Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/129/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.286 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000085 заапеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04.11.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Коломия Івано-Франківської області, громадянин України, із загальною середньою освітою, одружений, є військовослужбовцем Коломийського РТЦК Івано-Франківської області, утриманців не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 1 ст. 286 КК Українидо покарання у виді штрафу у розмірі три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, із позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в розмірі 21203 (двадцять одну тисячу двісті три) грн 84 (вісімдесят чотири) копійки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 93603 (дев`яносто три тисячі шістсот три) грн 13 к. матеріальної шкоди та 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн моральної шкоди, завданої злочином.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_7 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин.

Солдат ОСОБА_7 проходячи військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді стрільця-помічника гранатометника відділення охорони взводу охорони роти охорони, близько 08 год. 30 хв. 29.01.2024 в порушення вимог ст. ст. 3, 19, 21, 22, 24, 29, 64, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України керував технічно-стравним автомобілем «Nissan Primera», реєстраційний номер НОМЕР_1 (польської реєстрації), рухаючись по проїзній частині дороги «Південний об`їзд м. Кропивницького» на території Кропивницького району Кіровоградської області, зі сторони с. Соколівське Кропивницького району в напрямку автомобільної дороги М-13 «Кропивницкий - Платонове (на м. Кишинів)», грубо порушивши вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху України, проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки, чим позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, порушуючи вимоги п.п. 12.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу.

Під час руху по ділянці проїзної частини дороги «Південний об`їзд м. Кропивницького», виїхавши на перехрестя з автомобільною дорогою М-13 «Кропивницкий - Платонове (на м. Кишинів)», де наявна зміна напрямку свого руху ліворуч та праворуч, внаслідок недотримання безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням автомобіля та допустив виїзд транспортного засобу за смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення з автомобілем ВАЗ 1118, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котрий рухався зі сторони м. Кропивницький в напрямку с. Вільне Кропивницького району Кіровоградської області.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди:

- водій автомобіля ВАЗ 1118, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження згідно з висновком судово-медичної експертизи № 223 від 23.03.2024 у вигляді: багатоуламкового перелому крила та тіла лівої здухвинної кістки, в т.ч. черезацетабулярного зі зміщенням уламків; багатоуламкового перелому середньої третини лівої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків; рани лівої гомілки, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди та стягнути на користь потерпілого ОСОБА_8 10000грн. моральної шкоди.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом необґрунтовано взято до уваги набуття потерпілим інвалідності 3 групи, оскільки під час обґрунтування і визначення розміру моральної шкоди потерпілий не скаржився на дану обставину. Документ що свідчить про наявність інвалідності у вироку не згадується, а копія довідки до акта огляду МСЕК, яка подана представником потерпілого, містить відомості про інвалідність ОСОБА_8 зазначена причина: загальне захворювання з ураж ОРА» невідома абревіатура, судом не досліджувався, та не встановлюся причинний зв`язок між отриманням інвалідності та його виною.

Відповідно до ст.85, 86, 89 КПК України даний документ є неналежним і недопустимим доказом, а аргумент про отримання інвалідності внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення на який суд послався в обґрунтування розміру моральної шкоди - є безпідставним.

Водночас, суд не взяв до уваги ступень його вини, а саме - що кримінальне правопорушення вчинене ним з необережності.

Також, необґрунтовано без наведення мотивів, суд не взяв до уваги інші обставини, які мають істотне значення при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, а саме:

- у нього відсутнє нерухоме майно, транспортні засоби та інше майно на яке може бути звернене стягнення, документальні докази цього суду подані;

- єдиним джерелом його доходів є грошове утримання військовослужбовця. В зв`язку з мобілізацією і перебуванням на військовій службі він позбавлений можливості отримувати дохід з будь-яких інших джерел. Розмір мого грошового утримання військовослужбовця з часу подачі ним заперечення на позов значно не змінився, і в листопаді 2024р. становив 21137,56грн.;

- він втратив здоров`я під час захисту Батьківщини та під час проходження служби.

Також на адресу апеляційного суду представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , надійшло заперечення на апеляційну скаргу.

Вказане заперечення мотивовано тим, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ 1118, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи №223 від 23.03.2024 у вигляді: багатоуламкового перелому крила та тіла лівої здухвинної кістки, в т.ч. черезацетабулярного зі зміщенням уламків; багатоуламкового перелому середньої третини лівої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків; рани лівої гомілки, які відносяться до категорії СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, які гвикликали тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження та перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної лікарні».

Згідно даних виписки із медичної картки хворого № 1439 ОСОБА_8 , переніс :

- 29.01.2024 року операцію № 1: АЗФ кісток тазу;

- 29.01.2024 року операцію № 2: АЗФ лівої гомілки;

- 29.01.2024 року операцію № 3: ПХО рани лівої гомілки;

-02.02.2024 року операція: Проведення шпиці для ССВ за виростки лівої стегнової кістки;

13.02.2024 року операція № 1: Демонтаж АЗФ лівої гомілки;

13.02.2024 року операція № 2: БЮС лівої/гомілкової кістки.

Стійкий виражений больовий синдром.

Причиною вказаної дорожньо-транспортної пригоди та заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень стало порушення Відповідачем Правил дорожнього руху.

В результаті отриманого тілесного ушкодження ОСОБА_8 пройшов курс стаціонарного та амбулаторного лікування. В даний період проходить реабілітаційний курс лікування і продовжує приймати медичні препарати.

Відповідно до довідки МСЕК серія 12 ААГ № 389233 від 29.08.2024 року, ОСОБА_8 , встановлено, 3 групу інвалідності. Як наслідок отриманих тілесних ушкоджень при обставинах зазначених вище.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив змінити вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_8 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залити без задоволення, з таких підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, оскільки в суді першої інстанції ОСОБА_7 повідомив, що він їхав по трасі зі швидкістю приблизно 80-90 км/год. Але спеціально не дивився на швидкість. Час та місце аварії відповідає тим, що зазначені в обвинувальному акті. Він виїхав з району ОСОБА_10 , почував себе добре, проте був трішки втомлений. Момент зіткнення пам`ятає, так як не знав місцевості його вів навігатор. Він почав скидати швидкість, однак не зміг увійти у поворот. Його автомобіль куплений у волонтерському центрі. Після ДТП зупинились декілька військових, які допомогли учасникам ДТП. Він вдарився головою, а потерпілий був у своїй машині. Витрати потерпілому ніякі не відшкодовував, тому що не було озвучено суму. Військову службу наразі проходить у ТЦК, де його зарплата складає приблизно 21 тисячу. Він не відвідував потерпілого в лікарні, тому що не міг фізично приїхати, бо його не відпускають з роботи. До вчиненого негативно ставиться.

Тобто обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні суду першої інстанції вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав повністю. Вказував, що скоїв кримінальне правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті. У вчиненому розкаювався.

Під час судового розгляду судом першої інстанції з`ясовано, що обвинуваченому ОСОБА_7 та іншим учасникам судового провадження правильно зрозумілі суть обвинувачення та обставини кримінального провадження.

Також, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , у судовому засіданні дає показання правдиво та добровільно, оскільки повністю визнає провину у вчиненні кримінального правопорушення.

Дослідження доказів по даному епізоду в суді першої інстанції відбувалось на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому обвинувачений та інші учасники судового розгляду справи позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 , правильно кваліфіковані районним судом за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є нетяжким злочином, обставини вчинення,особу винуватого, який характеризується за місцем проходження служби характеризується в ІНФОРМАЦІЯ_4 виключно позитивно, за місцем попереднього проходження служби у військовій частині НОМЕР_3 характеризувався виключно позитивно, за місцем проживання у ОСББ «Мазепи 298А» характеризується виключно позитивно, неодноразово нагороджувався грамотами за сумлінну службу в ЗСУ та за поранення, є учасником бойових дій, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не судимий, відсутність обставини, що обтяжує покарання та наявність обставини, пом`якшують покарання щире каяття.

Також судом першої інстанції враховано досудову доповідь про обвинуваченого у кримінальному провадженні від 15.05.2024 зазначено, що виправлення особи можливе без ізоляції від суспільства.

Атому, обґрунтовано зробив висновок про те, що для перевиховання та виправлення ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами, проте не у максимальних межах санкції статті.

При фактичних обставинах даної справи, які встановлюють ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та ступінь його небезпечності для суспільства, враховуючи особу ОСОБА_7 , а також наявності пом`якшуючих обставин щире каяття, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді штрафу буде достатнім для його виправлення, перевиховання, а також попередження вчинення ним, як самим обвинуваченим, так і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень.

Таке, рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пункті 9 цієї Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження у результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження згідно з висновком судово-медичної експертизи № 223 від 23.03.2024 у вигляді: багатоуламкового перелому крила та тіла лівої здухвинної кістки, в т.ч. черезацетабулярного зі зміщенням уламків; багатоуламкового перелому середньої третини лівої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків; рани лівої гомілки, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що в результаті вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, у останнього відбулось порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми. Потерпілий переніс численні операції, тривалий біль та призначення сильнодіючих знеболювальних препаратів, та потребує реабілітації, зокрема відновлення та пересадки кісток тазу.

Також колегія суддів враховує доводи ОСОБА_8 надані в запереченні до апеляційної скарги відповідно до яких згідно даних виписки із медичної картки хворого № 1439 ОСОБА_8 , переніс :

- 29.01.2024 року операцію № 1: АЗФ кісток тазу;

- 29.01.2024 року операцію № 2: АЗФ лівої гомілки;

- 29.01.2024 року операцію № 3: ПХО рани лівої гомілки;

- 02.02.2024 року операція: Проведення шпиці для ССВ за виростки лівої стегнової кістки;

13.02.2024 року операція № 1: Демонтаж АЗФ лівої гомілки;

13.02.2024 року операція № 2: БЮС лівої/гомілкової кістки.

Стійкий виражений больовий синдром.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, є однією з конституційних гарантій кожної фізичної та юридичної особи (ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України).

Під час розгляду справи, судом апеляційної інстанції встановлено наявність регламентованого законом юридичного складу, що є підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_8 ..

Колегія суддів при визначенні розміру моральної шкоди враховуєхарактер правопорушення, ступінь фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, позбавлення можливості їх реалізації, тяжкість вимушених змін у його життєвих відносинах, часу і зусиль, необхідних для відновлення попереднього фізичного стану здоров`я потерпілого, який зазнав фізичного болю, переніс хірургічні операції, набув інвалідність ІІІ групи та змушений тривалий час лікуватися, продовжує реабілітацію, позбавлений можливості повноцінно пересуватися, змушений був продати бичків та свиней, так як не має можливості їх утримувати та потребував кошти на операцію, при тому що обвинувачений не сплатив жодної копійки на відшкодування заподіяних збитків.

Приймаючи до уваги, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, колегія суддів приходить до висновку, що розмір моральної шкоди у сумі 150 000 грн. буде цілком відповідати критеріям розумності та справедливості.

На думку колегії суддів, така сума моральної шкоди відповідає характеру та обсягу перенесених потерпілим фізичних страждань внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , а також відповідає критеріям розумності та справедливості.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив докази в та не врахував моральні страждання, які спричинені потерпілому внаслідок вчиненого відносно нього злочину.

В той же час не можуть бути враховані доводи апеляції про зменшення розміру стягнення моральної шкоди до 10 тисяч гривень, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 виходив із критеріїв свого матеріального стану, що на думку колегії суддів є неприпустимо, оскільки законодавцем встановлено критерії визначення розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційних скарг під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04.11.2024щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4