Справа №576/1268/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/202/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2025 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_11 ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02.08.2023, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перемога Глухівського району, українця, громадянина України, неодруженого, не працюючого, студента професійно-педагогічного фахового коледжу Глухівського національного педагогічного університету імені Олександра Довженка, проживаючого у АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правоопрушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Перемога Глухівського району, українця, громадянина України, неодруженого, не працюючого, студента агротехнічного коледжу, проживаючого у АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора ОСОБА_13 в якій вона просила вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02.08.2023 стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Прокурор просила ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України просила звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням тривалістю 1 рік з покладенням на ОСОБА_9 виконання таких обов`язків:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання.

Також прокурор просила вважати ОСОБА_11 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України просила звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням тривалістю 1 рік з покладенням на ОСОБА_11 виконання таких обов`язків:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання.

Крім цього, прокурор просила дослідити дані, що характеризують особу ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 120 годин громадських робіт.

Також цим де вироком суду ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначено йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 120 годин громадських робіт.

Долю речових доазів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначав, що при призначенні ОСОБА_9 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, згідно досудової доповіді органу пробації має середній ризик вчинення повторних злочинів, у зв`язку з чим орган пробації вважав, що можливим його виправлення без ізоляції від суспільства.

Також судом визнано пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину у неповнолітньому віці. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

При призначенні ОСОБА_11 виду та міри покарання, судом першої інстанції також було враховано дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, згідно досудової доповіді органу пробації має середній ризик вчинення повторних злочинів, у зв`язку з чим орган пробації вважав, що можливим його виправлення без ізоляції від суспільства.

Суд визнав пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину у неповнолітньому віці. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Разом з цим, на перконання прокурора, суд призначаючи покарання обом обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , не врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме те, що ними вчинені крадіжки, поєднані з проникненням у житло та інше приміщення, за попередньою змовою групою осіб, вчинені в умовах воєнного стану, повторно. Шкода, завдана потерпілим кримінальними правопорушеннями обвинуваченими не відшкодована, а викрадене майно вилучено у ході обшуку і повернуто потерпілим органом досудового розслідування.

Крім того, судом не враховано положення ч. 1 ст.100 КК України де громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від тридцяти до ста двадцяти годин і полягають у виконанні неповнолітнім робіт у вільний від навчання чи основної роботи час.

Так, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже на дату постановления вироку йому не виповнилося 16 років, а ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , отже на дату постановления вироку йому не виповнилося 15 років.

За таких обставин, в даному випадку не було підстав для застосування ст. 69 КК України і переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді громадських робіт.

Сукупність наведених обставин на думку прокурора дає підстави вважати, що суд першої інстанції не виконав вимоги ст. 65 КК України та обрав ОСОБА_9 та ОСОБА_11 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На переконання прокурора в даному випадку доцільно призначити обом обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_11 покарання у межах санкції статті, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст.ст. 75, 104 КК України з випробуванням та покласти на кожного з них обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_9 , за попередньою змовою з ОСОБА_11 , 7 березня 2023 року близько 19 години 30 хвилин, під час дії воєнного стану, переслідуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, через незачинені двері проникли до двору будинку АДРЕСА_2 , звідки з сараю та будинку викрали належне ОСОБА_14 майно, якими в подальшому розпорядились на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 9 880 грн.

Крім того, ОСОБА_9 , за попередньою змовою з ОСОБА_11 , діючи повторно, 7 березня 2023 року близько 21 години, під час дії воєнного стану, переслідуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом зриву навісного замка вхідних дверей проникли до будинку АДРЕСА_2 , звідки викрали належне ОСОБА_15 майно, якими в подальшому розпорядились на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_15 матеріальної шкоди на загальну суму 7 005 грн.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_7 , який апеляційну скаргу підтримав, просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченим ОСОБА_9 і ОСОБА_11 просив призначити покарання у виді позбавлення волі та звільнити обвинувачених від його відбування з випробуванням, думки обвинуваченого ОСОБА_9 , його законного представника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 , його законного представника ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_8 , які проти вимог апеляційної скарги прокурора не заперечували, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів дійшла такого висновку.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 і ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 185 КК України, доведеність їх вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Водночас, аналізуючи апеляційні доводи щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_11 покарання, колегія суддів зважає на те, що згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Так, санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції, проаналізувавши обставини, що мають значення, прийшов до висновку, що вина обох обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у вчинененні ними кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України доведена, втім, на думку суду існують підстави при призначенні обвинуваченим покарання застосувати ч.1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого покарання не визначеного в санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді громадських робіт строком на 120 год кожному.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КК України громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від 30 до 120 годин і полягають у виконанні неповнолітнім робіт у вільний від навчання чи основної роботи час. Тривалість виконання даного виду покарання не може перевищувати двох годин на день.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що злочин передбачений ч. 4 ст. 185 КК України обвинуваченими ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , було вчинено 07.03.2023, тобто у віці коли обвинуваченим було по 14 ( ОСОБА_11 ). та 15 ( ОСОБА_9 ) повних років.

Станом на день ухвалення судом обвинувального вироку 02.08.2023 обвинувачений ОСОБА_9 мав 15 повних років, а обвинувачений ОСОБА_11 14 повних років.

За таких обставин, призначаючи обвинуваченим покарання у виді громадських робіт, що суперечить ч. 1 ст. 100 КК України, суд першої інстанції, в розумінні ст. 413 КПК України, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що з урахуванням п.4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції з ухваленням апеляційним судом, в цій частині нового судового рішення.

Ухвалюючи новий вирок суду колегія суддів враховує наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_11 покарання та ухвалюючи в цій частині новий вирок, колегія суддів враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, його тяжкість, наслідки, дані про осіб обвинувачених, а також пом`якшуючі та обтяжуючі покання їх обставини.

Так, з матеріалів справи слідує, що свою вину у вчиненому злочині обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_11 визнали повність, у зв`язку з чим судовий розгляд в суді першої інстанції проводився з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України, без повного дослідження доказів.

Також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується, згідно досудової доповіді органу пробації має середній ризик вчинення повторних злочинів у зв`язку з чим орган пробації вважав за можливе його виправлення у громаді без ізоляції від суспільства.

Як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_9 обставини суд враховує визнання вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та вчинення цього злочину у неповнолітньому віці. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 судом не встановлено.

Встановлено і те, що обвинувачений ОСОБА_11 також до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, позитивно характеризується та згідно досудової доповіді органу пробації має середній ризик вчинення повторних злочинів у зв`язку з чим орган пробації вважав за можливе його виправлення у громаді без ізоляції від суспільства.

Як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_11 обставини суд враховує визнання вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та вчинення цього злочину у неповнолітньому віці. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 судом не встановлено.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що злочин передбачений ч. 4 ст. 185 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів і вчинений обвинуваченими в умовах оголошено в державі воєнного стану. Згідно до позиції потерпілих претензій морального чи матеріального характеру вони до обвинувачених не мають (а.с. 121). Натомість з матеріалів справи слідує, що викрадене потерпілим майно повернуто саме органом досудового розслідування.

За таких обставин, колегія суддів підстав для застосування ч. 1 ст. 69 КК України, при призначенні обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_9 покарання не вбачає та вважає за необхідне визначити для обвинувачених покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, однак в мінімальному розмірі у виді 5 років позбавлення волі.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на положення ст. 75 КК України відповідно до якої якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно до ст. 104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до позбавлення волі. Іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.

Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_11 злочин вчинили вперше, свою вину визнали, у вчиненому щиро розкаялись, активно сприяли у розкритті злочинів, зважаючи на відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, а також враховуючи їх позитивні характристики і процесуальну поведінку в ході судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе звільнити обвинувачених від призначеного покарання з випробуванням поклавши на них виконання передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Таке рішення, на думку колегії суддів буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За вказаних обставин апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, оскільки в ній слушно йдеться про неправильне застосування судом першої інстанції вимог закону України про кримінальну відповідальність, що в ході апеляційного перегляду справи було встановлено колегією суддів.

Водночас, апеляційний суд не може погодитись з висловленими прокурором в судових дебатах доводами щодо покладення на обвинувачених окремого обов`язку по проходженню пробаційної програми, оскільки вказане виходить за межі вимог апеляційної скарги прокурора та зводиться до погіршення стновища обвинувачених, що в цілому суперечить ч.4 ст. 403 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 задовольнити.

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02.08.2023 відносно ОСОБА_9 та відносно ОСОБА_11 , в частині призначеного покарання, скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, ст. 104 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та згідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 виконання таких обов`язків:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання.

ОСОБА_11 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, ст. 104 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та згідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_11 виконання таких обов`язків:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5