20.12.2024 Провадження по справі № 1-кп/940/18/24
Справа № 940/9/22
В И Р О К
20 грудня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Тетієва Київської області, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, не депутата, пенсіонера, на спеціальних обліках не перебуває, невійськовозобов?язаного, раніше не судимого,-
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України,-
Вказаними протиправними діями завдано істотну шкоду громадським інтересам в особі органу місцевого самоврядування Тетіївській міській раді народних депутатів.
З метою приховання зловживання своїм службовим становищем, ОСОБА_4 , обіймаючи посаду голови Тетіївської міської ради народних депутатів Київської області та будучи службовою особою, яка має вільний доступ до документів, що створюються в процесі діяльності міської ради народних депутатів, а також маючи у володінні та розпорядженні гербову печатку Тетіївської міської ради народних депутатів, діючи умисно, достовірно знаючи, що рішення 9 сесії 22 скликання Тетіївської міської ради народних депутатів від 30.01.1997 року «Про передачу частини приміщення міської ради по вул.. Комсомольській, 5 Тетіївському відділенню НАСК «Оранта» цією сесією Тетіївської міської ради народних депутатів не приймалося, перебуваючи у приміщенні Тетіївської міської ради народних депутатів за адресою: вул. Комсомольська, 5, м. Тетіїв, Київська область, 30.01.1997 року видав завідомо неправдивий офіційний документ рішення 9 сесії 22 скликання Тетіївської міської ради народних депутатів від 30.01.1997 року «Про передачу частини приміщення міської ради по вул. Комсомольській, 5 Тетіївському відділенню НАСК «Оранта», який підписав як голова Тетіївської міської ради народних депутатів та скріпив гербовою печаткою.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України не визнав, посилаючись на те, що дані кримінальні правопорушення він вчиняв та просив його виправдати.
Не зважаючи на позицію обвинуваченого ОСОБА_4 щодо не визнання вини, його вина у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується дослідженими матеріалами кримінального провадження, що подані стороною обвинувачення у даному кримінальному провадженні, допитаними в судовому засіданні свідками, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та показаннями представника потерпілого та свідка ОСОБА_15 .
За таких обставин суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України повністю доведена.
ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, в інтересах третіх осіб, використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно заподіяло істотну шкоду громадським інтересам, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 364 КК України та умисними діями, які виразилися у видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України.
Вирішуючи питання щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із наступного.
Так, відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України є нетяжкими злочинами, за вчинення яких передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Згідно ст. 49 КК України (зі змінами внесеними Законом № 2617-VIIІ від 22.11.2018 та Законом № 720-ІХ від 17.06.2020), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину.
Згідно з ч.5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст. 374 КПК України якщо обвинувачений визнається винним, але звільняється від відбуття покарання , суд зазначає про це в резолютивній частині вироку.
Враховуючи те, що з дня вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України, минуло більше п`яти років, при цьому перебіг давності не зупинявся і не переривався, тому він підлягає звільненню від покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.
За змістом ст.ст. 284-288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Отже, наявність таких умов є правовою підставою для ухвалення судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Також при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі положень ст. 49 КК України від суду не вимагається встановлення факту, що певне правопорушення мало місце, чи факту вчинення конкретною особою певного кримінального правопорушення.
Сторони кримінального провадження не зверталися до суду із клопотанням про звільнення обвинуваченого від відповідальності. Після роз`яснення обвинуваченому судом вимог закону щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, і закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення обвинувачений ОСОБА_4 категорично заперечував проти такого звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.
Відповідно до вимог ч.8 ст. 284, якщо особа заперечує щодо закриття кримінального провадження з підстав звільнення від кримінальної відповідальності, зокрема особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Відповідно до приписів ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також, як вбачається з положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Велика палата Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20) наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.
Згідно ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Згідно висновку Верховного Суду щодо застосування норм права, зокрема, ст. 74 КПК України, який викладено у постанові від 18.06.2020 у справі № 756/6876/19 (провадження № 51-5464км19) системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання (ч. ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» ( ст. ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення, як виду примусових заходів в цілому. Таким чином, суд, приймаючи рішення про звільнення від покарання, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині та звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру.
На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку, що ухвалюючи вирок у даному кримінальному провадженні, визнає обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України та керуючись ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру.
Цивільний позов не заявлений.
На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України.
На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Стягнути із ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Тетієва Київської області, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 2402 (дві тисячі чотириста дві) гривні 68 копійок.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Тетіївський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя : ОСОБА_1