ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 646/1097/25 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-сс/818/345/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: обрання запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з участю захисника підозрюваної ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самої підозрюваної ОСОБА_8 , належним чином повідомленої про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваної ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 02 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою клопотання слідчого задоволено та застосовано щодо підозрюваної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів до 18 04 2025 року без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги, з узагальненими доводами особи, яка її подала.

На вищевказану ухвалу слідчого судді захисник підозрюваної ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, яка містить прохання про скасування оскаржуваної ухвали та про постановлення нової про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави у виді 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60560 грн. з покладенням певних обов`язків.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України є лише припущенням органу досудового розслідування, оскільки їх існування не доведено жодним доказом.

Вказує, що ОСОБА_8 не виїхала за кордон та весь час мешкала в Україні, тобто майже 3 роки не покидала територію України.

Крім того, вказує, що ОСОБА_8 не відоме місце проживання свідків, а з 2022 року по 2025 рік остання не вчиняла будь-яких кримінальних правопорушень.

Захисник, крім іншого зазначив, що в повідомленні ОСОБА_8 про підозру взагалі не наведено конкретних дій, які нібито вчинила остання, а містяться лише загальні посилання .

Вказує, що ОСОБА_8 була директором ліцею ще до окупації, будь-яких вказівок щодо дій останньої з боку держави Україна під час окупації не надходило, інструкцій про дії ОСОБА_8 також останній не вручалось з боку держави Україна.

Матеріали справи не містять будь-яких письмових документів, які б підтверджували про організацію вивезення та отримання книг, про направлення вчителів, тощо.

Також апелянт зазначив, що ОСОБА_8 все життя присвятила праці у сфері освіти, має безліч сертифікатів та нагород. Позитивно характеризується за місцем роботи.

Наголошує також, що підозрювана одружена, має неповнолітню дитину та власне житло, отже наміру переховуватись, або чинити тиск на свідків остання не має.

Вважає, що з урахуванням вищевказаних доводів, підозрюваній необхідно визначити такий альтернативний запобіжний захід, як застава, розмір якої визначити згідно 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник підозрюваної ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просив про задоволення апеляційної скарги та про обрання щодо підозрюваної альтернативного виду запобіжного заходу у виді застави.

Прокурори у кримінальному провадженні не вбачали підстав для задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваної, вважаючи рішення суду першої інстанції законим і обґрунтованим.

Підозрювана ОСОБА_8 про дату та час розгляду апеляційної скарги була повідомлена належним чином. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від останньої не надходило. На особистій участі не наполягала.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності підозрюваної, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника підозрюваної, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваної задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділенням Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002348 від 24 08 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що після повномасштабного вторгнення рф на територію України, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше серпня 2022 року, більш точний час не встановлено, представниками окупаційної адміністрації держави-агресора створено заклад освіти під назвою «Купянский лицей № 6 Купянского городского совета Харьковской области Военной гражданской администрации Купянского района Харьковской области» на базі приміщень та матеріальних цінностей «Куп`янської гімназії №1 Куп`янської міської ради Харківської області», що розташований за адресою: Харківська область, Куп`янський район, м. Куп`янськ, вул. Харківська, 26, який в подальшому 27 08 2022 був перейменований на «Филлиал Государственного бюджетного образовательного учреждения «Средняя общеобразовательная школа №4» г. Купянска (сокращенное название ФГБУ СОШ № 4 г. Купянска».

Для забезпечення діяльності незаконно створеного освітнього закладу представниками окупаційної адміністрації держави-агресора для призначення на посаду директора залучено громадянку України ОСОБА_8 .

Так, ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на здійснення колабораційної діяльності, перебуваючи на території Куп`янського району Харківської області у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше серпня 2022 року, надала добровільну згоду та зайняла посаду «и.о. директора Купянского лицей № 6 Купянского городского совета Харьковской области».

Переслідуючи мету впровадження стандартів освіти держави-агресора, здійснюючи дії на їх впровадження, ОСОБА_8 , займаючи посаду «и.о. директора Купянского лицея № 6 Купянского городского совета Харьковской области», здійснювала загальне керівництво вказаним навчальним закладом; повідомила колектив про встановлення та поступове впровадження у вказаному навчальному закладі стандартів освіти російської федерації з впровадженням освітнього процесу російською мовою; організувала прийом на роботу технічного персоналу та педагогічного складу до вищевказаного навчального закладу, які погодились працювати під керівництвом окупаційної влади держави-агресора, а також збирала та проводила наради за їх участі, де ознайомлювала вчителів з новим навчальним планом за стандартами освіти держави-агресора.

Крім того, у серпні 2022 року, точний день та час встановити в ході досудового слідства не виявилось можливим, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, діючи з умислом направленим на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладі освіти, брала участь у організації направлення вчителів вказаного навчального закладу на проходження курсів підвищення кваліфікації до міста Курськ російської федерації з метою отримання відповідних знань методики та стандартів освіти російської федерації.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України № 2145-VIII «Про освіту» від 05 09 2017 стандарт освіти визначає: вимоги до обов`язкових компетентностей та результатів навчання здобувача освіти відповідного рівня; загальний обсяг навчального навантаження здобувачів освіти; інші складники, передбачені спеціальними законами.

