Провадження №1-кп/303/715/24
Справа 303/9302/24
Номер рядка статистичного звіту-4
ВИРОК

Іменем України

05 березня 2025 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючої ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево кримінальне провадження №0000345 стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, громадянина України, раніше не судимого,

- обвинуваченого за частиною 1 статті 115 КК України,-

з участю сторін та учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4

ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

29 червня 2024 року близько 14 години 00 хвилин ОСОБА_3 , знаходячись у будинку АДРЕСА_1 , у ході раптово виниклої сварки зі своїм знайомим ОСОБА_9 , діючи умисно, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, взявши до рук кухонний ніж наніс останньому не менше двох ударів.

У ході суперечки, ОСОБА_3 наніс потерпілому один удар кухонним ножем в область лівого плеча, що спричинило тілесне ушкодження у виді непроникаючої колото-різаної рани з пошкодженням м`язів, що відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Другий удар ОСОБА_3 наніс кухонним ножем в область грудної клітини, спричинивши ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва з пошкодженням лівої легені, лівобічним гематораксом, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як таке що небезпечне для життя у момент його спричинення, і з безпосередньою причиною настання смерті знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку.

Такі дії, ОСОБА_3 суд кваліфікує за частиною 2 статті 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Згідно з обвинувальним актом, вказані вище дії обвинуваченого, кваліфіковані за частиною 1 статті 115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Сторона обвинувачення ствердила, що ОСОБА_3 , з метою заподіяння смерті, спричинив не менше двох ударів кухонним ножем в область грудної клітини потерпілого.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, не погодився з кваліфікацією його дій, та пояснив, що 29 червня 2024 року знаходився вдома у своєї знайомої ОСОБА_10 , чистив картоплю у кімнаті. Почув стук у двері, ОСОБА_10 відчинила, і в кімнату увійшов ОСОБА_9 , який був на підпитку, почав сваритися. Причиною сварки був той факт, що ОСОБА_10 тривалий час зустрічалася з обвинуваченим.

Обвинувачений ствердив, що сварку розпочав потерпілий, у ході суперечки, несподівано схопив його за статевий орган, що викликало сильний біль і він, намагаючись вивільнитися, вкусив його у передпліччя. Декілька хвилин вони вовтузились у приміщенні кухні, після чого він схопив ніж, який знаходився у відкритій шухляді і спричинив йому удар ножем, внаслідок чого потерпілий впав на підлогу. Побачивши це, і не розуміючи що відбувається, обвинувачений відразу почав надавати йому першу допомогу, зняв свою майку, намагався зупинити кров, вигукнув ОСОБА_10 , щоб вона викликала швидку допомогу.

Обвинувачений пояснив, що після того, як ОСОБА_9 втратив свідомість і до моменту, поки лікарі не констатували смерть потерпілого, постійно знаходився поруч, надавав допомогу. Працівники швидкої допомоги, встановивши смерть ОСОБА_9 , відразу викликали поліцію. Сусіди, які прийшли на місце події почали сваритися з ним, звинувачувати його у вбивстві, тому він вирішив піти додому. Коли вже знаходився вдома, за проханням матері, переодягнувся, але коли приїхали працівники поліції безперешкодно поїхав у відділення, а його мати передала їм одяг, у якому він був одягнений під час бійки.

Крім того, обвинувачений ствердив, що чітко не пам`ятає, як схопив ніж і як наносив удари, все відбулося несподівано. Йому здалося, що він наніс тільки один удар ножем у плече, але потім виявилося що ударів два. Куди подівся ніж, після нанесення удару, йому також не відомо, тому що він, опустившись на підлогу, відразу почав надавати потерпілому першу допомогу.

Крім визнання обвинуваченим факту нанесення потерплому тілесних ушкоджень, його вина у спричиненні ОСОБА_9 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило його смерть, доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

Потерпіла ОСОБА_6 під час судового розгляду пояснила, що у той день знаходилася вдома, чоловік повідомив, що йде віднести документи. Через деякий час їй зателефонували і повідомили, що з чоловіком щось трапилось. Вона вийшла на вулицю і направилася в сторону, де знаходилася швидка допомога (біля будинку ОСОБА_11 ). Дорогою вона зустріла обвинуваченого який сказав: «Все буде добре». Вона не розуміла що відбувається, а коли підійшла ближче, зрозуміла що її чоловік помер.

Стосовно цивільного позову потерпіла пояснила що майнові витрати становлять виключно витрати на поховання, щодо моральної шкоди зазначила, що втратила чоловіка це для неї важка душевна травма.

Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_10 пояснила, що була безпосереднім очевидцем події. 29 червня 2024 року знаходилася у себе вдома з обвинуваченим, з яким вони тривалий час, незважаючи на різницю у віці, зустрічаються. Готували вечерю, ОСОБА_3 чистив у кімнаті картоплю. Несподівано у двері хтось постукав, вона відчинила і у кімнату ввійшов ОСОБА_9 , який приніс їй документи. Побачивши обвинуваченого, він почав сваритися, схопив обвинуваченого за статевий орган. Між ними почалася сутичка, яку вона намагалася зупинити. Намагаючись захиститися обвинувачений схопив ніж і наніс потерпілому удар, після якого він впав на землю і почав хропіти. Вони намагалися зупинити кров, обвинувачений наказав викликати швидку. Будучи в шоковому стані вона прибігла до сусіда і попросила терміново викликати швидку допомогу. Поки їхала швидка допомога, вона помила і викинула ніж, яким ОСОБА_3 наніс удар потерпілому, через огорожу. Вважає що такі її дії були викликані шоковим станом, тому не могла пояснити для чого це зробила. Згодом особисто вказала працівникам поліції, куди саме викинула кухонний ніж, яким обвинувачений спричинив потерпілому тілесне ушкодження.

Свідок ОСОБА_10 підтвердила, що лікарі деякий час намагалися реанімувати потерпілого у автомобілі швидкої допомоги, після чого, констатували смерть, викликали працівників поліції та перенесли тіло померлого в будинок, оскільки в автомобілі було спекотно.

Допитана у судовому засіданні мати обвинуваченого свідок ОСОБА_12 ствердила, що її син тривалий час зустрічався з ОСОБА_10 , яка була набагато старшою за нього. Таке захоплення сина їй не подобалось, тому між ними виникали сварки. 29 червня 2024 року син зателефонував їй, повідомив що у нього проблеми. Вона відразу побігла до будинку ОСОБА_10 , де побачила потерпілого, який лежав на підлозі, лікарі намагалися реанімувати його, але незважаючи на це, він помер. Її син та ОСОБА_10 були збентежені, а остання сказала їй, що вона цього не хотіла. Не дочекавшись працівників поліції вона пішла додому, коли повернувся син, наказала йому переодягнутися. Речі обвинуваченого не прала. Коли прийшли працівники поліції безперешкодно передала їм речі, у яких син був одягнений у момент злочину.

Дослідженням протоколів слідчих дій та доказів, які надані суду сторонами кримінального провадження, а також оцінкою даних доказів на предмет належності та допустимості, судом встановлено наступне.

Відповідно до протоколу від 29 червня 2024 року в ході огляду місця події - дворогосподарства АДРЕСА_1 (проведеного на підставі заяви-дозволу власника) виявлено та вилучено: предмет схожий на кухонний ніж, змив з руків`я предмета схожого на кухонний ніж, сліди речовини бурого кольору на відрізку лінолеуму, халат червоного кольору зі слідами речовини бурого кольору, змиви речовини бурого кольору з бокової поверхні кухонної шафи, змиви з калюжі з речовиною бурого кольору.

У ході огляду у будинку АДРЕСА_1 (проведеного на підставі заяви-дозволу власника) за місцем проживання обвинуваченого 30 червня 2024 року виявлено та вилучено речі обвинуваченого кофту сірого кольору, шорти бавовняні сірого кольору та мобільний телефон «Huawie», що підтверджується дослідженим у судовому засідання протоколом огляду місця події.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 29 червня 2024 року обвинуваченого затримано безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення в порядку статті 208 КПК України - 29 червня 2024 року. У ході обшуку затриманої особи, у обвинуваченого вилучено речі, у який він був одягнений, а саме футболку оранжевого кольору та штани чорного кольору.

Вилучені, у ході огляду місця події та затримання обвинуваченого, речі визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні на підставі постанови слідчого від 01 липня 2024 року. Під час судового розгляду судом не досліджувалися речові докази по справі, оскільки як сторона обвинувачення, так і сторона захисту на цьому не наполягали.

Відповідно до висновку експерта Мукачівського районного бюро судово- медичної експертизи № 216/2024 від 19 вересня 2024 року, виявлені у потерпілого тілесні ушкодження (колото різані рани) виникли від дії колючо ріжучого предмету типу клинка ножа, та механізму здавлення (синці від укусів зубів) та по механізму тертя - ковзання (садна). Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок проникаючої колото-різаної рани грудної клітини зліва з пошкодженням лівої легені, лівобічним гематораксом, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень що і виявилося безпосередньою причиною смерті.

При судово-медичному дослідженні трупа виявлені тілесні ушкодження у виді непроникаючої колото-різаної рани з пошкодженням м`язів, що відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. тілесні ушкодження у виді сан днини та синців відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, як так що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності.

У ході судово-токсикологічному дослідженні трупної крові ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт в концентрації 2,22 %о, що відповідає середньому ступеню сп`яніння.

Відповідно до висновку експерта Мукачівського районного бюро судово- медичної експертизи № 166/2024 від 01 серпня 2024 року, у ОСОБА_3 виявлені тілесні ушкодження у виді подряпини у лівій поперековій ділянці по біляхребтовій лінії та саден в ділянці лівого колінного суглобу по передній поверхні, в ділянці лівого яєчка.

Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії твердих тупих предметів по механізму тертя-ковзання (подряпини лівої поперекової ділянки) та здавлення (садна лівого яєчка), якими можуть бути нігті пальців рук сторонньої людини, а також внаслідок ударяння об тверді предмети при падінні тіла з висоти власного зросту, можливо з наданням йому певного прискорення (садно лівого колінного суглобу). Такі тілесні ушкодження відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності.

У момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачений знаходився у тані наркотичного сп`яніння, що підтверджується дослідженим судом висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій №30 від 29 червня 2024 року.

Висновками судово-імунологічних експертиз №586 від 22 жовтня 2024 року №587 від 22 жовтня 2024 року визначено групову належність крові потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_3 .

Згідно з висновком судово-імунологічної експертизи №591 від 30 жовтня 2024 року підтверджується, що кров у слідах на змиві з підлоги та змиві з поверхні шафи, влучених у ході огляду місця події в будинку АДРЕСА_1 може походити від потерпілого ОСОБА_9 та виключено походження від обвинуваченого ОСОБА_3 .

Висновком судово-імунологічної експертизи №593 від 25 жовтня 2024 року підтверджується, що кров, наявна на халаті, вилученому на місці події в будинку АДРЕСА_1 властива організму ОСОБА_9 та виключено походження крові у слідах на халаті від обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи №592 від 30 жовтня 2024 року кров, наявна на відрізку лінолеуму, вилученому на місці події в будинку АДРЕСА_1 могла походити від потерпілого ОСОБА_9 та виключено походження крові у слідах на лінолеумі від обвинуваченого ОСОБА_3 .

Слід зазначити, що висновком судово-імунологічної експертизи №607 від 04 листопада 2024 року підтверджується, що кров, наявна на належних обвинуваченому шортах, які вилучені за місцем проживання останнього на місці події в будинку АДРЕСА_1 могла походити від потерпілого ОСОБА_9 та виключено походження крові від обвинуваченого ОСОБА_3 .

Проте, висновками судово-імунологічних експертиз №606 від 31 жовтня 2024 року №615 від 06 листопада 2024 року №631 від 12 листопада 2024 року підтверджується, що на кофті, вилученій за місцем проживання ОСОБА_3 та футболці і спортивних штанах, які вилучені у обвинуваченого на момент його затримання, в порядку статі 208 КПК України, слідів крові не виявлено.

При цитологічному досліджені ножа, вилученого неподалік будинку АДРЕСА_1 , відповідно до висновку №107 від 14 листопада 2024 року кров та епітелій клітини людини не знайдені.

Крім того, при судово-медичному дослідженні нігтів пальців рук обвинуваченого з урахування групи крові осіб, що проходять по справ та результатами проведено цитологічного дослідження експерт прийшов до переконання що походження епітелій клітин, знайдених в піднігтьовому вмісті рук обвинуваченого від потерпілого ОСОБА_9 виключається у піднігтьовому вмісту пальців рук обвинуваченого кров не знайдена, що підтверджується висновком експерта №108 від 15 листопада 2024 року.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №61 від 13 лютого 2024 року ОСОБА_3 , в період часу якого відноситься інкриміноване йому діяння психічними захворюваннями не страждав і не страждає ним в теперішній час. Ознак психічного захворювання не виявляє, може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Наданими суду доказами що характеризують обвинуваченого підтверджується, що останній проживає разом з матір`ю, раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання.

Заслухавши показання обвинуваченого, потерпілої, свідків, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні умисного вбивства доведена з огляду на таке.

Судовий розгляд здійснено в порядку статті 337 КПК України лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини, визначено що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим законом.

Відповідно до частини 2 статті 22 КПК України сторони мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Слід зазначити що статтею 93 КПК України чітко визначено що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Зокрема частиною 3 зазначеної вище статті передбачено що сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Під час судового розгляду обвинувачений підтвердив, що 29 червня 2024 року близько 14 години в будинку АДРЕСА_1 у ході раптово виниклої сварки зі своїм знайомим ОСОБА_9 , взявши до рук кухонний ніж, наніс останньому не менше двох ударів, спричинивши останньому тілесне ушкодження, внаслідок якого наступила смерть потерпілого.

Факт спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, підтверджується висновком експерта Мукачівського районного бюро судово-медичної експертизи № 216/2024 від 19 вересня 2024 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_9 настала внаслідок проникаючої колото-різаної рани грудної клітини зліва з пошкодженням лівої легені, лівобічним гемотораксом.

Мотивуючи свої доводи щодо вчинення обвинуваченим умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони сторона захисту вказує на те, що саме з вини потерпілого виникла суперечка, у ході якої він першим спричинив потерпілому тілесні ушкодження.

Суд зазначає, що з об`єктивної сторони умисне вбивство характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

Аналогічні ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони визначені для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони. Проте, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК України є мотив діяння захисту винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Статтею 36 КК України визначено право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Відповідно до частини 3 статті 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Слід зазначити, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Позиція сторони захисту щодо спричинення потерпілим ОСОБА_9 обвинуваченому тілесних ушкоджень підтверджується висновком судово-медичної експертизи, відповідно до якого у ОСОБА_3 виявлено легкі тілесні ушкодження. Той факт, що саме потерпілий став ініціатором суперечки підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 .

Натомість судом встановлено, що обвинувачений є молодший за віком, у момент виникнення суперечки знаходився у кімнаті разом з ОСОБА_10 , яка намагалася припинити сутичку між ним та потерпілим. Крім того, обвинувачений наносив потерпілому удари по різним частинам тіла, після чого свідомо дістав, з шухляди шафи, кухонний ніж і спричинив потерпілому тяжке тілесне ушкодження в область грудної клітини, що і виявилося безпосередньою причиною смерті.

