Дата документу 12.12.2024 Справа № 937/1699/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/1699/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/962/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула 12 грудня 2024 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_6 про вирішення питання пов`язаного з виконанням вироку відповідно до ст.ст.537, 539 КПК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції,

захисника-адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції,

засудженого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18 червня 2024 року, якою в задоволенні клопотання останнього про вирішення питання пов`язаного з виконанням вироку відповідно до ст.ст.537, 539 КПК України відмовлено.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18 червня 2024 року та застосувати Закон України «Про амністію в 2016 році» на досі невідбуту частину покарання 10 місяців 23 дні за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2016 року.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням порядку застосування норм Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України, всупереч правовому висновку Верховного Суду.

Вважає, що судом не застосовано Закон України «Про амністію в 2016 році», який підлягав застосуванню.

Згідно з ухвалою суду, 25 квітня 2024 року обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя, оскільки відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області», визначено територіальну підсудність справ, підсудних Мелітопольському міськрайонному суду Запорізької області, за Комунарським районним судом м.Запоріжжя.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_6 зазначив, що вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2016 року його визнано винним за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та застосовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки на підставі ст.75 КК України. 21 вересня 2017 року за ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області було скасовано іспитовий строк, визначений у вироку суду від 18 січня 2016 року, та його було направлено для відбування покарання на 3 роки позбавлення волі до СВК №55. Згідно з ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2019 року, ОСОБА_6 звільнено на підставі ст.81 КК України умовно достроково. Невідбутою залишилася частина покарання у виді 10 місяців 23 днів покарання за попереднім кримінальним провадженням. На даний час кримінальне провадження за обвинуваченням, передбаченого ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України ЕУН 937/1699/20 перебуває на тимчасово окупованій території в м.Мелітополі і більше 2 років не розглядається судом. Обвинувачений звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з клопотанням про відновлення втраченого провадження. Обвинувачений просить суд звільнити його від невідбутої частини покарання у виді 10 місяців 23 днів покарання за попереднім кримінальним провадженням.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні просив суд задовольнити його клопотання про звільнення його від невідбутої частини покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2016 року.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 підтримав клопотання в повному обсязі.

Прокурор заперечувала щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 . Зазначила, що норми КК України, на які посилається ОСОБА_6 , та Закон України «Про амністію у 2016 році» не передбачає можливості звільнення від відповідальності, а саме невідбутої частини покарання у вигляді 10 місяців та 23 днів, осіб, які вичинили нове кримінальне правопорушення при умовно достроковому звільненні. Крім того, караність діяння, за яким був засуджений ОСОБА_6 , не скасована.

Заслухавши доповідь судді; засудженого ОСОБА_6 , який змінив свої вимоги та просив скасувати оскаржувану ухвалу та призначити новий судовий розгляд, захисника, який підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного з урахуванням заявлених до неї змін; прокурора, який вважав, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах поданої апеляційної скарги (з урахуванням заявлених до неї змін), колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала вказаним вимогам закону відповідає не в повній мірі з таких підстав.

Так, згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_6 звернуся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з клопотанням про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку відповідно до ст.ст.537, 539 КПК України, в якому просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році» на досі невідбуту частину покарання 10 місяців 23 дні за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2016 року.

Зі змісту оскаржуваної ухвали убачається, що суд першої інстанції, розглянувши клопотання ОСОБА_6 , дійшов висновку про те, що оскільки кримінальне провадження №0003564 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.ч.2,3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, не розглянуто, вироку не ухвалено, останній не набув статусу засудженого, Комунарський районний суд м.Запоріжжя, як суд першої інстанції не має права вирішувати питання, які вирішуються судом під час виконання вироків в рамках даного кримінального провадження.

Окрім іншого, суд вказав на те, що станом на момент розгляду клопотання ОСОБА_6 закон про кримінальну відповідальність, застосований у вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2016 року, не скасовувався, не змінювався, не пом`якшувався. У зв`язку з чим поліпшення становища особи не відбулося.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу, колегія суддів звертає увагу на таке.

Зі змісту клопотання ОСОБА_6 , а також з матеріалів провадження убачається, що останній був засуджений вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2016 року за ч.ч.2, 3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 вересня 2017 року задоволено подання т.в.о. начальника Мелітопольського міськрайонного відділу КВК УДПтС України в Запорізькій області та скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 18 січня 2016 року за ч.ч.2, 3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки та направлено його для відбування покарання в місця позбавлення волі строком на 3 роки. ОСОБА_6 взято під варту негайно в залі суду.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2019 року ОСОБА_6 звільнено умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного йому згідно вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2016 року, на невідбутий строк, що складає 10 місяців 23 дні.

У своєму клопотанні ОСОБА_6 просив суд застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від невідбутої частини покарання саме за вищевказаним вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2016 року.

Таким чином, посилання суду в оскаржуваній ухвалі на те, що «Оскільки кримінальне провадження №0003564 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.ч.2,3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, не розглянуто, вироку не винесено, останній не набув статусу засудженого, …обвинувачений ОСОБА_6 вчинив не один, а два злочини, які утворюють сукупність, питання його звільнення від відбування покарання, у тому числі на підставі закону про амністію, повинно вирішуватися після застосування положень ст.70 КК України та визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів…», на думку колегії суддів, не є доречним, оскільки клопотання ОСОБА_6 стосується іншого провадження, у якому щодо останнього ухвалено вирок, який набрав законної сили.

Викладене, на думку колегії суддів, свідчить про те, що суд першої інстанції не з`ясував належним чином суті поданого клопотання.

З урахуванням викладеного, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, тому, відповідно до вимог ст.ст.407, 409 КПК України, підлягає скасуванню.

Оскільки вирішення питань в порядку статті 537 КПК України відноситься до компетенції суду першої інстанції, діючи в межах поданої апеляційної скарги (з урахуванням заявлених до неї змін), скасовуючи оскаржувану ухвалу, виходячи з загальних засад кримінального провадження, визначених у ст.ст.7-9 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в цій ухвалі та прийняти законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18 червня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про вирішення питання пов`язаного з виконанням вироку відповідно до ст.ст.537, 539 КПК України, скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4