Так, ОСОБА_8 , реалізуючи свій умисел, направлений на впровадження стандартів освіти держави-агресора в «Купянском лицее № 6 Купянского городского совета Харьковской области», у невстановлений досудовим слідством час, але не раніше серпня 2022 року, отримала в окупаційній адміністрації держави-агресора для вказаного навчального закладу навчальні підручники 2022 року випуску видавництва рф «Просвещение» зокрема з таких дисциплін: «Русский язик», «Литература», «Русский язык и (или) государственный язык республики российской федерации», «Русская литература», «Иностранный язик», «Второй иностранный язык», «Математика», «Информатика», «Обществознание», «География», «Физика», «Химия», «Биология», « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «Музыка», « ІНФОРМАЦІЯ_3 », « ІНФОРМАЦІЯ_4 », «Основы безопасности жизнедеятельности», «Алгебра», « ІНФОРМАЦІЯ_5 », «Вероятность и статистика», «История России», «Всеобщая история», та ін., які виготовлені на території рф за стандартами освіти держави-агресора і відповідають стандартам освіти держави-агресора, передбаченим ФГОС № 287 та ФГОС № 413.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні колабораційної діяльності, тобто у вчиненні дій громадянкою України, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладі освіти, а саме у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України.

18 02 2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України.

Того ж дня слідчий звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_8 посилаючись на обґрунтованість повідомленої останній підозри, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України та наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів вважав неможливим.

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи підозрюваній запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду та доведеними наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з такими висновками слідчого судді, зокрема щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та існування ризиків передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваної під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги вказані ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваної та обставин кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а відповідно до вимог п. 4 ч.2 ст. 183 КПК України тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Виходячи з відомостей щодо особи підозрюваної, зокрема враховуючи повідомлену ОСОБА_8 підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі, не виключена можливість переховування підозрюваної від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинене.

При цьому, не можна залишити поза увагою наявність у матеріалах досудового розслідування рапорту оперативного співробітника УСБУ в Харківській області, відповідно до якого, в ходів виконання доручення було отримано оперативну інформацію, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ухилення від кримінальної відповідальності планує покинути межі України, а саме остання планує здійснити виїзд до м. Краків, Республіка Польща.

Враховуючи те, що матеріали досудового розслідування мастять дані щодо місця проживання свідків, не виключена можливість незаконного впливу ОСОБА_8 на останніх з метою зміни ними своїх показань на стадії судового розгляду.

Крім того, враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_8 добровільно співпрацювала з окупаційною владою, толерантно віднеслась до захоплення частини території України, не виключена можливість вчинення нею іншого кримінального правопорушення, зокрема проти основ національної безпеки України.

У зв`язку з викладеним застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст. 177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються ОСОБА_8 , а саме того, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого проти основ національної безпеки України, що є найбільш небезпечним посяганням на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу) кримінального розслідування».

Аналізуючи доводи захисника ОСОБА_8 щодо необґрунтованості підозри останньої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України, колегія суддів виходить з того, що свідки вже надали первинні показання щодо причетності ОСОБА_8 до інкримінованих їй дій.

За таких обставин, на цьому етапі кримінального процесу, вочевидь є недостатніми суб`єктивні твердження та оціночні судження сторони захисту щодо їх незгоди зі змістом оголошеної підозри.

З огляду на викладене, колегія суддів керується практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішенням в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., який встановив значення терміну «обґрунтована підозра» як таке, за якого існують факти чи інформація, що можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник підозрюваної стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом першої інстанції обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Твердження захисника про те, що підозрювана ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, раніше не судима та має позитивні характеристики за місцем роботи, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вказані обставили не стали стримуючими факторами для підозрюваної при вчиненні протиправних діянь, а самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Розглядаючи можливість застосування до підозрюваної альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів вважає, що, наразі, «достатніми» та «належними» підставами тримання підозрюваної під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками її звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання підозрюваної під вартою. А тому, відсутні підстави для застосування альтернативного запобіжного заходу відносно останньої.

Крім того, з огляду на положення ч.6 ст.176 КПК України та введення воєнного стану в Україні, колегія суддів позбавлена можливості застосувати до підозрюваних, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, інший запобіжний захід, окрім такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Колегія суддів також погоджується із висновком слідчого судді щодо відсутності підстав для застосування підозрюваній такого альтернативного виду запобіжного заходу, як застава та вважає, що у даному випадку слідчим суддею було у повному обсязі дотримано вимог, передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, які, на думку захисника підозрюваної є підставами для скасування ухвали суду, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її зміни чи скасування на цьому етапі досудового розслідування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 02 2025 року про застосування щодо підозрюваної за ч. 3 ст. 111-1 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування, тобто до 18 04 2025 року включно, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4