УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження №0001819 від 05.11.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Клопотання мотивовано тим, що Вінницькою окружною прокуратурою 20.12.2024 відповідно до вимог ч. 1 ст. 32, п. 3 ч. 2 ст. 283, ст. 291 КПК України за територіальною підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області для розгляду по суті скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001819 від 05.11.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , 03.11.2024 близько 21:30 години перебуваючи на трамвайній зупинці «Електромережа», що по вул. Пирогова в м. Вінниці, помітив раніше невідомого йому потерпілого ОСОБА_6 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та у нього на плечі висіла сумка чорного кольору. Згодом, ОСОБА_6 з власної необережності перечепився та впав, в наслідок чого травмував собі обличчя.

В цей час, у ОСОБА_5 виник злочинний протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме сумки ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливим мотивом, ОСОБА_5 , впевнившись що за його діями ніхто не спостерігає, близько о 21 годині 40 хвилин підійшов до ОСОБА_6 , і таємно, непомітно для останнього, зняв із його плеча сумку чорного кольору, яка не представляє матеріальної цінності, в якій знаходилося майно: паспорт громадянина України, довідка про ідентифікаційний код, посвідчення водія, військово-обліковий документ, витяг про бронювання військово зобов`язаного на ім`я ОСОБА_6 , а також серед іншого в`язка ключів, гаманець чорного кольору, які не представляють матеріальної цінності, банківська картка «ПУМБ» № НОМЕР_1 та банківська картка «Укргазбанк» № НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_6 .

Відійшовши на певну відстань від трамвайної зупинки «Електромережа», ОСОБА_5 оглянув вміст викраденої сумки і виявив банківську картку «ПУМБ» № НОМЕР_1 та банківську картку «Укргазбанк» № НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_6 .

В цей час, у ОСОБА_5 , який усвідомлював, що вказані картки та наявні на них грошові кошти є чужою власністю, раптово виник протиправний умисел спрямований на таємне заволодіння з корисливих мотивів зазначеними банківськими платіжними картками, які згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», є офіційним документом, оскільки перебувають в офіційному обігу, мають необхідні реквізити ПАТ «ПУМБ» та АБ «Укргазбанк» і містять інформацію, яка засвідчує (підтверджує) факти, котрі мають юридичне значення та на яких зберігаються грошові кошти.

Реалізовуючи свій протиправний умисел ОСОБА_5 , діючи умисно, переслідуючи корисливу мету подальшого зняття за допомогою даних банківських карток грошових коштів з рахунків потерпілого та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, таємно, шляхом вільного доступу, викрав банківську платіжну картку ПАТ «ПУМБ» номер № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_6 , яка являється електронним платіжним документом та засобом доступу до банківського рахунку номер НОМЕР_3 , відкритого на ім`я останнього, а також викрав банківську платіжну картку АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_2 , видану на ім`я ОСОБА_6 , яка являється електронним платіжним документом та засобом доступу до банківського рахунку номер НОМЕР_4 , відкритого на ім`я останнього.

Заволодівши банківськими платіжними картками ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.

В подальшому, ОСОБА_5 , будучи обізнаним в тому, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України № 2102-Х від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалася, востаннє Указом Президента України від 07.08.2024 № 469/2024, який затверджено Законом України від 23.07.2024 № 3891-ІХ, з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом використання банківської карти ПАТ «ПУМБ» номер № НОМЕР_1 , відкритої на ім`я ОСОБА_6 з відкритим рахунком номер НОМЕР_3 , продовжуючи свою протиправну діяльність, після викрадення офіційного документа, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи таємно від оточуючих та власника банківської картки в період часу з 21:51 год 03.11.2024 по 07:32 год. 04.11.2024, шляхом розрахунку вищевказаною платіжною карткою за товари та послуги в магазині «АТБ» по вул. Київська, 104, магазині «АТБ» по вул. Пирогова, 126, готелі «Trend HOUSE» по вул. Київська, 171-А в м. Вінниці, а також проїзді в громадському транспорті м. Вінниці, заволодів грошовими коштами, завдавши ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму на загальну суму 10266,72 грн.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2024 у справі № 127/36750/24 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, терміном 60 діб, тобто до 06 січня 2025 року.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: Заявою від ОСОБА_6 від 04.11.2024; Протоколом огляду місця події від 04.11.2024; Протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 05.11.2024; Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_6 від 05.11.2024; Протоколом допиту потерпілого ОСОБА_6 від 05.11.2024; Протоколом огляду предмету від 05.11.2024; Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_7 від 05.11.2024; Протоколом зняття показань технічних приладів та технічних засобів від 05.11.2024; Протоколом огляду документу від 05.11.2024; Протоколом зняття показань технічних приладів та технічних засобів від 05.11.2024; Протоколом огляду документу від 06.11.2024 Протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 05.11.2024; Протоколом огляду місця події від 05.11.2024; Протоколами тимчасових доступів до банку та оператора мобільного зв`язку та іншими матеріалами.