Дії обвинуваченого були умисними, спрямованими на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та такими, що не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, натомість висновком судово-медичного експерта № 166/2024 від 01 серпня 2024 року встановлено у ОСОБА_3 наявність виключно легких тілесних ушкоджень у виді подряпин і саден (у тому числі від падіння), що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності.

Таким чином, обвинувачений не зазнав суспільно-небезпечного посягання з боку потерпілого, яке б створювало реальну загрозу заподіяння шкоди його здоров`ю. Обвинувачений мав можливість уникнути подальшого насильства з боку потерпілого, у тому числі, за допомоги свідка ОСОБА_10 , яка намагалася припинити протиправні дії кожного з учасників суперечки.

Крім того, після констатації працівниками швидкої допомоги смерті потерпілого, обвинувачений залишив місце події, до приходу працівників поліції знаходився за місцем свого проживання де переодягнувся, змив сліди крові, що підтверджується висновком експерта №108 від 15 листопада 2024 року. Зокрема, при дослідженні нігтів пальців рук обвинуваченого за результатами проведено цитологічного дослідження експерт прийшов до переконання, що походження епітелій клітин, знайдених в піднігтьовому вмісті рук обвинуваченого від потерпілого ОСОБА_9 виключається, у піднігтьовому вмісту пальців рук обвинуваченого кров не знайдена.

За таких обставин, суд приходить до переконання щодо відсутності в діях обвинуваченого перевищення меж необхідної оборони, як це зазначає сторона захисту, натомість, суд вважає доведеним факт умисного нанесення обвинуваченим потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть останнього.

Судом встановлено, що ініціатором конфлікту став потерпілий, який пришов до помешкання ОСОБА_10 і, побачивши там обвинуваченого, почав сваритися, першим спричинив ОСОБА_3 тілесні ушкодження.

Смерть потерпілого ОСОБА_9 настала внаслідок проникаючої колото-різаної рани грудної клітини зліва (бокову частину тулуба) з пошкодженням лівої легені, лівобічним гематораксом, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком експерта Мукачівського районного бюро судово-медичної експертизи № 216/2024 від 19 вересня 2024 року.

Виявлені у потерпілого тілесні ушкодження у виді саднин та синців, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я вказують на те, що попередньо між обвинуваченим та потерпілим відбулася сутичка, в ході якої ОСОБА_3 , також отримав тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичного експерта № 166/2024 від 01 серпня 2024 року.

Слід зазначити, що кількість, характер і локалізація поранення, яке спричинено потерпілому не є характерними для наміру позбавити його життя. Зокрема, як обвинувачений, так і допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 підтвердили, що після нанесення потерпілому удару кухонним ножем він припинив сутичку, впав на підлогу, а обвинувачений у свою чергу відразу почав надавати йому першу допомогу і наказав викликати швидку допомогу.

Таким чином, маючи можливість продовжити спричиняти удари ножем, обвинувачений припинив будь-які активні дії і почав надавати потерпілому допомогу. Крім того, потерпілий на той момент подавав ознаки життя, обвинувачений до приїзду швидкої допомоги намагався зупинити кров і вживав всі можливі заходи, щоб не допустити смерті потерпілого.

Слід зазначити, що умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Пунктом 22 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» визначено що для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (частина 2 статті 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини. Складність об`єктивної сторони даного кримінального правопорушення полягає в тому, що передбачене законом умисне діяння спричиняє два різні похідні наслідки: первинний - тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться у необхідному причинному зв`язку з наслідками вторинними - смертю потерпілої особи.

У цьому злочині згідно із законом і щодо діяння, і щодо першого, обов`язкового наслідку суб`єктивна сторона виражається в умислі (прямому чи непрямому), а стосовно другого (кваліфікованого) наслідку - тільки в необережності (самовпевненості чи недбалості). У цілому цей злочин визнається умисним, бо саме умисне ставлення до діяння і найближчого наслідку визначає спрямованість злочину, його суспільну небезпечність.

Значення змішаної форми вини полягає в тому, що вона дає можливість конкретизувати ступінь суспільної небезпечності злочину, визначити правильну кваліфікацію та відмежувати близькі за об`єктивними ознаками склади злочинів. Зокрема, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, від убивства через необережність, коли винуватий не усвідомлював можливості настання похідного вторинного (віддаленого) наслідку в результаті настання похідного первинного (найближчого).

При невизначеному умислі, різновидом якого є альтернативний кваліфікація здійснюється залежно від тих наслідків, які були фактично заподіяні, оскільки винний передбачав настання будь-якого з них і бажав або свідомо припускав їх настання.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, викладеного у постанові від 14 вересня 2021 року по справі №381/1869/18 (провадження №51-2987км21) для розмежування умисного вбивства із умисним тяжким тілесним ушкодженням, що спричинило смерть необхідно встановити ставлення винного до наслідку у вигляді смерті.

Характерними ознаками умислу є усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків, а також наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Судом встановлено, що саме потерпілий став ініціатором сварки між ним та обвинуваченим, і першим спричинив ОСОБА_3 тілесне ушкодження. У ході сутички обвинувачений схопив ніж, і спричинив ОСОБА_9 не менше двох ударів ножем у область тулуба, один з яких став небезпечним для життя в момент його спричинення, і з безпосередньою причиною смерті знаходився в причинно-наслідковому зв`язку.

Показаннями обвинуваченого, які узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 та дослідженими судом письмовими доказами, підтверджується що після спричинення потерпілому тілесного ушкодження, і втрати ним свідомості, ОСОБА_3 надавав потерпілому першу допомогу. Тобто, маючи можливість вчиняти дії спрямовані на позбавлення потерпілого життя, ОСОБА_3 намагався його реанімувати і саме він став ініціатором виклику швидкої допомоги.

Аналізуючи наведене вище, суд приходить до переконання, що завдавши потерпілому проникаючий удар кухонним ножем в область тулуба (який фактично і став причиною смерті), обвинувачений умисно заподіяв йому тяжке тілесне ушкодження, не передбачаючи, при цьому, що такі його дії можуть спричинити смерть потерпілого, хоча повинен був і міг передбачити такі наслідки.

Наведене вище спростовує доводи сторони обвинувачення щодо наявності в діях ОСОБА_3 умислу на вбивство потерпілого і вказує на умисність дій обвинуваченого на спричинення ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження.

Таким чином, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що дії ОСОБА_3 не можуть бути кваліфікованими за частиною 1 статті 115 КК України і перекваліфіковує їх на частину 2 статті 121 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор, вважаючи доведеною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, пропонував суду призначити йому покарання за частиною 1 статті 115 КК України у виді позбавлення волі.

Потерпіла та її представник просили призначити покарання в межах санкції статті та задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Обвинувачений, не визнаючи свою вину у вчиненні умисного вбивства, просив кваліфікувати його дії як перевищення меж необхідної оборони та призначити йому мінімальне покарання.

Захисниця обвинуваченого просила перекваліфікувати дії обвинуваченого на статтю 118 КК України та призначити покарання із застосуванням статей 75,76 КК України.

Мотиви призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

У відповідності до вимог статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Санкцією частини 2 статті 121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд керується статтями 65-67 КК України.

Також судом беруться до уваги, роз`яснення, які містяться у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, тощо).

У відповідності до п. 4,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно статті 66 КК України, суд активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжує покарання ОСОБА_3 , згідно статті 67 КК України, судом встановлено вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані, викликаному наркотичним сп`янінням.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує данні про особу, характер та ступінь суспільної небезпеки ним вчиненого, а також тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення з урахуванням статті 12 КК України.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, молодий за віком, суд вважає, що необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання скоєнню нових злочинів призначити йому мінімальне покарання у виді позбавлення волі.

Вирішення цивільного позову та мотиви інших рішень.

Стосовно заявленого потерпілим цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої йому за наслідками даного кримінального правопорушення суд приходить до наступного.

