Номер провадження: 11-сс/813/423/25
Справа № 494/234/25 1-кс/494/63/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 30.01.2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000062 від 28.01.2025 року відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 30.01.2025 задоволено клопотання слідчої відділення №1 СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_10 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28.03.2025 року в межах строку досудового розслідування без визначення розміру застави.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри, ризиків передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим слідчим суддею рішенням захисник підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що жодний з ризиків передбачений ст. 177 КПК України слідчим не доведений.

Зазначає, що підозрюваний ОСОБА_8 є військовослужбовцем в.ч. НОМЕР_1 , здійснює захист Батьківщини, та неодноразово отримував тяжкі порання, є постійне місце проживання.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, захисника, яка підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Також апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що ніким не оскаржується, а тому не перевіряється апеляційним судом.

Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, колегія суддів враховує такі обставини.

З матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_8 є громадянином України, раніше судимий, а саме 13.06.2024 року ОСОБА_8 Арбузинським районним судом Миколаївської області умовно-достроково звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі за вчинення злочину передбаченого ч.4 ст.407 КК України для проходження військової служби за контрактом і, являючись військовослужбовцем військової частини військової частини НОМЕР_2 , знову ухилився від несення військової служби та наразі рахується таким, що самовільно залишив місце несення служби, є військовослужбовцем, з середньою освітою, не одруженого, на даний час підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Вказані обставини вказують на те, що підозрюваний будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Існування ризику передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовано тим, що наразі триває досудове розслідування кримінального провадження і не встановлені всі речові докази, які підтверджують причетність підозрюваного до вчиненого злочину, що дає йому можливість перебуваючи на свободі спотворити їх або знищити.

Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованими посилання прокурора на те, що перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_8 матиме змогу незаконно впливати на свідків та потерпілу, оскільки йому відомі адреса мешкання малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , він вже здійснював на них вплив як під час вчинення злочину, так і після його вчинення на свідка ОСОБА_11 , а тому підозрюваний, перебуваючи на свободі, для уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності, шляхом залякування, погроз чи вмовляння може вплинути на потерпілого і свідків та їх рідних для того, щоб останні змінили свої покази у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Ймовірність існування ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_8 є військовослужбовцем за контрактом військової частини військової частини НОМЕР_2 та знаходиться на посаді стрільця - помічника гранатометника 2 штурмового спеціалізованого відділення 3 штурмового спеціалізованого взводу 1 спеціалізованої роти, неодноразово вчиняв злочини проти встановленого порядку несення військової служби, позитивних висновків не зробив та знову вчинив умисний особливо тяжкий злочин.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Колегія суддів враховує встановлені під час апеляційного розгляду конкретні обставини інкримінованого підозрюваному злочину та дані про особу ОСОБА_8 , які вказують на неможливість застосування до підозрюваного на даній стадії досудового розслідування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Крім цього, враховуючи обставини вчинення інкримінованого підозрюваному злочину та його наслідки, апеляційний суд вважає доводи сторони обвинувачення щодо неможливості застосування відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, оскільки у даному випадку та на даній стадії досудового розслідування тримання під вартою підозрюваного є виправданим.

Таким чином, враховуючи наведене, наявність обґрунтованої підозри, обставин вчинення злочину, існування доведених прокурором ризиків передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а наявність на даній стадії обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 особливо тяжкого злочину та існування зазначених слідчим суддею ризиків, виправдовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд перевіряє законність постановлення оскаржуваної ухвали на момент її постановлення, а доцільність необхідності подальшого тримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування або зменшення заявлених у клопотанні прокурора ризиків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 30.01.2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000062 від 28.01.2025 року відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4