Справа №295/2166/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на рішення слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира із указаною скаргою, у якій зазначає, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002333 від 26.06.2024 року, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 419 КК України. В рамках провадження, 31.10.2024 року ОСОБА_4 вперше звернулася до Територіального управління Державного бюро розслідувань із заявою про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні, оскільки її батько ОСОБА_5 загинув при обставинах, які на теперішній час встановлюються у ході досудового розслідування, однак старший слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому, ОСОБА_6 04.11.2024 року виніс постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою. За словами адвоката, в установленому законом порядку та строк постанова не оскаржувалась, однак вказане процесуальне рішення слідчого не позбавляє ОСОБА_4 та її адвоката повторно звернутися до органу досудового розслідування або слідчого із заявою про визнання її потерпілою. Зважаючи на це, 20.01.2025 року адвокатом подано до ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, та безпосередньо слідчому ОСОБА_6 вмотивоване клопотання, у якому представник просив визнати ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні, однак жодних відомостей та копій постанови за результатами розгляду поданого клопотання у встановленому законом порядку та строк не надійшли, чим порушені права та законні інтереси ОСОБА_4 .

Посилаючись на положення ст.ст. 220, 303 КПК України, адвокат ОСОБА_3 просить поновити строк подачі скарги, визнати бездіяльність старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_6 , яка полягає у безпідставній відмові визнати ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні №0002333 від 26.06.2024 року, та зобов`язати його задовольнити подане клопотання.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд скарги без його участі, скаргу підтримує, просить задовольнити.

Старший слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, ОСОБА_6 або інший слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Неявка слідчого не перешкоджає розгляду скарги згідно з положенням ч. 3 ст. 306 КПК України.

Слідчий суддя, вивчивши та дослідивши матеріали скарги, дійшов висновку, що у задоволенні заявлених адвокатом ОСОБА_3 вимог скарги належить відмовити з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Частиною першою статті 303 КПК України визначено виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні. Разом з тим, частиною другою цієї ж статті обумовлено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню (ч. 4 ст. 304 КПК України).

Із матеріалів скарги убачається, що старшим слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, ОСОБА_6 04.11.2024 року винесено постанову, якою відмовлено у визнанні ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні №0002333 від 26.06.2024 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 419 КК України.

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, а також безпосередньо до старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, ОСОБА_6 із клопотанням від 20.01.2025 року, в якому просив визнати ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні №0002333 від 26.06.2024 року. Слідчим ОСОБА_6 копія клопотання отримана 21.01.2025 року, про що останній розписався на примірнику такого клопотання.

За змістом ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

При цьому згідно із положенням ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, за змістом статті 55 КПК України після подання особою заяви про залучення її до провадження як потерпілого остання набуває прав і обов`язків потерпілого, передбачених ст. 56, 57 КПК України.

Отже, після подання клопотання про визнання особи потерпілою у кримінальному провадженні ОСОБА_4 вважається такою, що набула процесуального статусу потерпілого у провадженні до винесення слідчим вмотивованої постанови про відмову у визнанні її потерпілою.

В обґрунтування свого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги слідчий суддя враховує роз`яснення, надані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі «Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» за № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017.

Так, у підпункті 1.3 пункту 1 згаданого Листа за № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 ВССУ звернув увагу слідчих суддів, що «…КПК України не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст. 55 КПК України права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення…

Враховуючи наведене, правильною є практика слідчих суддів, які відмовляють у відкритті провадження за скаргами, зумовленими бездіяльністю щодо визнання потерпілим, оскільки КПК України не зобов`язує вчиняти такі дії слідчого чи прокурора. Водночас слід зазначити, що потерпілий може звертатись з іншими клопотаннями, пов`язаними з його статусом, до слідчого та прокурора, бездіяльність щодо реагування на які є предметом оскарження відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України».

Таким чином, оскільки заявлені представником ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_3 вимоги скарги не розглядаються під час досудового розслідування в силу положень статті 303 КПК України і можуть бути предметом їх розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу, натомість слідчим суддею помилково відкрито провадження за скаргою, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні скарги.

З тих же підстав, слідчим суддею не розглядається по суті клопотання представника ОСОБА_4 про поновлення процесуального строку на подання скарги, так як останню подано на бездіяльність, яка не може бути оскаржена на досудовому провадженні в порядку, передбаченому главою 26 КПК України.

Окремо слідчим суддею звернуто увагу на те, що звернувшись зі «скаргою на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні» адвокат ОСОБА_3 безпосередньо вимог про скасування постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим не заявляв. У свою чергу рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим може бути оскаржене на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою (п.5 ч.1 ст. 303 КПК України).

З огляду на викладене, керуючись ст. 55, 110, 303-307 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя