ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі головуючого судді

ОСОБА_1 за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судуматеріали кримінального провадження № 0001456 від 29.11.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопоуршення (кримінального проступку), передбаченого

ч. 2 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

28 листопада 2024 року о 21 год 00 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Рівне, вул. Василя Червонія, 16Б, знаходячись, на території АС «Чайка», діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, умисно наніс йому по одному удару дерев`яною палицею, яку тримав обома руками, в ділянку голови та правого плеча, внаслідок чого спричинив потерпілому такі тілесні ушкодження: забійна рана лобної ділянки голови та синець по задньо-зовнішній поверхні верхньої третини правого плеча, які згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Своїми умисними діями, які виразилися в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив вчинення ним кримінального правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті, у скоєному розкаявся.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив підготовче судове засідання та судовий розгляд даного кримінального провадження проводити без його участі, претензій до ОСОБА_4 немає. Просив судовий розгляд проводити за спрощеною процедурою, передбаченою ч.3 ст. 349 КПК України, при цьому вказав, що зміст та наслідки вказаної процедури йому роз`яснені та є зрозумілими. Покарання обвинуваченому просив призначити на розссуд суду.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у скоєнні злочину, підтвердивши викладене в обвинувальному акті та фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд, з`ясувавши думку учасників судового засідання, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, за згодою учасників судового засідання, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім письмових доказів по справі, що характеризують особу обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи, встановлені доказами, які судом не були досліджені. До таких фактичних обставин відносяться дата, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та його мотиви, а також інші обставини, які визнані учасниками судового провадження та ними не оспорюються.

Таким чином, із наявних у справі доказів вбачається, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку доведена повністю, а саме визнанням вини обвинуваченого та наявними у справі доказами і його дії органом досудового слідства вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

За положеннями ст.50 КК України - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, за який передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або апробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

ОСОБА_4 одружений, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштована.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, які передбачені ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого в ході судового розгляду не встановлено.

З урахуванням наведеного та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 , беручи до уваги дані, що його характеризують, враховуючи обставини та мотиви вчиненого кримінального проступку, думки потерпілого та прокурора, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 125 КК України в виді мінімального штрафу, оскільки саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нового кримінального правопорушення.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст. 125 КК України, ст.ст. 349,368,370,373, 394 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, призначивши покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області з урахуванням вимог

ч.2 ст. 394 КПК України протягом тридцяти днів.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити прокурору, обвинуваченому.

Повний текст вироку виготовлено 21 січня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1