печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000181 від 23.02.2024, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту із забороною відчуження на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , площею 128,2 кв.м. (РНОНМ 101), що на праві власності належить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а також на приміщення для зберігання легкових автомобілів за адресою: АДРЕСА_2 , площею 23,6 кв.м. (РНОНМ 101), що на праві власності належить ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що зазначені об`єкти нерухомого майна є речовими доказами відповідно до постанови слідчого від 14.08.2024, оскільки відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів, які відповідають п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу на підставі абз. 1 ч. 3 цієї статті підлягають арешту.

Крім того, звертаючись до слідчого судді із клопотанням про арешт вище переліченого майна, що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , прокурор вказав про існування обставин, передбачених ч. 2 ст. 172 КПК України.

Зокрема, обставинами, передбаченими ч. 2 ст. 172 КПК України, прокурор визначив необхідність розгляду ініційованого ним клопотання без повідомлення власників майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, тобто запобігання спроби його відчуження.

До початку судового засідання прокурор подав заяву, у якій просив здійснювати розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України слідчий суддя з метою запобігання спробі відчуження вказаного у клопотанні майна, зважаючи на доводи прокурора, а також враховуючи те, що це майно не було тимчасово вилученим, визнав доцільним здійснювати його розгляд без виклику власників майна.

Вивчивши клопотання прокурора та дослідивши долучені до нього матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000181 від 23.02.2024 за ст. 368-5 КК України.

У даному кримінальному провадженні досліджуються обставини за яких у період часу з 28.11.2019 по теперішній час особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме директором Поліського лісового офісу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі - ДП «Ліси України» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , під час перебування на посадах начальника Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, а також директора Поліського лісового офісу ДП «Ліси України», набуто активів, вартість яких більше ніж на шість тисяч п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян перевищує його законні доходи.

Згідно твердження сторони обвинувачення, зазначені протиправні дії полягають у тому, що ОСОБА_6 використовуючи наближених до нього осіб, родичів, а також підконтрольних суб`єктів господарської діяльності, інтереси яких активно лобіюються останнім з використанням службового становища, набув у власність активи (нерухоме майно, транспортні засоби тощо) щодо яких на системній основі вчиняє дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

Відтак, ОСОБА_6 веде спосіб життя неспівставний з його законними доходами.

Слідством встановлено, що ОСОБА_6 став фактичними власником, зокрема, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , площею 128,2 кв.м. та приміщення для зберігання легкових автомобілів за адресою: АДРЕСА_2 , площею 23,6 кв.м., оформивши право власності на відповідні об`єкти нерухомого майна на підконтрольну номінальну особу - ОСОБА_7 , яка являється родичкою його дружини, у якої відсутні законні доходи на придбання нерухомості.

Після чого, 15.05.2024 ОСОБА_7 укладено договір-купівлі-продажу квартири за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , площею 128,2 кв.м. та приміщення для зберігання легкових автомобілів за адресою: АДРЕСА_2 , площею 23,6 кв.м. з покупцем - ОСОБА_4 .

Згідно отриманої у ході досудового розслідування інформації, вказані договори носили формальний характер та були укладені у зв`язку з подальшим виїздом за межі території України на тривалий час ОСОБА_7 , що ускладнювало б подальше користування та розпорядження вказаними об`єктами нерухомого майна.

Не зважаючи на здійснення зазначених правочинів, ОСОБА_6 продовжує фактично здійснювати відносно вказаного майна дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

Враховуючи встановлені в ході досудового розслідування обставини вчинення кримінального правопорушення наявні достатні підстави вважати, що вказане майно отримане внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тому постановою слідчого від 14.08.2024 це майно визнано речовим доказом.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05.09.2024 у справі № 757/39368/24-к на вказані вище квартиру та приміщення для зберігання легкових автомобілів вже було накладено арешт, проте ухвалами слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.12.2024 у справах № 757/53334/24-к та № 757/53326/24-к за клопотаннями адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 його було скасовано.

Натомість, прокурор вказує, що задля досягнення дієвості кримінального провадження, а також з метою збереження речових доказів виникла необхідність у повторному вжитті заходу забезпечення цього провадження, такого як арешт майна, оскільки проведеним досудовим розслідуванням установлено, що вказані договори щодо придбання зазначених об`єктів нерухомості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 носили виключно формальний характер та не зважаючи на здійснення правочинів, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 залишилися фактичними власниками об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Таким чином, в наданих матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які вказують на те, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ст. 368-5 КК України, і що зазначені об`єкти нерухомого майна отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, відтак, наявна необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, оскільки вони відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення збереження речових доказів.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , площею 128,2 кв.м. (РНОНМ 101), що на праві власності належить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Накласти арешт із забороною відчуження на приміщення для зберігання легкових автомобілів за адресою: АДРЕСА_2 , площею 23,6 кв.м. (РНОНМ 101), що на праві власності належить ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_10