Справа №766/2146/22
н/п 1-кс/766/9128/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого у кримінальному провадженні в.о. заступника начальника СВ Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області ОСОБА_7 про застосування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

встановила:

Слідчий у кримінальному провадженні звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування ОСОБА_5 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави.

Обґрунтування клопотання:

Слідчим відділенням Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000537 за підозрою: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кірове Бериславського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, не одруженого, не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом, на момент вчинення злочину кухар господарчого відділення взводу забезпечення батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший матрос» у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що старший матрос ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 22.11.2018, та наказом командира військової частини НОМЕР_1 №195-РС від 13.11.2019 призначений на посаду кухаря господарчого відділення взводу забезпечення батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .

Проходячи військову службу за контрактом та будучи забезпечений речовим, грошовим, продовольчим та іншими видами забезпечення, 19.06.2020 старший матрос ОСОБА_5 перебував у розташуванні базового табору військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалася в АДРЕСА_2 та близько 09 години 00 хвилин самовільно залишив її місце розташування.

Реалізуючи свій умисел, старший матрос ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах особливого періоду, самовільно залишив базовий табір військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалася в АДРЕСА_2 .

Таким чином, в період часу з 19.06.2020 старший матрос ОСОБА_5 без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, до військової частини НОМЕР_1 безпідставно не прибував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління не здійснював, за наявності реальної можливості для цього. При цьому, будь-яких підтверджуючих документів щодо поважності причин відсутності на службі старший матрос ОСОБА_5 не надав.

За викладених вище обставин, ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи її у військовому званні «старший матрос», відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.11.2019 №250 на посаді кухаря господарчого відділення взводу забезпечення батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилення від військової служби, без будь-яких поважних причин, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 2, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, близько 9 години 00 хвилин 19.06.2020 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконує, час проводить на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

У ході розслідування кримінального правопорушення, 26.09.2024 року на підставі п. 3 ч.1 ст. 276, ч.1 ст. 278 КПК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Кірове, Бериславського району Херсонської області, громадянину України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, не одруженого, не судимого, військовослужбовцю військової служби за контрактом, на момент вчинення злочину кухар господарчого відділення взводу забезпечення батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший матрос» повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Обґрунтованість підозри у вчинення кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме: матеріалами службового розслідування за фактом самовільного залишення старшим матросом ОСОБА_5 ; протоколом та відеозаписом допиту свідка ОСОБА_8 ; поясненням ОСОБА_5 ; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Так, з матеріалів кримінального провадження випливає, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 7 років.

У ході розслідування кримінального правопорушення, 26.09.2024 на підставі п. 3 ч.1 ст. 276, ч.1 ст. 278 КПК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю уродженцю с. Кірове, Бериславського району Херсонської області, громадянину України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.

За місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , 26.09.2024 направлено письмову підозру та повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_5 до слідчого про явку 30.09.2024, 01.10.2024 та 02.10.2024. Однак підозрюваний жодного разу не з`явився та про поважні причини неприбуття не повідомив.

Вищевказані документи направлені поштовим зв`язком, рекомендованим листом, що підтверджується поштовою квитанцією з номером накладної № 197. Отримання ОСОБА_5 рекомендованого листа підтверджується трекінговою роздруківкою «Укрпошти» з поміткою «вручено особисто».

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2029 року № 270 «Про затвердження Правил Надання послуг поштового зв`язку» вручення рекомендованих листів здійснюється особисто особі на а чиє ім`я надаслано лист та за обов`язкової наявності документів, що посвідчують особу отримувача.

Тобто підозра та повістки вручені особисто ОСОБА_5 .

Беручи до уваги вищевикладене, ОСОБА_5 також викликався раніше до слідчого, а саме на 01.05.2024, 20.05.2024 та на 31.05.2024. На вказані дати ОСОБА_5 також не з`явився та не надав жодних пояснень з приводу не прибуття.Також підозру на ім`я ОСОБА_5 було вручено адміністрації ВЧ НОМЕР_1 , військовослужбовцем якої являться підозрюваний. 02.11.2024 на адресу проживання ОСОБА_5 повторно було направлено підозру та повістки про виклик останнього до слідчого. Направлення підтверджується поштовою квитанцією з номером накладної № 393.Слідчим СВ Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області було здійснено телефонний дзвінок на номер НОМЕР_2 який належить ОСОБА_5 . Вищевказаний номер телефону був особисто наданий ОСОБА_5 під час відбирання у останнього пояснень. Телефонний дзвінок був здійснений з метою з`ясування у ОСОБА_5 про причини не прибуття останнього до слідчого відповідно до повісток. Підозрюваний ОСОБА_5 на неодноразові телефонні дзвінки не відповідав Наявні мобільні телефон яким користувався підозрюваний ОСОБА_5 , та постійно знаходяться поза зоною дії. Враховуючи вищевикладене 03.10.2024 підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 оголошено в розшук. У зв`зку з оголошенням ОСОБА_5 в розшук винесено постанову про зупинення досудового розслідування. 12.11.2024 підозрюваного ОСОБА_5 затримано відповідно до ст. 615 КПК України. 12.11.2024 досудове розслідування було відновлено. З метою досягнення дієвості вказаного кримінального провадження виникла необхідність у застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є, зокрема, тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження, сторона обвинувачення приходить до висновку щодо необхідності застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під варто, оскільки наявні ризики, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до семи років у зв`язку з чим у органу досудового розслідування є підстави вважати, що останній з метою уникнення відповідальності за вчинені злочини буде в майбутньому переховуватись від органів досудового розслідування. Поряд з цим, підозрюваний ОСОБА_5 усвідомлюючи, що у зв`язку із повідомленням йому про підозру у вчиненні умисного тяжкого злочину, у подальшому, його може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, що тягне за собою певні негативні наслідки у вигляді санкції, передбаченої ч. 4 ст. 407 КК України, може умисно ухиляється від явки в органи досудового слідства, слідчого судді або переховатись від органів досудового розслідування та суду, може зникнути з місця постійного мешкання до іншої місцевості, країни, у зв`язку з чим, у правоохоронних органів України фактично не буде можливості затримати підозрюваного та, як наслідок, притягнути останнього до кримінальної відповідальності. Отже, існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 у разі не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у такий спосіб може та буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджаючи таким чином встановленню істини по справі. Слід зазначити, що у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від органів досудового розслідування та суду.

Наступний ризик, який вказує на необхідність застосування до підозрюваного найсуворіший запобіжний захід, є ризик незаконного впливу підозрюваного на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Так, підозрюваний ОСОБА_5 будучи в минулому військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, здійснювати вплив на інших військовослужбовців, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, у тому числі за допомогою засобів зв`язку, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому злочину, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні. У випадку не застосування до підозрюваного запобіжного заходу, існує вірогідність незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні. Вказані дії можуть протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню всіх обставин події, зокрема, перешкоджати їх прибуттю до слідчого, прокурора або суду, іншим чином вплинути на своїх знайомих по службі, підлеглих тощо. Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконний вплив на свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Крім того, дії підозрюваного під час вчинення кримінального правопорушення, у скоєнні якого він підозрюється, свідчать про наявність ризику продовжити вчиняти кримінальне правопорушення у якому він підозрюється, ухилятися від проходження військової служби, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, необхідність застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що останній переховується від органу досудового розслідування.

Згідно п. 2 ст. 179 КПК України - однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те, що обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

У зв`язку з тим, що підозрюваний ухиляється від органу досудового розслідування, застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не буде дієвим та унеможливлює виконання ним особистого зобов`язання.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити її до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що підозрюваний вже ухиляється від органу досудового розслідування, що унеможливить здійснення виконання такої ухвали суду органами Національної поліції.

Відтак, жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Необхідність у допиті свідків під час судового розгляду щодо запобіжного заходу відсутня.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до аб. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Згідно із ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України строк дії такої ухвали не зазначається.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Приймаючи до уваги викладене, а також те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, характер, обставини вчинення та суспільну небезпеку злочину, а також те, що підозрюваний перебуваючи на волі, переховується від органів військового управління, органів досудового розслідування та суду, продовжує злочинну діяльність, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, застосування більш м`якого запобіжного заходу є не можливим з об`єктивних причин.

Доводи сторін у судовому засіданні:

Прокурор в судовому засіданні просив клопотання задовольнити за підставами, викладеними у клопотанні.

Слідчий у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 ухилявся від органу досудового розслідування, про що свідчить той факт, що ОСОБА_9 свого часу було вручено судові повістки особисто, але він перестав з`являтися до слідчого, йому слідчий телефонувала, але на телефонні дзвінки він не відповідав. Повідомлення про підозру було направлено ОСОБА_5 поштою, вказане повідомлення вручено йому, про що є відповідна відмітка оператора поштового зв`язку. 02.11.2024 ОСОБА_5 було повторно направлено повідомлення про підозру.

