Справа № 751/9948/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/345/25
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 лютого 2025 року,

У С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою суду, яку було винесено під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.5 ст.185, ч.2 ст.28, ч.2 ст.194, ч.2 ст.309, ч.3 ст.309 КК України, продовжено йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме, до 14 квітня 2025 року включно.

Заставу у розмірі дві тисячі п`ятсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 7 570 000 грн, визначену ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 вересня 2024 року, залишено без змін.

У разі внесення застави покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 , на строк до 14.04.2025 включно, наступні обов`язки:

- прибувати до суду за викликом;

- не відлучатися із м. Чернігова без дозволу прокурора або суду;

-утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні та обвинуваченим у провадженні ОСОБА_9 ;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 309 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та особливо тяжким злочинами, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, а також з урахуванням ризиків, а саме, обвинувачений може переховуватися від суду, з урахуванням загально-небезпечного способу вчинення злочину може впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення, та визнав за можливе продовжити обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Не погодившись з ухвалою суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та визначити більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту. Вважає, що в ухвалі суду необґрунтовано позицію про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу та звертає увагу, що обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, на утриманні неповнолітню доньку, має матір пенсійного віку, яка є особою з інвалідністю 3 групи. Наголошує, що на даний момент суттєво змінились ризики, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, адже досудове розслідування завершене і у обвинуваченого немає можливості незаконно впливати на обставини. Зазначає, що перебування в збройних силах під контролем офіцерів також впливає на зменшення ризиків, зокрема, щодо переховування від органів досудового розслідування та суду, проте судом не надано належної оцінки цим обставинам. Наголошує на завідомо непомірному визначенні судом розміру застави, оскільки ОСОБА_8 та його близькі родичі не володіють такими статками.

Обвинувачений ОСОБА_8 з проханням про його доставку у зал судових засідань не звертався.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який наголошував на залишенні апеляційної скарги без задоволення, позицію захисника, який підтримав свої вимоги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч. 1 ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні Чернігівського районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 000144 від 16 травня 2024 року, згідно з яким ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.5 ст.185, ч.2 ст.28, ч.2 ст.194, ч.2 ст.309, ч.3 ст.309 КК України та ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.5 ст.185, ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Отже, беручи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, його сімейний та майновий стан, які суд оцінює у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо невиправданості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого, при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апелянтом у скарзі не наведено.

Посилання у апеляційній скарзі захисника на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження суду.

Щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, на існування яких посилається захисник, то вони були предметом розгляду місцевого суду, та це є лише однією з обставин, які підлягають врахуванню при обранні запобіжного заходу, проте, наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків не може спростувати існування ризиків, передбачених ст. 177 КК України, що стало підставою для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 .

Стосовно доводів захисника про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, то такі не є слушними, адже останній визнаний судом винуватим у вчиненні ним тяжкого та особливо тяжкого злочинів, тяжкість призначеного йому покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, та беручи до уваги наявність ризиків переховуватися від суду та уникнути призначеного покарання, впливати на свідків чи вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог захисника щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу. При цьому, захисник не наводить доказів, які б вказували, що ці ризики зникли або зменшились з плином часу.

Твердження про необгрунтованість оскаржуваної ухвали є безпідставними, оскільки на цей час підстав для обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_8 інших більш м`яких запобіжних заходів, суд апеляційної інстанції не вбачає. Лише найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Отже, наведені прокурором у клопотанні та підтверджені у судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченому на цей час не змінилися.

Крім цього, будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний суд на теперішній час не установив.

З врахуванням наведеного та особи обвинуваченого ОСОБА_8 , тяжкості інкримінованих йому діянь, апеляційний суд відхиляє доводи про зміну йому запобіжного заходу, на чому наголошує захист, оскільки визнає таке недостатньо обґрунтованим, виходячи з існуючих на цей час ризиків, вважає, що запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, запобігти можливості настання таких ризиків.

Твердження захисника про те, що розмір застави, визначений його підзахисному, є завідомо непомірний для нього, колегія суддів не бере до уваги.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначив альтернативний запобіжний захід у виді застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом, підстав для зменшення якого колегія суддів не вбачає.

Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Частиною 5 статті 182 КПК України установлено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд установить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

На думку суду апеляційної інстанції, з урахуванням обсягу обвинувачення, обставин та характеру кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , суд при визначенні розміру застави дійшов вірного висновку, визначивши ОСОБА_8 заставу в розмірі 2500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 7 570 000 гривень.

Крім того, розмір застави, згідно вимог ч.4 ст.182 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, повинен визначатися тим степенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Отже, при продовженні обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, місцевим судом, у відповідності до ч.3 ст.183 КПК України, з урахуванням ч.5 ст.182 КПК України, правильно визначений розмір застави, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання апелянта на те, що визначений розмір застави є непомірним для обвинуваченого не може слугувати підставою для зменшення розміру застави, оскільки внесення застави є правом, а не обов`язком обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни законного та обґрунтованого судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 лютого 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14 квітня 2025 року включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4