Справа № 133/3896/24
Провадження №11-кп/801/316/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19.12.2024 року у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000237 від 21.11.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, з вищою освітою, що працює трактористом ПРАТ «Укр Агро НПК», раніше не судимого

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 грудня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000237, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 21.11.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України змінити в частині звільнення від покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З резолютивної частини вироку виключити вказівку про призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 800 (вісімсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави, що складає 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень та звільнення його від призначеного покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про звільнення ОСОБА_7 від покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України на підставі п.2 ч1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В решті вирок залишити без змін.

Вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 грудня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України та призначено покарання за:

- ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України - штраф в розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13600 ( тринадцять тисяч шістсот) гривень;

- ч. 4 ст. 358 КК України - штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ст. 49 КК України та ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від призначеного йому покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судової технічної експертизи документів в розмірі 3979,50 гривень.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

На початку літа 2019 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено та у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у ОСОБА_7 , виник протиправний умисел направлений на виготовлення завідомо підробленого офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, а саме посвідчення тракториста машиніста на право керування транспортними засобами категорії «А1,А2,В1,В2,В3,E1,Е2,G1,G2».

Для цього ОСОБА_7 , всупереч вимогам постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 8 травня 1993 року «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчення водія та допуск громадян до керування транспортним засобом», в червні 2019 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, замовив у невстановленої досудовим розслідуванням особи виготовлення завідомо підробленого офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, посвідчення тракториста машиніста з правом керувати транспортними засобами категорій «А1,А2,В1,В2,В3,E1,Е2,G1,G2», надавши їй власні анкетні дані, зокрема, прізвище, ім`я та по батькові, дату місце народження та власну фотокартку.

В подальшому, у серпні 2019 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Канів Черкаської області, отримав від раніше не знайомої, невстановленої досудовим розслідуванням особи, підроблений офіційний документ, який видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, а саме посвідчення тракториста машиніста, серії НОМЕР_1 від 21.08.2019, видане Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на власні анкетні дані - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з правом керувати транспортними засобами категорій «А1,А2,В1,В2,В3,E1,Е2,G1,G2», яке не відповідає встановленому зразку аналогічного бланку посвідчення водія та перебуває в офіційному обігу на території України.

Після чого, ОСОБА_7 , при отриманні підробленого документа, передав вищевказаній невстановленій особі грошову винагороду у розмірі 10 тисяч гривень (десять тисяч) гривень.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у пособництві в підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України.

В подальшому, ОСОБА_7 , одержавши підроблений офіційний документ посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 від 21.08.2019, що видане Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на його ім`я, усвідомлюючи, що вказаний документ є підробленим, оскільки він не додержав встановленого законодавством України порядку отримання та використання посвідчення водія, з 2019 року почав використовувати його під час керування транспортним засобом.

Так, 21.11.2024 приблизно о 11 год. 00 хв., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, с. Лопатин, вул. Центральна, поліцейським офіцером громади ВП №2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області був зупинений трактор марки "CELLENGER MT 685С" з державним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 . У подальшому, на законну вимогу працівників поліції, діючи умисно, з метою створити перед працівникам поліції видимість наявності у нього дійсного посвідчення водія та відповідно і з цим права на керування транспортними засобами категорії «А1,А2,В1,В2,В3,E1,Е2,G1,G2», і таким чином уникнути адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних із порушенням Правил дорожнього руху (ст. 126 КУпАП) надав для перевірки працівникам поліції завідомо підроблене для нього посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 від 21.08.2019, що видане Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області із його особистими анкетними даними та фотокарткою, яке за способом виготовлення та елементами захисту не відповідає зразку бланку посвідчення, що перебуває в офіційному обігу на території України, тобто використав його.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-24/23085-ДД від 25.11.2024 посвідчення тракториста машиніста серії НОМЕР_1 від 21.08.2019 року видане Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_7 та надає право керувати транспортними засобами категорій «А1,А2,В1,В2,В3,E1,Е2,G1,G2», не відповідає встановленим зразкам аналогічних бланків посвідчень тракториста-машиніста, що перебувають в офіційному обігу на території України.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про закінчення строків давності за ст. 27 ч. 5, 358 ч. 1 КК України, однак, звільняючи ОСОБА_7 від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, безпідставно призначив за цією нормою закону про кримінальну відповідальність покарання у виді штрафу.

Таке порушення кримінального процесуального закону, яке виразилось у неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України тягне за собою зміну судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_8 ,який просив задоволити апеляційну скаргу прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Згідно із ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

На переконання апеляційного суду, вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано не повністю.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, вчинене ОСОБА_7 у серпні 2019 року, а тому з моменту його вчинення минуло більше трьох років.

ОСОБА_7 не ухилявся від слідства і суду, перебіг строку давності не зупинявся та не переривався.

Відповідно до ч.2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Санкцією ч. 1 ст. 358 КК України, передбачено покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Тобто, інкриміноване ОСОБА_7 правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України є кримінальним проступком.

Таким чином, на день розгляду провадження судом першої інстанції сплили строки давності, визначені п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Згідно з висновком Верховного Суду щодо застосування норм права, зокрема, ст. 74 КПК України, який викладено у постанові від 18.06.2020 у справі № 756/6876/19 (провадження № 51-5464км19) системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання (ч.ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст.105 КК України), «звільнення від відбування покарання» ( ст.ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення, як виду примусових заходів в цілому. Таким чином, суд, приймаючи рішення про звільнення від покарання, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині та звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру.

Суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що строки давності за ч.5 ст. 27 - ч. 1 ст. 358 КК України у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 станом на день ухвалення вироку закінчилися, безпідставно визначив обвинуваченому за цією статтею покарання у виді штрафу та звільнив від призначеного покарання, а не від покарання взагалі, як передбачає ч. 5 ст. 74 КК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції відповідно до ст.413 КПК України неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягав застосуванню ч.5 ст. 74 КК України, тому апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Враховуючи вищевикладене, з резолютивної частини оскаржуваного вироку слід виключити вказівку про призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 800 (вісімсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави, що складає 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень та звільнення його від призначеного покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про звільнення ОСОБА_7 від покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України на підставі п.2 ч1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413,419 КПК України, суд апеляційної інстанції

У х в а л и в :

Задоволити апеляційну скаргу прокурора.

Вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 грудня 2024 року У кримінальному провадженні № 0000237, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 21.11.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України змінити в частині звільнення від покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З резолютивної частини вироку виключити вказівку про призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 800 (вісімсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави, що складає 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень та звільнення його від призначеного покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про звільнення ОСОБА_7 від покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України на підставі п.2 ч1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В решті вирок залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4