У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/3173/24 № 1-кп/610/45/2025
м. Балаклія13 березня 2025 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

судді: ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 (відеоконференція),

захисника: ОСОБА_5 (відеоконференція),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор заявив клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, без визначення розміру застави, для запобігання спробам: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначає про можливість обвинуваченого через тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення скористатися умовами воєнного стану для переховування на території РФ або на тимчасово окупованих територіях, незаконно впливати на недопитаних свідків шляхом погроз/умовлянь змінити свої показання, вчинити інші кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України, оскільки є вірогідність продовження надання допомоги окупантам.

Обвинувачений і захисник заперечували, посилалися на відсутність ризиків. Після деокупації міста та після повідомлення про підозру до застосування запобіжного заходу обвинувачений своє місце постійного проживання не покинув, не переховувався від органів досудового розслідування, хоча мав таку можливість, внаслідок досягнення 60 річного віку не підлягав мобілізації та міг виїхати з України. Має інвалідність 3 групи, потребує медичного догляду та лікування, які у повній мірі не можуть бути надані в умовах слідчого ізолятора, є позитивною особою. Свідки не скаржилися на вплив в інтересах обвинуваченого. Не погоджуються з обвинуваченням. В іншому разі просили визначити розмір застави.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов 'язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За загальнодоступними відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_4 був затриманий 17.06.2024 на підставі ухвали слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 17.06.2024 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22.07.2024 вказану ухвалу слідчого судді залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення.

Ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 30.07.2024 продовжено строк тримання під вартою до 05.09.2024 включно, без визначення розміру застави.

До Балаклійського районного суду Харківської області обвинувальний акт надійшов 27.08.2024.

Ухвалами Балаклійського районного суду Харківської області від 30.08.2024, 22.10.2024 продовжено строк тримання під вартою до 20.12.2024 включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20.11.2024 вказану крайню ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 22.10.2024 залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення.

Ухвалами Балаклійського районного суду Харківської області від 05.12.2024, 21.01.2025 продовжено строк тримання під вартою, крайній раз до 21.03.2025 включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04.02.2025 вказану крайню ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 21.01.2025 залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України добровільне зайняття громадянином України посади, пов'язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій в окупаційній адміністрації держави-агресора, а саме посади директора комунального підприємства.

Надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду береться до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій, а тим паче в умовах повномасштабної війни, цілком можливо втекти на тимчасово окуповану територію, до країни-агресора, через неконтрольовані ділянки державного кордону через сусідні країни або легально виїхати за кордон, зокрема, як біженець, з урахуванням досягнення віку, з якого не підлягає мобілізації.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Кримінальним процесуальним кодексом України встановлено процедуру отримання показань у кримінальному провадженні - спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань тощо.

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у добровільній співпраці з окупантами, що означає діяльність на шкоду інтересам людей і держави Україна, тому є достатні підстави обґрунтовано припускати можливість надання допомоги державі-агресору РФ.

Хоча ОСОБА_4 має інвалідність 3 групи, постійне місце проживання, родину, міцні соціальні зв'язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є в цілому позитивною особою, але ці самі обставини існували і на час інкримінованого йому злочину.

За практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Висновок суду також ґрунтується на: тяжкості кримінального правопорушення і тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а це тяжкий злочин спрямований проти основ національної безпеки України, який є найбільш небезпечним посяганням на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад в умовах воєнного стану внаслідок повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти Української Держави та українського народу в цілому, численних злочинів держави-терориста, тотального насильства, масових вбивств та руйнувань, які засуджував і засуджує увесь цивілізований світ, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого та особи яка його вчинила тощо.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Із урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, від найбільш небезпечних посягань на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність держави, внаслідок ведення агресивної війни проти України.

Інші позитивні дані про особу обвинуваченого цього висновку не спростовують. Не надано доказів того, що за своїми віком та станом здоров`я обвинувачений не може утримуватись під вартою або у тих умовах, за потреби, йому не може бути надана достатня кваліфікована медична допомога.

Продовження строку тримання під вартою необхідно для забезпечення здійснення судового провадження, яке з об`єктивних причин не закінчено на даний час, знаходиться на початковій стадії.

Обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, на сьогоднішній час не встановлено.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

За правилом п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

На цьому етапі кримінального провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які може вирішувати тільки при ухвалені судового рішення під час вирішення обвинувачення по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, остаточної правової кваліфікації інкримінованого кримінального правопорушення тощо.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176-190, 331 КПК України,

п о с т а н о в и в:

1)Клопотання прокурора задовольнити повністю.

2)Обвинуваченому ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) продовжити строк тримання під вартою до 11 травня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1