Справа № 344/464/25
Провадження № 11-сс/4808/35/25
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 січня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України в кримінальному провадженні № 0000017,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 січня 2025 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 з визначенням розміру застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) до 13 березня 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування кримінального провадження.

Слідчий суддя мотивував прийняте рішення тим, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Крім цього, доведено наявність ризиків, які не зменшилися, є достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважав, що більш м`який запобіжний захід не зможе в повній мірі запобігти наведеним ризикам, що існують, та які не зменшилися, а відтак не буде здатним і забезпечити дієвість даного кримінального провадження.

В частині розміру застави слідчий суддя свої висновки мотивував тим, що саме такий розмір застави обумовлений тим ступенем довіри до підозрюваного, при якому перспектива втрати застави буде для ОСОБА_8 необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання ним процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою у зв`язку з тим, що слідчий суддя не обґрунтував належним чином жодного ризику та не навів будь-яких доказів необхідності продовження такого суворого запобіжного заходу як тримання під вартою з встановленням великого розміру грошової застави. Сторона захисту заперечуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , обґрунтовує це тим, що підозрюваний тривалий термін перебуває під вартою, а саме, не відбувши покарання в Коломийській установі №41 за вироком Івано-Франківського міського суду від 05 вересня 2022 року (№344/4348/20, провадження 1-кп/344/402/22) (за вироком позбавлення волі обчислюється до 29.09.2024 р.). до ОСОБА_8 застосовано захід у виді - тримання під вартою на строк 60 днів та визначено заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 грн. (ч. 5 ст. 194 КПК України). 27 вересня 2024 року був переміщений з вказаної установи в ДУ «Івано-Франківської установи виконання покарань №12». Вказує, що слідчим та прокурором не було доведено, що тільки тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , який на той час відбував покарання може призвести до не втрати слідів кримінального правопорушення чи втечі самого ОСОБА_8 , який підозрювався у вчиненні кримінального правопорушення. Підстави для тримання під вартою зазначені в клопотанні прокурора спростовуються також наявністю: міцних соціальних зв?язків, сім?ї, постійного місце проживання, де має позитивні характеристики. Згідно довідок та виписок з лікарень підозрюваний був прооперований, що мало ускладнення та в подальшому потребує стаціонарного лікування з 2021 року (копії довідок та виписки додаються).

Звертає увагу, що підозрюваний ОСОБА_8 перебуває під вартою з 31 серпня 2021 року, має постійне місце проживання, наявність соціальних зв`язків, раніше не судимий, одружений, має намір працевлаштуватися за час розгляду справи до суду не надано доказів про наявність у нього негативної репутації.

Підсумовує, що сам по собі факт вчинення інкримінованих підозрюваному правопорушень та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь який спосіб не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає її безпідставною.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що предметом апеляційного оскарження є саме рішення слідчого судді про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 від 13 січня 2025 року, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку судовим рішенням, які вже набули законної сили та виконані у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення слідчого судді про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 відповідає цим вимогам, оскільки слідчий суддя правильно задовольнив клопотання, таке рішення прийнято за наявності необхідних для цього підстав, з наведенням відповідних мотивів.

Частиною 1 ст. 29 Конституції України визначено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 3, 5 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

В кримінальному провадженні № 0000017 ОСОБА_8 повідомлено підозру від 26 вересня 2024 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні та пересиланні з метою збуду, а також незаконному збуті наркотичних засобів, передачі цих речовин у місце позбавленні волі, вчинених повторно, за попередньою змовою групою осіб (а.п. 65-69).

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, встановлено відповідальність у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, таке згідно з ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Прокурор в судовому засіданні подав копію повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру від 24 січня 2025 року, згідно якого ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України (а.п. 115-135).

Суд апеляційної інстанції, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)» та те, що ч. 3 ст. 17 КПК України імперативно визначено, що підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

На думку суду апеляційної інстанції, задовольняючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 слідчий суддя, правильно послався на обґрунтованість підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, що підтверджується наведеними прокурором даними разом з сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів у їх взаємозв`язку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що слідчий суддя досліджує обставини злочину лише щодо пред`явленої підозри, після повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування ще триває, встановлюються нові фактичні дані, перевіряються обставини.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів належним чином оцінив в сукупності всі обставини згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, в тому числі характеризуючі особу підозрюваного ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) дані, який раніше неодноразово судимий востаннє 05 вересня 2022 року Івано-Франківським міським судом за ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Сукупність відомостей, які були встановлені під час розгляду клопотання, давали підстави слідчому судді дійти висновку, що в даному випадку мають місце ризики здійснити підозрюваним дії, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Даний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, є реальним, оскільки, ОСОБА_8 , враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ним злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у вчиненні злочину, після відбування призначеного вироком від 05.09.2022 року покарання останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- незаконно впливати на інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні. Даний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є реальним, оскільки, ОСОБА_8 відомі повні анкетні дані інших підозрюваних, після чого він, перебуваючи на волі, після відбування призначеного вироком від 05.09.2022 року покарання, шляхом вмовляння, погроз зможе впливати на їх показання, що в свою чергу може зашкодити проведенню досудового розслідування;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Даний ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, є реальним, оскільки підозрюваний ОСОБА_8 перебуваючи на волі, після відбування призначеного вироком від 05.09.2022 року покарання, може приховувати докази його злочинних дій, не з`являтись на виклики до слідчого, прокурора чи суду тим самим затягуючи строки досудового розслідування чи судового розгляду;

- вчинити інше кримінальне правопорушення. Даний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є реальним, оскільки ОСОБА_8 на даний час перебуває у ДУ «Коломийська виправна колонія №41» за вчинення тяжких злочинів, на даний час знову підозрюється у вчиненні корисливого злочину вчиненого в межах установи, а тому перебуваючи на волі після відбування призначеного вироком від 05.09.2022 року покарання з метою отримання прибутку останній може продовжити вчиняти злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші злочини.

Висновок про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчим суддею зроблено в результаті аналізу сукупності даних про подію кримінального правопорушення, відомостей, що характеризують особу підозрюваного, інших обставин по кримінальному провадженню, оцінки доводів прокурора.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для досудового розслідування подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ризиком у кримінальному провадженні є небажані для провадження наслідки дій підозрюваного, спрямовані на створення перешкод кримінальному провадженню. Ризик стає реальним через невизначеність поведінки особи у певній ситуації, яку (поведінку) неможливо достеменно передбачити. Таким чином, у контексті кримінального провадження ризиком неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного необхідно вважати таку поведінку цієї особи, настання якої характеризується високим ступенем ймовірності.

У відповідності з ст. 199 КПК України в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи прокурора про те, що ризики згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України з часу застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу, що в свою чергу виправдовує подальше тримання підозрюваного під вартою.

Стороною захисту не наведено вагомих підстав вважати, що обставини, які вказували на наявність заявлених прокурором ризиків, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, змінилися, та відповідно, вони зменшились, а також, що після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу виникли нові обставини.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Посилання сторони захисту на те, що підозрюваний ОСОБА_8 має сім`ю, постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, характеризується виключно позитивно, не спростовують висновків суду про можливість вчинення підозрюваним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, колегія суддів зауважує, що зазначені обставини існували на час інкримінованих підозрюваному ОСОБА_11 дій, однак, згідно з обвинуваченням, вони не стали для нього стримуючим фактором.

Твердження сторони захисту про незадовільний стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 , колегія суддів не може прийняти до уваги. Така обставина не може бути підставою для прийняття відповідного судового рішення, оскільки такий стан здоров`я не підтверджений відповідними довідками, стороною захисту не надано будь-яких документів, які підтверджують неможливість лікування особи в установі виконання покарань.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Керівництво установи виконання покарань забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах установ виконання покарань (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво установи виконання покарань забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини установи виконання покарань закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини установи виконання покарань готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва установи виконання покарань.

Даних про неможливість отримання лікування в умовах обрання відповідного запобіжного заходу запобіжного заходу стороною захисту не надано.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, підозрюваному ОСОБА_8 визначений розмір застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242 240 гривень 00 копійок, слідчий суддя врахував обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людини, в частині того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Визначений в оскаржуваній ухвалі розмір застави, узгоджується з вимогами і положеннями ч. 5 ст. 182 КПК України, та саме такий розмір, за переконанням колегії суддів, є достатнім та необхідним для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього законом обов`язків та є помірний для нього, та відповідає ступеню довіри до обвинуваченого.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 січня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України в кримінальному провадженні № 0000017 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5