Справа № 345/533/23
Провадження № 11-кп/4808/93/25
Категорія ч. 4 ст. 191 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_6 на вирок Калуського міськрайонного суду від 08.06.2023 щодо обвинуваченого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, на утриманні має одну малолітню дитину, учасника бойових дій, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,

з участю:

секретаря с/з - ОСОБА_7 ,

прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_9

в с т а н о в и в :

1. Зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_5 визнано винним за ч. 4 ст. 191 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, управлінням і розпорядженням коштами та матеріальними цінностями, строком на 3 (три) роки.

Строк відбуття обвинуваченим призначеного покарання ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Цивільний позов 3 Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України в Івано-Франківській області задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь 3 Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України в Івано-Франківській області матеріальну шкоду у розмірі 69 300,00 грн.

Вирішено питання речових доказів.

2. Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_5 здійснив розтрату чужого майна, яке було йому ввірене, в умовах воєнного стану.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

З 12 травня 2021 року ОСОБА_5 працював на посаді старшого майстра газодимозахисної служби-старшини 6 Державної пожежно-рятувальної частини 3 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України в Івано-Франківській області (м. Калуш) (далі - 6 ДПРЧ 3 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Івано-Франківській області), був матеріально відповідальною особою.

19 травня та 16 вересня 2022 року ОСОБА_5 отримав передане до 6 ДПРЧ 3 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Івано-Франківській області у вигляді міжнародної технічної допомоги майно, необхідне для проведення аварійно-рятувальних робіт - генератор «KRAFTWELEKW6500 1F», вартістю 9 300 грн, освітлювальну щоглу «ALDEBARAN 360 GRAD FLEX-C 2.0» (в комплекті з одним кабелем), вартістю 60 000 грн, два бензорізи «STIIIL TS 420», загальною вартістю 71 370 грн, бензоріз «STIHL TS 800» 400 mm, вартістю 33 419 грн, та здав його на склад.

Надалі в період з 08 липня до 30 вересня 2022 року ОСОБА_5 вивіз зазначене майно зі складу з території пожежно-рятувальної частини та розпорядився ним на власний розсуд, заподіявши майнову шкоду 6 ДПРЧ 3 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Івано-Франківській області на загальну суму 174 089 грн.

3. Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 .

3.1. Вважає призначене покарання надто суворим і таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого.

3.2. Зазначає, що при визначенні йому міри покарання суд не врахував, на його думку, декілька пом`якшуючих обставин, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: визнання вини та щире каяття; активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування матеріального збитку; наявність на утриманні малолітньої дитини; заслуги перед державою; є учасником бойових дій; має нагрудний знак «За відвагу»; 6 років сумлінно пропрацював у органах ДСНС; має подяки від керівника ВЦА та міського голови м. Калуша; є особою молодого віку; злочин вчинив вперше при скрутних матеріальних обставинах.

3.3. Переконаний, що п`ять років в`язниці реального терміну за перше кримінальне правопорушення зламає його життя.

3.4. Просить взяти до уваги позицію потерпілої сторони, яка не бажала йому суворого покарання та врахувати, що він відшкодував суму збитків за цивільним позовом у повному обсязі.

Просить вирок суду змінити та призначити йому основне покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк 3 роки з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, в решті вирок залишити без змін. Також просить, під час апеляційного розгляду, дослідити характеризуючі дані про його особу.

4. Доводи апеляційної скарги прокурора.

4.1. Вважає, що призначене обвинуваченому покарання є незаконним та несправедливим внаслідок м`якості.

4.2. Стверджує, що призначене покарання суперечить вимогам ст. 65 КК, оскільки буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

4.3. Під час апеляційного розгляду просить дослідити характеризуючі дані про особу обвинуваченого та вимогу ДІЗ ГУНП в Івано-Франківській області.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 191 КК у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, управлінням і розпорядженням коштами та матеріальними цінностями, строком на 3 (три) роки. В решті вирок залишити без змін.

5. Історія справи.

5.1. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 16.04.2024 апеляційну скаргу обвинуваченого задоволено, вирок суду першої інстанції змінено. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК. В решті вирок залишено без змін. Під час апеляційного розгляду прокурор відмовився від апеляційної скарги в порядку ст. 403 КПК.

