Справа № 455/169/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/17/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 0000096 за апеляційною скаргою прокурора Спеціалізованої екологічної прокуратури Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 26.11.2024 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. П`ятниця Старосамбірського району Львівської області, адреса проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який працює на посаді лісника Добромильського лісництва Старосамбірського ДЛГП ОКСЛГП «ГАЛСІЛЬЛІС»,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191, ч.1 ст. 246 КК України,

з участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Прокурор подав апеляційну скаргу на вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 26.11.2024 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади пов`язані з охороною лісу строком 1 рік.

До строку призначеного ОСОБА_7 основного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років зараховано відповідно до ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення - а саме його перебування під вартою з 25.08.2022 по 27.08.2022 включно, з розрахунку де один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

З урахуванням положень статей 75, 76 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді 5 років позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в 3 роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення».

Також ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400,00 грн.

Призначене ОСОБА_7 покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 22841,33 грн.

Скасувано арешти майна, накладені 29.08.2022 року ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 29.08.2022, 31.08.2022, 23.09.2022 , 24.10.2022

У задоволенні цивільного позову відмовлено.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавлення права обіймати посади, пов`язані з охороною лісу строком на 1 рік; а також за ч. 1 ст. 246 КК України призначити покарання у виді штрафу у розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 грн., який виконувати самостійно.

Зарахувати ОСОБА_7 , у строк відбуття покарання, строк тримання його під вартою з 25 серпня по 27 серпня 2022 року.

У решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому, не було дотримано вимог кримінального та кримінального процесуального законів, а саме положень ст. ст. 50, 65, 75 КК України, ст. ст. 370, 374 КПК України.

Апелянт покликається, що суд першої інстанції, згідно із оскаржуваним вироком, при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, за місцем проживання характеризується позитивно та те, що згідно з досудової доповіді органу пробації виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі та останній не становить високої небезпеки для суспільства; обставиною, що пом`якшує покарання - є щире каяття.

Враховуючи зазначені обставини суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання та застосування ст. 75 КК України. На думку апелянта такий висновок суду не відповідає положенням ст. 75 КК України, зокрема судом не враховано у повній мірі ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини вчинення злочинів і даних про особу обвинуваченого.

Зокрема суд, ухвалюючи вказаний вирок, не врахувавтяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до тяжких і таке вчинене ОСОБА_7 з використанням займаної посади лісника Добромильського лісництва Старосамбірського ДЛГП ОКСЛГП «ГАЛСІЛЬЛІС», та відповідно будучи особою, яка несе повну матеріальну відповідальність за збереження матеріальних цінностей.

Вищенаведеним обставинам у їх поєднанні суд першої інстанції не дав відповідної оцінки, передусім з точки зору суспільної небезпечності винної особи. Звільнення у даному випадку ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не сприятиме досягненню мети покарання, яка також полягає у запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, виконанню завдань кримінального судочинства щодо захисту прав і свобод людини від злочинних посягань (ст. ст. 1, 50 КК України, ст. ст. 2, 9 КПК України).

Таким чином, судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, застосування якої є допустимим тоді, коли висновок про виправлення обвинуваченого без відбування покарання зроблений виходячи із об`єктивних даних про тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи та не суперечить їм; вирок ухвалений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки належні і достатні мотиви та підстави застосування ст. 75 КК України не наведені та відсутні, а покарання, призначене відповідно до положень цієї статті, є таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , будучи лісником Добромильського лісництва Старосамбірського ДЛГП ОКСЛГП «ГАЛСІЛЬЛІС» та маючи умисел на розтрату належних Старосамбірському ДЛГП ОКСЛГП «ГАЛСІЛЬЛІС» лісоматеріалів на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_9 , який виявив бажання придбати значну кількість деревини за нижчими цінами, всупереч посадовим обов`язкам, достовірно знаючи, що матеріалами лісовпорядкування не передбачено проведення лісогосподарських заходів у ввіреному йому обході №10, а саме у кварталі 33 Добромильського лісництва Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс», переслідуючи мету незаконного збагачення, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, упродовж серпня 2022 року, тобто в період дії воєнного стану на території України, здійснив безобліковий відпуск лісоматеріалів ОСОБА_9 , рубку яких здійснено незаконно.

09.08.2022 близько 12:00 год. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в ході телефонної розмови, а у подальшому особистої зустрічі, обумовили можливість реалізації у серпні 2022 року ОСОБА_7 останньому кругляка дуба, без документів, з розрахунком 8000 гривень за 1 куб. м.

Так, 12.08.2022 близько 16:30 год. лісник ОСОБА_7 біля лісового масиву кварталу 33 Добромильського лісництва Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс» поблизу с. П`ятниця Самбірського району Львівської області, маючи умисел на розтрату належних Старосамбірського ДЛГП ОКСЛГП «ГАЛСІЛЬЛІС» лісоматеріалів на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_9 , переслідуючи мету незаконного збагачення, керуючись корисливим мотивом, реалізував останньому попередньо незаконно зрубану лісопродукцію, зокрема, 8 колод дерев породи «Дуб звичайний», обсягом 7,5 куб.м, збільшивши вартість деревини із-за її відбірної якості до 12000 гривень за 1 куб. м, за що отримав грошові кошти в сумі 56000 гривень. Іншу частину коштів за реалізовану 12.08.2022 року лісопродукцію в сумі 34000 гривень, ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_9 близько 10:00 год. 16.08.2022 поблизу свого помешкання, що за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, лісник ОСОБА_7 , з метою реалізації лісоматеріалів на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_9 , знаючи, що останній має намір придбати значну кількість лісопродукції дерев породи «Дуб звичайний», маючи єдиний умисел на розтрату належних лісогосподарському підприємству лісоматеріалів, переслідуючи мету незаконного збагачення, керуючись корисливим мотивом, запропонував додатково купити без документів лісопродукцію породи «Дуб звичайний», орієнтовно 7-8 куб. м, за ціною 12000 гривень за 1 куб.м.

Після організації заготовлення незаконно зрубаної лісопродукції породи «Дуб звичайний», 24.08.2022 лісник ОСОБА_7 , у ході телефонної розмови, повідомив ОСОБА_9 про можливість відпуску йому наступного дня, кругляка дуба без документів.

Так, 25.08.2022 близько 20:00 год. лісник ОСОБА_7 біля лісового масиву кварталу 33 Добромильського лісництва Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс», що поблизу с. П`ятниця Самбірського району Львівської області, маючи умисел на розтрату належних Старосамбірському ДЛГП ОКСЛГП «ГАЛСІЛЬЛІС» лісоматеріалів на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_9 , переслідуючи мету незаконного збагачення, керуючись корисливим мотивом, реалізував останньому незаконно зрубану лісопродукцію 13 колод дерев породи «Дуб звичайний», об`ємом близько 8,5 куб. м. (2,5 куб.м. ділового дуба та 6 куб. м. техсировини), при цьому знизивши вартість вказаної лісопродукції до 54000 гривень.

Після отримання ОСОБА_7 вказаних коштів біля лісового масиву кварталу 33 Добромильського лісництва Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс», що поблизу с. П`ятниця Самбірського району Львівської області, останнього було затримано працівниками правоохоронних органів, а грошові кошти вилучено.

Досудовим розслідуванням встановлено, що вартість лісопродукції, а саме деревини, яку ОСОБА_7 реалізував ОСОБА_9 (21 колоди дерев породи «Дуб звичайний») становить 349 823, 74 грн .

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив розтрату чужого майна, яке було ввірено особі, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 191 КК України.

Також, ОСОБА_7 , працюючи лісником обходу № 10 Добромильського лісництва Старосамбірського ДЛГП ОКСЛГП «ГАЛСІЛЬЛІС», достовірно знаючи, що матеріалами лісовпорядкування лісогосподарського підприємства не передбачено проведення лісогосподарських заходів у ввіреному йому обході № 10, в тому числі у кварталі 33 Добромильського лісництва Старосамбірського ДЛГП «Галсільліс», та спеціальний дозвіл на проведення рубки дерев у вказаному лісовому масиві не виписувався, виявивши у липні 2022 року у кварталі 33 Добромильського лісництва Старосамбірського ДЛГП ОКСЛГП «ГАЛСІЛЬЛІС», що в адміністративних межах Добромильської міської територіальної громади Самбірського району Львівської області, незаконно зрубані невстановленими особами п`ять дерев породи «Дуб звичайний» з наступними діаметрами пнів: двох по 86 см, двох по 105 см та одного 109 см, діючи умисно та з метою реалізації лісоматеріалів на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_9 , у серпні 2022 року здійснив незаконне перевезення незаконно зрубаних дерев породи «Дуб звичайний» (21 колоду) з лісового масиву у кварталі 33 Добромильського лісництва Старосамбірського ДЛГП ОКСЛГП «ГАЛСІЛЬЛІС», що в адміністративних межах Добромильської міської територіальної громади Самбірського району Львівської області, на відкриту місцевість біля лісового масиву, та в подальшому 12.08.2022 та 25.08.2022 здійснив збут незаконно зрубаних дерев, відповідно 8 та 13 колод.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив незаконне перевезення та збут незаконно зрубаних дерев, тобто кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 246 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку захисника- адвоката ОСОБА_8 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_7 , які просили відмовити у задоволенні апеляційних вимог сторони обвинувачення та залишити вирок суду без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Частинами 1, 6 ст. 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку суду кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 191, ч.1 ст. 246 КК України, відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, апеляційний суд не проводить їх детальний аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно вимог ст.. 50, 65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні розтрати чужого майна, яке було ввірено особі, вчинене в умовах воєнного стану, а також вчинення незаконного перевезення та збут незаконно зрубаних дерев, доведена повністю, його дії органом досудового розслідування вірно кваліфіковані відповідно за ч.4 ст. 191 та ч.1 ст. 246 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції було враховано те, що обвинувачений в повному обсязі визнав вину у пред`явлених йому злочинах, щиро покаявся і це суд прийняв, як обставину, що пом`якшує покарання, а також врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому.

Обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягався, за місцем проживання характеризується позитивно, під динамічним спостереженням у лікарів нарколога та психіатра - не перебуває.

З досудової доповіді органу пробації вбачається, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без позбавлення або обмеження волі та не становить високої небезпеки для суспільства, а у разі звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, орган пробації пропонує покласти на обвинуваченого обов`язок виконати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення».

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження та враховано зміну обвинувачення безпосередньо під час розгяду справи, а також те, що органами досудового розслідування не було доведено факт вчинення ОСОБА_7 незаконної порубки дерев, а тому підстави для задоволення цивільного позову, предявленого обвинуваченому, не встановлено. При цьому суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що обвинувачений не скоював незаконну порубку лісу, так як це не доведено органом досудового розслідування, відповідно не наносив шкоди довкіллю.

З врахуванням зазначеного вище суд першої інстанції дійшов висновку, що для досягнення мети, визначеної ч.2 ст.50 КК України, обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції ч.4 ст.191 КК України - у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з охороною лісу строком на 1 рік, однак враховуючи те, що на переконання суду, виправлення обвинуваченого у даному випадку можливе без відбування покарання - звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням в порядку ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 Кримінального кодексу України.

На думку колегії суддів таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

За злочин, передбачений ч.1 ст. 246 КК України судом першої інстанції призначено обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі і 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400,00 грн., яке виконується самостійно.

Відтак покликання прокурора про необхідність призначення ОСОБА_10 реальної міри покарання за ч.1 ст. 191 КК України у виді 5 років позбавлення волі, не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, таке рішення має бути вмотивовано у вироку.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Слід зважати, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

На думку колегії суддів призначене обвинуваченому покарання у конкретному випадку є виваженим, достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують встановлені в суді першої інстанції фактичні обставини справи та обґрунтування щодо фактичних обставин та призначеної міри покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження у суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційнційну скаргу прокурора Спеціалізованої екологічної прокуратури Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 26.11.2024 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 191, ч.1 ст. 246 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: