06 січня 2025 року м. Запоріжжя
У ході досудового розслідування по даному кримінальному провадженню встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів та через неприязні стосунки з колишнім чоловіком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та братом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вирішила вчинити їх умисне вбивство на замовлення з корисливих мотивів.
З цією метою, ОСОБА_4 , вважаючи, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зберігають у себе гроші у сумі не менше 30 000 000,00 грн., виконуючи роль організатора злочину для безпосереднього його виконання підшукала ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (анкетні дані змінені у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві»), якому запропонувала за грошову винагороду вчинити напад на ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , для заволодіння їх грошима у вказаній вище сумі, тобто в особливо великих розмірах, поєднаний з умисним вбивством ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 21.12.2024 у період часу з 17 год. 55 хв. по 17 год. 15 хв., напроти домоволодіння АДРЕСА_1 , за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України, у порядку ст. 208 КПК України, затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У ході затримання було проведено обшук підозрюваної ОСОБА_4 під час якого було вилучено: зв`язку ключів, яка складається з двох ключів та магнітного ключа, які належить ОСОБА_4 ; електронний ключ відкриття дверей гаражу, який належить ОСОБА_4 ; жувальна гумка «Dirol», яка належить ОСОБА_4 .
Враховуючи, що вказане майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин, з метою збереження речових доказів, старший слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, зазначене у клопотанні.
Старший слідчий клопотання підтримав, про що надав відповідну заяву.
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочинів від 21.12.2024, ОСОБА_4 затримано. У ході затримання було проведено обшук ОСОБА_4 , під час якого виявлено та вилучено: речі та предмети, на які слідчий просить накласти арешт, перелік яких, зазначено у клопотанні.
21.12.2024 слідчим винесено постанову про визнання вилучених під час проведення обшуку, речей та предметів, речовими доказами.
Відповідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Частиною 1 ст. 98 КПК України, встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України, передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Разом з цим, звернувшись на виконання вимог статті 170 КПК України, після вилучення вказаного майна з клопотанням про його арешт, слідчий, обмежившись загальним посиланням на норми КПК України, не навів жодної правової підстави для арешту вказаного у клопотанні майна, не вмотивував приводів припускати, що невжиття таких заходів забезпечення кримінального провадження, відносно цього майна, може призвести до настання негативних наслідків.
Слідчий суддя звертає увагу на те, що до клопотання про арешт майна слідчим не долучено жодних доказів та не наведено жодних аргументованих доводів, що дозволяли б слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також того, що у застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є виправдана необхідність.
Згідно зі статтею 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Враховуючи викладені обставини, а також те, що органом досудового розслідування, не доведено той факт, що вилучені зв`язка ключів, яка складається з двох ключів та магнітного ключа, які належать ОСОБА_4 , електронний ключ відкриття дверей гаражу, який належить ОСОБА_4 , жувальна гумка «Dirol», мають відношення до обставин, які підлягають дослідженню у відповідному кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на вказане майно, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 та ч. 3 ст. 173 КПК України, є підставою для повернення тимчасово вилученого майна.
Керуючись ст.ст. 131-132, 170-173, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -
У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1