саме з 16.12.2018.

У відповідності до розпорядження Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.10.2019, вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.09.2019 набрав законної сили 25.10.2019.

Згідно з вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 квітня 2019 року, засуджений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 викрав майно потерпілого ОСОБА_7 на суму 1500 грн., що станом на день крадіжки складає суму, більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (більше 1762 грн.).

На час вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушень положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального Кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» №1449-VІ від 04.06.2009 (далі - Закон України №1449-VI від 04.06.2009), згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Згідно ч. 3 ст. 51 КУпАП (в редакції Закону України №1449-VI від 04.06.2009) викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Станом на 01.01.2018 воно дорівнювало 176,20 грн.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Разом з цим нормами КК України не встановлений мінімальний розмір вартості майна, що є предметом крадіжки та за наявності якого можливе настання кримінальної відповідальності.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 25 Постанови «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 №10, розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи. Злочинне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення, розтрати або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем (статті 185, 190 та 191 КК) слід відрізняти від такого адміністративного правопорушення, як дрібне викрадення чужого майна (стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Таким чином, на час вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.94.2019, кримінальна відповідальність наставала в разі, якщо вартість викраденого майна перевищувала 176,20 грн.

09.08.2024 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 (далі - Закон № 3886-IX від 18.07.2024).

Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції та згідно з ч. 1 ст. 51 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП (в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024) встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1. пункту 169.1 статті 169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1. пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому Законом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1762 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 881,00 грн. Отже, податкова соціальна пільга у 2018 році складала 881,00 грн. (1762?50%).

Частиною 2 статті 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно приписів ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким Законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, має місце декриміналізація діяння, що полягає у таємному заволодіння чужим майном вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час вчинення такого діяння, що у даному випадку на 01.01.2018 становить 1762,00 грн. (881,00?2). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що оскільки вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.04.2019 ОСОБА_5 засуджений за кількома епізодами злочинної діяльності, які кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, караність одного із яких, що мав місце 02.12.2018 щодо майна належного потерпілому ОСОБА_7 , усунуто законом, оскільки вартість викраденого майна не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у зв`язку з чим на підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_5 підлягає звільненню судом від покарання в частині цього епізоду злочинної діяльності відповідно до Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024.

Разом із цим, оскільки застосування декриміналізації до даного епізоду не змінює кваліфікацію злочинів, за якими засуджений ОСОБА_5 , та не впливає на призначене йому покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.04.2019 та, як наслідок, на покарання, призначене за сукупністю вироків, вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.09.2019 у вигляді 7 років позбавлення волі, то таке покарання слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 74 КК України, ст. ст. 369, 371, 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від покарання задовольнити частково.

ОСОБА_5 від призначеного покарання за ч. 3 ст. 185 КК України в частині епізоду злочинної діяльності, що мав місце 02.12.2018 за фактом крадіжки майна ОСОБА_7 , встановленого вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.04.2019 звільнити в зв`язку з усуненням законом караності діяння.

Призначене ОСОБА_5 згідно вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.09.2019 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України покарання у виді 7 років позбавлення волі залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1