Наразі підготовче судове засідання у вказаному кримінальному провадженні не призначено та відповідно не проведено, за вказаних обставин, з метою всебічного повного та об`єктивного розгляду кримінального провадження виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357 КК України, тобто у викраденні офіційного документа, вчиненому з корисливих мотивів, а також ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, санкцією якої передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, тому існує високий ступінь ризику того, що він під страхом ймовірної кримінальної відповідальності та загрози призначення в подальшому судом реальної міри покарання обвинувачений переховуватиметься від органу досудового розслідування, суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності в тому числі за вчинення корисливих злочинів, є жителем іншої області, після вчинення кримінального правопорушення на наступний день одразу залишив територію Вінницької області, шкода завдана потерпілому не відшкодована. ОСОБА_5 офіційно не працює, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні немає, відсутні у підозрюваного стійкі соціальні зв`язки, а також відсутність стабільного джерела прибутку.

Підставою продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 є також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

?вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_5 , є особою, схильною до вчинення кримінальних правопорушень, офіційно не працює та в зв`язку з відсутністю коштів може продовжувати вчиняти злочини;

?переховування підозрюваного від суду, оскільки ОСОБА_5 , усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні;

?незаконного впливу на свідків, оскільки згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Перебуваючи на волі ОСОБА_5 , матиме можливість незаконно впливати на свідків з метою створення сприятливих для себе умов;

?перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 , не має постійного місця роботи і стійких соціальних зв`язків.

Всі вищевказані обставини, у своїх сукупності свідчать про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 , в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам. У зв`язку із цим, існує необхідність продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене прокурор просила клопотання задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання щодо продовження строку дії запобіжного заходу підтримала, оскільки заявлені ризики не зменшилися.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання, оскільки обвинувачений вину визнає та співпрацює зі слідством, просила застосувати домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні по суті клопотання підтримав думку захисника.

Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали клопотання, характеризуючі дані обвинуваченого, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Згідно ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

В судовому засіданні встановлено, що 07.11.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18.11.2024 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з альтернативою внесення застави в розмірі 60 650 грн.

Щодо обґрунтованості підозри слідчий суддя зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває це поняття, враховуючи ст. ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

При цьому, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Дослідивши матеріали клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до висновку, що на час розгляду клопотання, обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України обґрунтована, про що свідчать докази, які зібрані в кримінальному провадженні та доведені прокурором при розгляді даного клопотання. Причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень достатньою мірою, для даної стадії кримінального провадження, доводиться доказами, які долучені прокурором до матеріалів клопотання.

В судовому засіданні прокурором доведено, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Крім того, у обвинуваченого відсутні соціально стримуючі фактори, офіційно не працевлаштований, є жителем іншої області.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (ч.4ст.95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків може існувати не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи, що обвинуваченому відомі персональні дані свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до переконання, що останній може незаконно впливати на вказаних осіб, шляхом проведення зустрічей з ними, спонуканням до зміни показів з метою надання останніми показань, які є вигідними саме для обвинуваченого, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Саме тому однією з цілей обрання та продовження запобіжного заходу є зведення до мінімуму можливостей ОСОБА_5 контактувати з іншими особами, окрім як у межах, достатніх для забезпечення встановлених законом прав обвинуваченого.

Враховуючи, що ОСОБА_5 раніше судимий, в тому числі за корисливі злочини, на шлях виправлення не став та вчинив нове тяжке кримінальне правопорушення, суд приходить до висновку, що обвинувачений може продовжити вчинення аналогічних кримінальних правопорушень.

При цьому слід зазначити, що чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме такі дії, однак має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

На момент розгляду клопотання відомостей, які б вказували про неможливість перебування ОСОБА_5 в умовах СІЗО зокрема, за станом здоров`я, сторонами не надано, тому слідчий суддя вважає, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою, що також доведено прокурором при розгляді даного клопотання.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті п`ятої Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

За змістом ст.131 КПК запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, а відтак їх застосування має на меті досягнення дієвості цього провадження. Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим ризикам, які вказані прокурором та доведені матеріалами справи. Тому, для досягнення мети застосування запобіжних заходів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним та доцільним.

За результатами досудового розслідування, 26.12.2024 скеровано до Вінницького районного суду Вінницької області обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, однак підготовче судове засідання призначено поза межами строку дії запобіжного заходу.

Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини" від 18 жовтня 2022 року №2690-IX, який набув чинності 06.11.2022, внесено ряд змін до Кримінального процесуального кодексу України, щодо порядку розгляду клопотань про застосування та продовження дії запобіжних заходів.

Так, відповідно до частини четвертої статті 176 КПК України (в редакції Закону №2690-IX) запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку дії запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Таким чином, враховуючи обставини та тяжкість вчинення кримінального правопорушення, характеризуючі дані обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи той факт, що вчинене кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, в період дії воєнного стану, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора доцільно задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 днів.

На підставі наведеного, керуючись ст. 176, 177, 197, 199, 309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів, тобто до 27.02.2025 включно.

Розмір застави в сумі 60 650 (шістдесят тисяч шістсот п`ятдесят гривень) гривень, визначений ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18.11.2024 (справа № 127/36750/24), залишити без змін.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя