ІЛЛІНЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 131/363/25
Провадження № 1-кс/131/100/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2025 р. м. Іллінці

Слідчий суддя Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

особи, яка подала скаргу, - ОСОБА_3 ,

дізнавача - дізнавача СД Відділення поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2 в м.Іллінці Вінницької області скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД відділення поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 25 березня 2025 року про закриття кримінального провадження, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 лютого 2025 року за №0000033 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України,

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2025 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Іллінецького районного суду Вінницької області із скаргою на постанову дізнавача СД Відділення поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 25 березня 2025 року про закриття кримінального провадження, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 лютого 2025 року за №0000033 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України.

В обґрунтування доводів скарги вказано, що за його заявою внесено відомості до ЄРДР про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 384 КК України, за введення 03 липня 2024 року в оману Іллінецького районного суду Вінницької області в судовому засіданні 03 липня 2024 року стосовно приведення його до присяги в судовому засіданні від 21 лютого 2024 року.

Проведення досудового розслідування даного кримінального провадження здійснював дізнавач СД Відділення поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_4

25.03.2025 року останнім прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000033 від 19.02.2025 року. Про рішення дізнавача про закриття кримінального провадження ОСОБА_6 дізнався після отримання поштового відправлення із копією оскаржуваної постанови.

Дане рішення дізнавача, на його думку, прийнято передчасно, без належного дослідження обставин кримінального правопорушення, аналізу та оцінки зібраних доказів у кримінальному провадженні. Зокрема, скаржник зазначає, що дізначач «фактично сплутав» судові засідання від 21 лютого 2024 року та від 03 липня 2024 року, не дослідив електронний доказ: технічний запис судового засідання від 21 лютого 2024 року, що міститься на DVD диску, розміщеному в конверті, прикріпленому до задньої політурки тому № 5 справи № 141/524/22 з написом політурки «Засвідчувальний напис судової справи.

ОСОБА_6 вказує, що в судовому засіданні 21 лютого 2024 року, згідно з даними на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовано перебіг даного судового засідання, підтверджується, що потерпілий ОСОБА_5 не був приведений до присяги, що має незворотним наслідком недопустимість використання показань цього потерпілого як джерела доказів.

Так, під час судового засідання21 лютого 2024 року та розпочалось об 09 год. 40 хв. перед допитом потерпілого ОСОБА_5 на 35 хвилині судового засідання суддя ОСОБА_7 з посиланням на статтю 384 КПК України, звертаючись до потерпілого, зазначив наступне: «Суд попереджає Вас за статтею 384 КК України. Ви повинні казати суду правду, тільки правду і нічого крім правди. Вам це зрозуміло?»

Важає, що дізнавач чомусь (з невідомих причин) так і не зрозумів, не побачив, непочув, що потерпілий ОСОБА_5 не був приведений до присяги не в будь-який день, а саме 21 лютого 2024 року. Натомість, дізнавач сектору дізнання відділення поліції № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницької області лейтенант поліції ОСОБА_4 чомусь (з невідомих причин) описано події, що мали місце в інший день майже через п`ять місців після того, як потерпілий ОСОБА_5 не був приведений до присяги та дізнавач в оскаржуваній постанові відступився від такої процесуальної засади, як «розумність» та пояснив, що нічого страшного не відбулося, бо на наступне засідання ОСОБА_5 був приведений до присяги і після приведення до присяги 03 липня 2024 року ОСОБА_5 таки віддав присягу, яку носив в кишені і повідомив суд, що він давав присягу і 21 лютого 2024 року.

У зв`язку із вказаним, згідно поданої скарги, заявник ОСОБА_6 просить скасувати постанову дізнавача СД Відділення поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 25 березня 2025 року про закриття кримінального провадження, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 лютого 2025 року за №0000033 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_6 підтримав вимоги скарги.

Дізнавач СД Відділення поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що досудове розслідування проведено повно, всі доводи заяви про кримінальне правопорушення перевірені і об`єктивно за наслідками якого прийнято оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження, яка, на його думку, відповідає вимогам КПК України, а тому просив в задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, дізнавача, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно пункту 3 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

З матеріалів кримінального провадження №0000033 вбачається, що ОСОБА_6 є заявником у даному провадженні і, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, як заявник має право оскаржити рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Як вказує ОСОБА_6 , копію оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження від 25.03.2025 року ним отрмана поштовим відправленням та 01 квітня 2025 року подано скаргу, тобто скаргу подано в межах строку, визначеного ч.1 ст.304 КПК України. Тому, вважаю, що строк на оскарження постанови не пропущено.

Згідно частини другої статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Практика Європейського Суду з Прав Людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

В частині першій статті 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до частини першої, другої статті 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Однак, в порушення вимог діючого законодавства, дізнавач не провів усіх необхідних слідчих дій з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.

Так, встановлено, що СД Відділення поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 лютого 2025 року за заявою ОСОБА_3 за №0000033 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України, щодо введення в оману ОСОБА_5 під час судового засідання, яке відбулося 03.07.2024 року судді Іллінецького районного суду Вінницької області під час розгляду кримінальної справи №141/524/22.

Згідно постанови дізнавача СД Відділення поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 25 березня 2025 року, кримінальне провадження, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 лютого 2025 року за №0000033 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

Статтею 284 КПК України чітко визначено підстави для закриття кримінального провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть обставин, та відповіді на всі питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Дослідивши зміст оскаржуваної постанови, встановлено відсутність у тексті мотивувальної частини такої постанови даних про проведення ряду слідчих дій, спрямованих на перевірку доводів викладених у заяві про кримінальне правопорушення та вжиття будь-яких заходів, спрямованих на повне та всебічне встановлення обставин кримінального провадження.

При цьому, дізнавач своє рішення не мотивував та не навів у постанові доводи на обґрунтування свого висновку про необхідність закриття кримінального провадження.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що дізнавач без проведення необхідного обсягу слідчих дій, оцінки доказів та їх перевірки, зробив передчасний висновок про наявність підстав для закриття кримінального провадження.

Так, постановляючи оскаржуване рішення, дізнавач послався на те, що під час досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення з метою встановлення всіх обставин вчиненого правопорушення допитано в якості свідка ОСОБА_6 , а також допитано в якості свідка ОСОБА_5 , оглянуто наданий ОСОБА_3 відеозапис судового засідання від 21.02.2024 у справі № 141/524/22, на підставі ухвали слідчого судді Іллінецького районного суду Вінницької області здійснено тимчасовий доступ до речей та документів, які перебувають у володінні Іллінецького районного суду, в ході чого вилучено DVD-R диски із відеозаписами судових засідань у справі № 141/524/22 від 21.02.2024 року та від 03.07.2024 року; копії журналів судових засідань у справі № 141/524/22 від 21.02.2024 року та від 03.07.2024 року та копію присяги ОСОБА_5 про зобов`язання давати правдиві показання від 21.02.2024 року, оглянуто відеозаписи судових засідань, досліджено судові рішення (вирок суду, постанова апеляційного суду) у справі № 141/524/22. Враховуючи, що в ході досудового розслідування, без врахування необхідності у встановленні складу кримінального правопорушення, не отримано жодних відомостей, які вказують на наявність події кримінального правопорушення, а отримані докази лише підтверджують її відсутність, тому відсутня подія кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України, в зв`язку із чим зазначене кримінальне провадження дізнавачем закрито на підставі п.1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення.

Однак, в процесі проведення досудового розслідування дізнавачем не були належним чином досліджені всі обставини кримінального провадження та не зібрані докази відповідно до ст. 93 КПК України, на підставі яких дізнавач мав би встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Крім того, дізнавачем не було проведено ряд необхідних слідчих дій, спрямованих на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів по факту внесеного до ЄРДР кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, а саме: не встановлені та не допитані інші можливі свідки даної події, при проведенні досудового розслідування слідчим не встановлено повно та об`єктивно обставини кримінального правопорушення, вказані ОСОБА_6 в заяві про вчинення кримінального правопорушення, не надано обґрунтовану юридичну оцінку встановленим обставинам; не проведено в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі необхідні слідчі дії, результатом чого буде прийняття законного та обґрунтоване рішення, а тому проведене досудове розслідування не можна вважати повним та всебічним, а оскаржувану постанову законною та обґрунтованою.

Так, слідчим було допитано в якості свідка ОСОБА_6 при цьому, дізнавачем не встановлено які показання потерілого ОСОБА_5 , тобто відомості про факти, які підлягають встановленню у кримінальній справі і мають важливе значення для правильного вирішення справи, на думку ОСОБА_6 є неправдивими для встановленння наявності/відсутності об`ктивної строни ст.384 КК України. Крім того, встановлено, що в ході розгляду справи №141/524/22 Іллінецьким районним судом Вінницької області розглядалося клопотання ОСОБА_6 про визнання доказу недопустимим показання потерпілого ОСОБА_5 не приведеного до присяги під час допиту. Однак, дізнавачем не встановлено результати розгляду даного клопотання та чи вирішувалося питання допустимості даного доказу при винесенні судового рішення.

Тобто, з оскаржуваної постанови слідує, що вона не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що вимоги КПК України було виконано належним чином та надано необхідну правову оцінку усім обставинам в сукупності, що свідчить про те, що встановлена на даний час органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (Рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (Рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

Наведене вказує про те, що дізнавач не провівши увесь необхідний обсяг слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні, не з`ясувавши в повному обсязі усі фактичні обставини, передчасно закрив кримінальне провадження №0000033.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст. 2, ст. 284 КПК України), проте, з урахуванням вищевикладеного встановлено, що дізнавач, приймаючи рішення, зробив висновки щодо обставин, що обумовлюють закриття провадження у справі, передчасно, без перевірки всіх обставин.

Враховуючи вищевикладене, слідчим суддею встановлено, що висновки дізнавача про закриття кримінального провадження ґрунтуються на неповному та поверхневому досудовому розслідуванні, а постанова про закриття кримінального провадження винесено передчасно, при винесенні оскаржуваної постанови дізнавачем, в порушення вимог ч.2 ст. 9 КПК України, не надано належної правової оцінки обставинам кримінального правопорушення, не обгрунтовано про відсутність необхідності проведення інших слідчих дій та прийнято рішення про закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, вважаю, що доводи, на які посилається ОСОБА_6 в скарзі є обґрунтованими, тому постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 25 березня 2025 року підлягає скасуванню, а скарга - задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307,309 КПК України, слідчий суддя-

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД відділення поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 25 березня 2025 року про закриття кримінального провадження, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 лютого 2025 року за №0000033 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, - задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача СД Відділення поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 25 березня 2025 року про закриття кримінального провадження відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 лютого 2025 року за №0000033 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

Матеріали кримінального провадження, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 лютого 2025 року за №0000033 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, повернути СД Відділення поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області - для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_8