Справа № 489/679/25
Провадження № 1-кс/489/141/25
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

06 лютого 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 22.01.2025,

встановив:

Зі скарги слідує, що 22.01.2025 ОСОБА_3 подала до ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області заяву від 22.01.2025 про вчинення кримінального правопорушення за фактом незаконного викрадення 22.01.2025 ОСОБА_4 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 та утримання його по АДРЕСА_1 . Проте відомості про кримінальне правопорушення за вказаною заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були. У зв`язку з цим, скаржник просив зобов`язати уповноважену особу внести відомості про вказане в заяві від 22.01.2025 кримінальне правопорушення до ЄРДР, визнати ОСОБА_5 потерпілим. У даному провадженні та звільнити останнього з РТЦК та СП.

Скаржник до суду не з`явилася, зазначивши в заяві про проведення судового розгляду в її відсутність.

Керуючись ч. 6 ст. 9 КПК України щодо застосування загальних засад кримінального провадження та закріпленим у ст. 7 КПК України принципом диспозитивності, слідчий суддя дійшов висновку про можливість розгляду клопотання без участі скаржника.

Представник ВП № 2 Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області до суду не з`явився, про дату та час розгляду скарги повідомлявся належним чином. Його відсутність, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги. На запит суду були надані матеріали перевірки за заявою ОСОБА_3 .

Розгляд скарги проводиться без фіксування ходу засідання за допомогою технічних засобів відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України.

Вивчивши матеріали скарги та матеріали перевірки, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому, чинний КПК України не передбачає можливості прийняття рішення щодо відсутності події чи складу кримінального правопорушення на стадії подання заяви про кримінальне правопорушення та з урахуванням визначеного ст. 25 КПК України принципу публічності слідчий, дізнавач чи прокурор зобов`язані розпочати досудове розслідування, вже за результатами якого прийняти передбачене КПК України рішення по суті із забезпеченням реалізації права на його оскарження в передбаченому законом порядку.

Заява ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення була отримана ВП № 2 Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області 22.01.2025, що підтверджується відтиском штампу відділу поліції, проте у визначений законом строк викладені в заяві відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були, про що свідчать довідка про результати розгляду звернення та повідомлення від 05.02.2025.

Вказана заява була однозначно подана саме як заява про кримінальне правопорушення, з викладенням підстав, за яких заявник зробив висновок про наявність складу кримінального правопорушення. Натомість у разі недостатності відомостей, викладених в заяві, слідчий міг та повинен був відповідно до принципу публічності та ст. 214 КПК України (шляхом самостійного виявлення з будь-якого джерела) встановити інші відомості щодо вказаного в заяві діяння з відповідних джерел, оскільки заявником було заявлено про вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, з матеріалів скарги слідує, що заява про кримінальне правопорушення містила опис обставин його вчинення, що є цілком достатньою підставою для висновку, що могло бути вчинене вказане у заяві кримінальне правопорушення. Натомість, на даному етапі для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР не обов`язкове доведення доказами всіх елементів складу кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

Також відповідно до ч. 5 ст. 214 КПК України, на етапі внесення відомостей до ЄРДР достатні короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, та попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Аналіз положень КПК України, а головним чином таких загальних засад кримінального провадження як законність, публічність, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень (в тому числі і процесуальних рішень слідчого судді при розгляді саме даної категорії скарг), дає підстави для висновку, що всі повідомлення, заяви, інші відомості про кримінальне правопорушення мають вноситись до ЄРДР та за результатами відповідного розслідування мають бути прийняті відповідні процесуальні рішення, оскільки тільки такі процесуальні рішення відповідно до вимог КПК України можуть бути оскаржені не тільки до слідчого судді, а і у вищу відносно нього інстанцію (в апеляційному порядку), що і забезпечить реалізацію права на оскарження, як загальної засади кримінального провадження.

За будь-яких обставин, в даному випадку на етапі надходження до уповноваженої особи заяви про кримінальне правопорушення превалюючою є визначена ст. 25 КПК України публічність, як загальна засада кримінального провадження, за якою прокурор та слідчий зобов`язані розпочати досудове розслідування при надходженні заяви про кримінальне правопорушення.

Вказане свідчить про наявність підстав для задоволення скарги в частині зобов`язання слідчого внести відомості про викладене у заяві кримінальне правопорушення до ЄРДР.

При цьому, вимоги скарги про зобов`язання слідчого визнати ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному проваджені задоволенню не підлягають, оскільки, по-перше, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Натомість слідчому судді не надано даних про те, що ОСОБА_4 подавав слідчому заяву про вчинення кримінального правопорушення щодо нього або про залучення до провадження як потерпілого.

По-друге, виходячи з положень ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання нею заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого, і жодним чином не залежать від волі та будь-якого процесуального рішення слідчого, який вправі винести лише вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді, чого під час розгляду даної скарги не встановлено.

Крім того, не підлягають задоволенню вимоги скарги про звільнення ОСОБА_4 з ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки до повноважень слідчого судді, виходячи з положень ст. 206 КПК України, не належить вирішення питання про звільнення особи, яка утримується не під вартою відповідними правоохоронними органами, яким надано право затримувати особу та поміщувати її під варту, а фактично, виходячи зі змісту скарги, була незаконно викрадена та доставлена до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де, за твердженням заявника, незаконно утримується по даний час. Натомість працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 не є представниками правоохоронних органів, яким надано право затримувати осіб у передбаченому КПК України порядку та поміщувати їх під варту.

Тобто, за викладених у скарзі обставин, в діях працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, пов`язаного із незаконним викраденням та позбавленням волі особи, про що власне і зазначає скаржник у поданій слідчому судді скарзі, у зв`язку з чим, до повноважень слідчого судді не відноситься вирішення питання про звільнення особи, яка незаконно викрадена та позбавлена волі внаслідок вчинення кримінального правопорушення щодо неї.

Тому в частині задоволення вказаних вимог скарги необхідно відмовити.

Таким чином, встановлені обставини вказують на необхідність часткового задоволення скарги.

Керуючись статтями 206, 306, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого СВ ВП № 2 Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області відповідно до ст. 214 КПК України внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 від 22.01.2025 про вчинення кримінального правопорушення за фактом незаконного позбавлення волі та викрадення 22.01.2025 ОСОБА_4 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вжити заходи для початку розслідування.

В частині задоволення інших вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1