Справа № 138/584/25
Провадження №:1-кп/138/136/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого, судді: ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в ході підготовчого судового засідання, в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайсуду Вінницької області в режимі відеоконференції з використанням представником власника майна власних технічних засобів по кримінальному провадженню № 0000413 від 01.12.2024 по обвинуваченню ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В Могилів-Подільський міськрайонний суд з Вінницької обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, по якому заходами забезпечення були арешт майна та запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і з визначенням розміру застави, яку внесено 06.12.2024.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд по даному провадженню з викликом обвинуваченої, її захисника та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник підтримали думку прокурора та не заперечували проти призначення справи до судового розгляду, при цьому обвинувачена заявила клопотання про виклик слідчих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , оскільки за її словами слідчими на неї чинився тиск, хоча вона і не зверталась з цього факту до правоохоронних органів, однак прокурор заперечував проти їх виклику, оскільки вони не є свідками у кримінальному провадженні.

Суд, заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши зміст обвинувального акту з додатками, вважає, що необхідно призначити судовий розгляд у даному кримінальному з участю прокурора, обвинуваченої, захисника, свідків, окрім слідчих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які не являються свідками у кримінальному провадженні, з наступних підстав.

Дане кримінальне провадження підсудне Могилів-Подільському міськрайонному суду Вінницької області, об`єктивних підстав для його закриття чи зупинення немає, обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.

Крім того, через систему «Електронний суд» до суду надійшли клопотання заставодавця ОСОБА_15 про повернення грошових коштів, внесених в якості застави за обвинувачену ОСОБА_4 , а також клопотання представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту майна.

Клопотання заставодавця ОСОБА_15 мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 04.12.2024 відносно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб з можливістю внесення застави у розмірі 181680 гривень та покладення зобов`язань, на виконання якої нею 05.12.2024 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області було внесено вказану суму. Таким чином, ОСОБА_4 була звільнена з-під варти під заставу з покладенням на неї на строк 30 діб обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 03.01.2025 продовжено до 04.02.2025. На даний час клопотань про продовження міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 до суду не надходило, остання покладені на неї обов`язки не порушувала, а відтак, враховуючи що строк дії запобіжного заходу у виді застави відносно ОСОБА_16 , на думку заставодавця, закінчився 04.02.2025, ОСОБА_15 просить повернути їй вказані грошові кошти у зв`язку з безпідставністю подальшого знаходження її грошових коштів на депозитному рахунку Державної судової адміністрації України.

Клопотання представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту майна, мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 11.12.2024 в рамках кримінального провадження № 0000527 від 01.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, було накладено арешт на майно, вилучене 01.12.2024 під час проведення огляду транспортного засобу «Volkswagen» моделі «Passat» номерний знак НОМЕР_1 , користувачем якого була ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (згідно Договору № 1691 від 22.10.2024), а власником якого є ОСОБА_17 (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ). ОСОБА_17 на прохання ОСОБА_4 надав їй вказаний автомобіль в тимчасове користування за умови повернення на перше його прохання, однак остання повідомила, що його було вилучено працівниками поліції в рамках вказаного кримінального провадження. Враховуючи, те, що на даний час автомобіль знаходиться на відкритій місцевості і на нього впливають зовнішні фактори у вигляді вітру, дощу, що негативно впливає на технічний стан автомобіля, до автомобіля мають вільний доступ сторонні особи, що в таких умовах унеможливлює подальше його зберігання, а відділення поліції не має можливості зберігати автомобіль належним чином, що ставить під загрозу збереження речового доказу та майна в цілому, представник власника майна просить скасувати арешт з автомобіля, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключів від нього, і передати його власнику ОСОБА_17 .

Заставодавець ОСОБА_15 в судове засідання не з`явилась, згідно наявної в матеріалах справи довідки остання просила клопотання розглянути у її відсутність.

Власник майна ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 підтримали своє клопотання та просили його задовольнити.

Обвинувачена та її захисник підтримали клопотання заставодавця про повернення застави та клопотання представника власника майна про скасування арешту майна, просили їх задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання заставодавця про повернення застави, оскільки такий запобіжний захід є безстроковим та закінчення строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які були покладені на обвинувачену, не звільняє її від загальних процесуальних обов`язків, передбачених ч. 7 ст. 42 КПК України, гарантом виконання яких і є запобіжний захід у виді застави. Також заперечив проти задоволення клопотання представника власника майна про скасування арешту майна, оскільки в ході судового розгляду може виникнути необхідність в повторному огляді автомобіля, а його повернення власнику перешкоджатиме цьому. При цьому прокурор підтвердив, що автомобіль належить ОСОБА_17 , він дійсно оглядався під час досудового розслідування із застосуванням відеозйомки.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 04.12.2024 відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб та визначено розмір застави 181680 гривень, що становить 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в разі внесення якої підозрювану, необхідно звільнити з-під варти з покладенням на неї, на строк 30 днів з моменту звільнення з під-варти, обов`язків прибувати до слідчого, прокурора та суду за викликом, а також повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

У подальшому 06.12.2024 ОСОБА_4 звільнено з СІЗО м. Вінниці у зв`язку з внесенням застави.

Ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 03.01.2025 продовжено строк покладених на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України в межах досудового розслідування до 02.02.2025 включно, а саме: прибувати до слідчого, прокурора та суду за викликом, а також повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

27.02.2025 обвинувальний акт у об`єднаному кримінальному провадженні №0000413 від 01.12.2024 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 332 КК України надійшов до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області.

З приводу клопотання заставодавця про повернення грошових коштів, внесених за ОСОБА_4 в якості застави, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості такого провадження, є запобіжні заходи.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжним заходом, є, зокрема, застава.

Як випливає з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, зокрема запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Згідно вимог ст. 182 КПК України та параграфу 1 глави 18 КПК України не передбачено строку дії застави як запобіжного заходу.

Згідно ч. 4 ст. 202 КПК України, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

В даному випадку йде мова про забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка набула певного процесуального статусу у кримінальному провадженні підозрюваної ОСОБА_4 .

Як встановлено в судовому засіданні, строк дії покладених ухвалою слідчого судді від 04.12.2024 та продовжених ухвалою слідчого судді від 03.01.2025 на ОСОБА_4 додаткових процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у зв`язку із застосуванням до неї застави не продовжувався (відповідне клопотання органом досудового розслідування до слідчого судді чи суду не подавалося).

Разом із цим, закінчення строку дії покладених на підозрювану ОСОБА_4 слідчим суддею обов`язків не припиняє дію основного запобіжного заходу, яким в даному випадку є застава, і не є підставою або умовою повернення визначеної в ухвалі про застосування запобіжного заходу і внесеної застави.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 182 КПК України, п. 7 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 № 15, застава повертається заставодавцю лише після припинення дії цього запобіжного заходу.

При цьому, після внесення грошових коштів як застави за підозрювану особу, строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді застави, відповідно до ст. 203 КПК України діє до моменту прийняття остаточного рішення, а саме ухвалення вироку чи закриття кримінального провадження, оскільки відповідно до ст. 182 КПК України цей запобіжний захід не має граничного строку дії.

Крім того, суд наголошує, що після спливу строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, для підозрюваного, обвинуваченого окрім визначених ухвалою слідчого судді обов`язків, продовжують діяти загальні процесуальні обов`язки, передбачені ч. 7 ст. 42 КПК України, які забезпечуються внесеною заставою.

Також слідчий суддя звертає увагу, що внесення застави за ухвалою слідчого судді було правом заставодавця, яке не обумовлювалося ні строком дії застави, ні обов`язком держави повернути її на першу вимогу, а тому доводи заставодавця щодо необхідності повернення застави у зв`язку з безпідставністю подальшого знаходження її грошових коштів на депозитному рахунку Державної судової адміністрації України судом до уваги не приймаються.

Той факт, що обвинувачена не порушувала покладені на неї ухвалою слідчого судді певні обов`язки, свідчить лише про те, що обраний запобіжний захід є достатнім та дієвим.

З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні клопотання заставодавця ОСОБА_15 про повернення застави слід відмовити.

З приводу клопотання представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про скасування арешту майна, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ухвали слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 11.12.2024 в рамках кримінального провадження № 0000527 від 01.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке в подальшому було об`єднано з іншими кримінальними провадженнями та об`єднаному кримінальному провадженню присвоєно № 0000413, накладено арешт, крім іншого, на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat» номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_17 , який перебував у користуванні ОСОБА_4 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування майном.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Враховуючи викладене, розумність та співрозмірність обмеження права володіння завданням кримінального провадження, а також те, що ОСОБА_6 не підозрюється та не обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, суд приходить до висновку задовольнити клопотання частково, знявши арешт з автомобіля частково шляхом заборони розпорядження ним та його відчуження, повернувши його власникові у користування. Разом з тим, слід відмовити у скасуванні арешту майна на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключів від нього, оскільки доказів накладення арешту на них суду не надано.При цьому суд вважає за необхідне попередити власника майнаОСОБА_17 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України, яка стосується незаконних дій щодо майна, на яке накладено арешт.

Керуючись ст. 27, 131, 174, 176, 182, 194, 202, 314-316, 369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд у даному кримінальному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області на 11 годину 00 хвилин 11 квітня 2025 року.

Кримінальне провадження розглядати суддею одноособово.

Викликати в судове засідання учасників судового провадження: прокурора, обвинувачену, захисника, свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 без виклику слідчих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 .

Відмовити в задоволенні клопотання заставодавця ОСОБА_15 про повернення застави в даному кримінальному провадженні.

Задовольнити клопотання представника ОСОБА_17 адвоката ОСОБА_18 про скасування арешту майна частково, та скасувати арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 11.12.2024, на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat» номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_17 , заборонивши розпорядження автомобілем та його відчуження, повернувши його ОСОБА_17 у користування.

В іншій частині клопотання відмовити.

Попередити власника автомобіля ОСОБА_17 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України, яка стосується незаконних дій щодо майна, на яке накладено арешт.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1