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлений потерпілою ОСОБА_13 до ОСОБА_3 , про стягнення з останнього на її користь 49650 гривень 00 копійок матеріальної шкоди та 1 000 000 гривень морального відшкодування.

Позов потерпілої мотивований тим, що обвинувачений вчинив стосовно її чоловіка кримінальне правопорушення. Матеріальна шкода складається з витрат на поховання.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Доводи потерпілої щодо заподіяної обвинуваченим шкоди обґрунтовані, підтверджені письмовими доказами та підлягають задоволенню в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди розмірі 49650 гривень.

Моральна шкода потерпілої полягає в тому, що за наслідками кримінального правопорушення їй спричинено душевні страждання, вимушено до змін у його життєвих стосунках.

Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування заподіяної потерпілій моральної шкоди, суд керується положеннями частини 3 статті 23 ЦК України, відповідно до яких такий розмір визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої або позбавлення її можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Суд погоджується із доводами потерпілої про те, що внаслідок скоєного правопорушення вона перенесла сильне психологічне потрясіння, і що внаслідок цього істотно змінився її спосіб життя, порушився звичний для неї ритм та уклад побуту.

Пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Безумовно, за наслідками кримінального правопорушення потерпілій заподіяно моральну шкоду. Враховуючи характер та обсяг понесених позивачем душевних страждань, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, глибину немайнових втрат, ґрунтуючись на засадах розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку про необхідність задоволення цивільного позову шляхом стягнення із обвинуваченого на користь потерпілої по 400000 гривень 00 копійок, у вигляді морального відшкодування, і що саме такий розмір є розумною та справедливою компенсацією душевних страждань позивача.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів виріши в порядку статті 100 КПК України.

Слід зазначити, що 02 липня 2024 року слідчим суддею Мукачівського суду стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Під час вирішення питання щодо запобіжних заходів оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є обвинувачення обґрунтованим, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

За змістом статей 369, 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення, в тому числі запобіжних заходів до набрання вироком законної сили, та мотиви його ухвалення.

Враховуючи призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, з огляду на наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України у даному кримінальному провадженні, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від суду, ризик чого значно підвищується за умови обізнаності обвинуваченого із призначеним йому покаранням за вчинені кримінальні правопорушення у виді позбавлення волі, суд вважає за необхідне залишити без змін запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Застосований стосовно обвинуваченого запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Крім того, при прийнятті рішення щодо запобіжного заходу, до набрання вироком законної сили, суд враховує позицію викладену у рішенні «Хлайфія та інші проти Італії».

Таким чином, застосований стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід слід залишити без змін до набуття вироком законної сили, але не більше ніж на 60 (шістдесят) діб.

З урахуванням наведеного та керуючись статтями 373-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України.

ОСОБА_3 призначити за частиною 2 статті 121 КК України покарання у виді 07 (семи) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання відраховувати з 29 червня 2024 року.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , про відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 , (мешканки АДРЕСА_1 ) майнову шкоду 49650 гривень 00 копійок витрат на поховання, та 400 000 гривень 00 копійок моральної шкоди, всього на загальну суму 449650 (чотириста сорок дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Речові докази: предмет схожий на кухонний ніж, змив з руків`я предмета схожого на кухонний ніж, сліди речовини бурого кольору на відрізку лінолеуму, халат червоного кольору зі слідами речовини бурого кольору, змиви речовини бурого кольору з бокової поверхні кухонної шафи, змиви з калюжі з речовиною бурого кольору, які передані на зберіганні в кімнату речових доказів Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області знищити.

Речові докази: кофту сірого кольору, шорти бавовняні сірого кольору та мобільний телефон «Huawie», які передані на зберіганні в кімнату речових доказів Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області повернути обвинуваченому.

Запобіжний захід, стосовно ОСОБА_3 у виді тримання під вартою залишити без змін до набуття вироком законної сили, але не більше ніж на 60 (шістдесят) діб.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до частини 6 статті 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуюча ОСОБА_14