Захисник у судовому засіданні заперечив проти заявленого клопотання, зазначив, що у слідства немає жодного доказу про те, що його підзахисному вручено повідомлення про підозру. Також зазначив, що кримінальне провадження порушено у серпні 2020 року, а тому на момент скоєнні правопорушення, не було ще агресії рф, а тому вказане правопорушення не відносилося до тяжких, з цього часу ОСОБА_5 не притягувався до жодного виду відповідальності, нікого зі свідків не залякував, від органів слідства не переховувався, спокійно собі проживав за місцем свого постійного проживання, яке слідству біло з самого початку відоме, однак ніхто із слідчих не вчинив дій, направлених на належне повідомлення його підзахисного ні про день та час явки до органу слідства, ні про підозру. Звернув увагу на те, що повідомлення про підозру вручено не особисто ОСОБА_5 , а тому не може вважатися таким, що вручено згідно вимог КПК України. Зазначив, що переховуватися від слідства або суду у підозрюваного немає жодних намірів, він наразі бажає проходити військову службу, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Підозрюваний підтримав все зазначене адвокатом, а також пояснив, що щиро розкаюється через скоєне ним правопорушення, пояснив, що неодноразово намагався повернутися на службу, але від нього відмахувалися і направляли один до одного, і жодна служба не повідомила про реальну можливість повернення на військову службу і що йому робити далі. Також зазначив, що повідомлення про підозру особисто не отримував, про те, що йому повідомлено про підозру він дізнався від поліцейських, які приїхали до нього додому і повідомили йому про це, сказали, що він нібито у розшуку, забрали його і привезли в м. Херсон у судове засідання. Також зазначив, що коли почалося повномасштабне вторгнення на територію України, він перебував за кордоном, він однозначно вирішив повернутися, щоб продовжити службу, ні від кого він не переховувався, вже майже рік постійно проживав дома за адресою, яку повідомив слідству у с Лиманець. Хто є свідками у справі, йому навіть не відомо, тому впливати на них він ніяк не може, та немає сенсу, оскільки бажає звернутися із відповідною заявою до правоохоронних органів про бажання продовжити службу. Просив суд застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Мотивація суду:

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з вимогами ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді триманні під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який за законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчим відділенням Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000537 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Обставини правопорушення викладені у клопотанні.

26.09.2024 складено повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. Однак, вказане повідомлення не містить підпису ОСОБА_5 . До матеріалів клопотання долучено копії квитанцій та корінців про виклик ОСОБА_5 до слідчого, однак вони також не містять доказів того, що вони є врученими ОСОБА_5 , що свідчить про відсутність доказів того, що ОСОБА_5 було відомо про необхідність явки до органу досудового розслідування, а також про те, що йому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Оцінивши вказані докази в їх сукупності з доводами клопотання та учасників судового засідання, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наданих матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність обґрунтованої підозри на даному етапі досудового розслідування у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

Так, ОСОБА_5 пред`явлено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, яке передбачає відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Обов`язковою кваліфікуючою ознакою вказаного правопорушення є вчинення особою дій в бойовій обстановці або в умовах воєнного стану.

Згідно викладених у клопотанні обставин вчиненого ОСОБА_5 правопорушення, він 19.06.2020 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 . Кримінальне провадження за вказаним фактом порушено 11.08.2020. На момент вчинення ОСОБА_5 правопорушення, Херсонська область (де була розташована військова частина) не перебувала ані в бойовій обстановці, ані в умовах воєнного стану. Таким чином, ОСОБА_5 пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, яке не має складу злочину, передбаченого диспозицією ч. 4 ст. 407 КК України.

Частина 2 ст. 177 КПК України передбачає дві підстави для застосування особі запобіжного заходу: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; 2) наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Отже, вказана норма передбачає обов`язковість наявності вказаних двох підстав одночасно, без будь яких альтернатив, для набуття стороною обвинувачення права на звернення до суду, слідчого судді із вказаним клопотанням.

У суді прокурором не було доведено наявність зазначених у клопотанні підстав для застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу, зокрема наявність обґрунтованої підозри, а тому слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст.132, 177, 178, 179, 183, 184, 194, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и л а:

Відмовити слідчому у кримінальному провадженні в.о. заступника начальника СВ Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про застосування ОСОБА_5 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти у залі суду.

Ухвала слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1