5.2. Постановою Верховного Суду (ВС) від 03.12.2024 касаційну скаргу прокурора задоволено. Ухвалу апеляційного суду від 16.04.2024 стосовно ОСОБА_5 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

ВС мотивував прийняте рішення тим, що суд апеляційної інстанції не навів достатньо переконливого обґрунтування про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання та достатність підстав для застосування положень ст. 75 КК. Крім того, ВС зазначив, що за умови підтвердження обсягу обвинувачення ОСОБА_5 та за відсутності інших обставин, які можуть вплинути на вирішення питання, пов`язаного із застосуванням положень ст. 75 КК, звільнення від відбування покарання з випробуванням слід уважати необґрунтованим.

6. Позиції сторін в суді апеляційної інстанції.

6.1. В засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги з указаних у ній мотивів. Обвинувачений просив долучити до матеріалів справи виписку з медичної карти про стан свого здоров`я та лист ТЦК про необхідність додаткового медичного обстеження, у зв`язку із судомними нападами. Зазначив, що відшкодував завдану шкоду, визнає вину, щиро розкаюється, просить не призначати йому покарання у виді позбавлення волі.

6.2. Прокурор вважає вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання законним та обґрунтованим, а тому просив залишити його без змін

6.3. В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про відмову від апеляційної скарги в порядку ст. 403 КПК України.

Обвинувачений та його захисник не заперечували.

7. Мотиви апеляційного суду.

7.1. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

7.2. Апеляційний суд вважає, що клопотання прокурора належить задовольнити та закрити апеляційне провадження в цій частині.

8. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Щодо обставин справи та вини спір між сторонами відсутній. Апелянт вважає покарання надто суворим. Тому суд апеляційної інстанції переглядає оскаржений вирок тільки в частині призначеного покарання (ч. 1 ст. 404 КПК).

За ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає, що вирок суду відповідає цим вимогам.

Суд першої інстанції належно обґрунтував та мотивував своє рішення щодо розміру призначеного покарання відповідно до положень ст. 50 та 65 КК України.

Злочин тяжкий (ст. 12 КК), санкція ч. 4 ст. 191 КК передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Призначаючи обвинуваченому 5 років позбавлення волі, суд належно врахував, як обставини вчинення злочину, так і дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є учасником бойових дій (том №1, а.с. 69), на обліку в лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (том № 1, а.с. 66-67), має на утриманні одну малолітню дитину (том №1, а.с. 70), за місцем роботи та проживання характеризується позитивно (том №1, а.с. 75-76).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд обґрунтовано вказав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Таке покарання, на переконання колегії суддів, за обставин, які вказані у вироку суду, відповідає положенням ст. 50 та ст. 65 КК і буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

9. Щодо доводів обвинуваченого про призначення покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Згідно приписів ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 КК при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості застосувати ст. 75 КК.

Суд констатує, що загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Враховуючи характер, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та конкретні обставини, зокрема те, що обвинувачений заволодів майном, отриманим в якості міжнародної технічної допомоги в умовах воєнного стану, апеляційний суд приходить до висновку про неможливість звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.

Сукупність таких обставин свідчить, що виправлення обвинуваченого можливе тільки в умовах реального відбування покарання.

Постановою Верховного Суду (ВС) від 03.12.2024 касаційну скаргу прокурора задоволено. Ухвалу апеляційного суду від 16.04.2024 стосовно ОСОБА_5 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

ВС зазначив, що за умови підтвердження обсягу обвинувачення ОСОБА_5 та за відсутності інших обставин, які можуть вплинути на вирішення питання, пов`язаного із застосуванням положень ст. 75 КК, звільнення від відбування покарання з випробуванням слід уважати необґрунтованим.

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого можливо тільки в ізоляції від суспільства і призначив покарання в межах санкції ч. 4 ст. 191 КК, яке є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нового кримінального правопорушення, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Рішення ВС за приписами ч. 2 ст. 439 КПК є обов`язковими до виконання.

В судовому засіданні обвинувачений подав виписку з медичної карти про стан свого здоров`я та лист ТЦК про необхідність додаткового медичного обстеження. Разом з тим, вказані документи не свідчать про погіршення стану здоров`я і не є підставою для застосування положень ст. 75 КК.

Із цих підстав апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

10. Висновки.

Вирок суду першої інстанції відповідає всім вимогам законності, обгрунтованості, вмотивованості відповідно до приписів ст. 370 КПК, підстави для його зміни відсутні.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Вирок Калуського міськрайонного суду від 08.06.2023 стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 4 ст.191 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, обвинуваченим з часу отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4