Справа № 524/3179/25
Провадження №1-кс/524/698/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 м.Кременчук

Слідчий суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :

21.03.2025 року слідчий СВ Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вилучені під час огляду 20.03.2025 року грошові кошти на загальну суму 1400 грн., з яких дві купюри номіналом по 500 грн. з номерами ЄН 0593325, ЄН 0593326, та дві купюри номіналом по 200 грн., з номерами ГЖ 92688787, ЄИ 4797146, власником яких є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтоване тим, що в період з часу з 15.03.2025 року по 14 годину 55 хвилин 17.03.2025 року невстановлена особа, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , здійснила крадіжку грошових коштів в сумі 10000 гривень, чим спричинила потерпілому ОСОБА_5 матеріальні збитки на вказану суму.

За вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження №0000477 від 17.03.2025 року за ч.4 ст.185 КК України.

20.03.2025 року в приміщенні службового кабінету №8 Кременчуцького РУП в м.Кременчуці по вул. 29 Вересня, 6 проведено огляд, в ході якого ОСОБА_6 добровільно видала грошові кошти на загальну суму 1400 грн., з яких дві купюри номіналом по 500 грн. з номерами ЄН 0593325, ЄН 0593326, та дві купюри номіналом по 200 грн., з номерами ГЖ 92688787, ЄИ 4797146.

20.03.2025 року вилучені речі визнано речовими доказами.

У клопотанні зазначено, що вилучені речі є речовими доказами, предметом кримінального правопорушення.

Слідчий в судовому засіданні заявлене клопотання підтримав, прохає задовольнити. Пояснив, що грошові кошти були видані ОСОБА_6 добровільно, пояснивши, що вона взяла їх у ОСОБА_5 . У службовому кабінеті було проведено огляд виданих купюр.

Власник грошових купюр направив до суду заяву, у якій клопотання прохає розглянути без його участі, проти накладення арешту не заперечує.

Вивчивши клопотання слідчого та додані до нього матеріали, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно абзацу 2 ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що дійсно, 17.03.2025 внесені відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження №0000477 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за фактом викрадення у період часу з 15.03.2025 року по 14 год. 55 хв. 17.03.2025 року з квартири ОСОБА_5 належних останньому грошових коштів у сумі 10000 гривень.

З наданих показань потерпілого та його співмешканки ОСОБА_7 , убачається, що окрім них доступ до їх помешкання у період, коли зникли кошти, мала ОСОБА_6 , яку вони найняли для прибирання будинку.

Вказані грошові кошти добровільно видано ОСОБА_6 , що підтверджується заявою останньої.

Метою застосування арешту у цьому кримінального провадження є необхідність збереження речового доказу, оскільки видані грошові купюри є предметом кримінального правопорушення, а також проведення з ними експертизи (зокрема, з метою виявлення на них відбитків потерпілого).

Накладення арешту на вказані грошові купюри шляхом позбавлення права володіння, користування та розпорядження ними, є розумним та співрозмірним обмеженням права власності, що відповідає завданням кримінального провадження.

Враховуючи викладене, слідчий суддя доходить висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Крім того, відповідно до положень ст.174 КПК України, вказаний вид заходу забезпечення має тимчасовий характер і може бути скасований на будь-якій стадії кримінального провадження за умови відсутності потреб у його подальшому застосуванні.

Щодо аргументів слідчого про необхідність арешту тимчасово вилученого майна, слідчий суддя звертає увагу на постанову ККС ВС від 09 липня 2024 року у справі № 229/1339/22, у якій зазначено, що процесуальний закон не вимагає від слідчого здійснювати збирання доказів виключно шляхом отримання тимчасового доступу до них. У разі, коли особа, у розпорядженні якої знаходяться речі, документи та інші матеріали, які мають доказове значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, висловлюючи своє волевиявлення, добровільно надає їх слідчому, це не свідчить про здобуття таких доказів органом досудового розслідування у позапроцесуальний спосіб та не є підставою для визнання їх недопустимими.

Керуючись ст.ст.170-173, 175, 309, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на вилучені під час огляду 20.03.2025 року грошові кошти на загальну суму 1400 грн., з яких дві купюри номіналом по 500 грн. з номерами ЄН 0593325, ЄН 0593326, та дві купюри номіналом по 200 грн., з номерами ГЖ 92688787, ЄИ 4797146, із накладенням заборони користування, відчуження та розпоряджання вказаним майном, залишивши його на зберіганні в камері схову Кременчуцького РУП, розташованого за адресою: вул.29 Вересня, 6, м. Кременчук, Полтавська область.

Копію ухвали слідчого судді вручити слідчому, власнику майна не пізніше наступного дня після її постановлення.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду прокурором, підозрюваним, захисником, законним представником, цивільним позивачем, та іншими заінтересованими особами, - протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, виклик яких не проводився, - у той самий строк після одержання ними копії ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя ОСОБА_1