ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/3610/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1935/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 серпня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000043 від 20.07.2015 за частиною 2 статті 296, частиною 1 статті 122, частиною 3 статті 185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 серпня 2024 року клопотання прокурора - задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" строком на 60 днів, а саме з 04 жовтня 2024 року включно, без визначення застави. В задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про заміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовлено. Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу від 06.08.2024 скасувати, постановити нову, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. Вимоги апеляційної скарги обвинувачений мотивує тим, що він раніше не був судимий, має міцні соціальні зв`язки, від слідства не переховувався та не має наміру переховуватися, одружений, має малолітню дитину, після зміни запобіжного заходу 11.07.2012 правопорушень не вчиняв та відшкодував значну частину матеріальної шкоди. Щодо його перебування у розшуку зазначає, що його розшук був формальним, у зв`язку із цим посилається на висновки колегії суддів апеляційного суду Харківської області, яка звернула увагу на факти порушення закону посадовими особами ГУ МВС України в Харківській області по здійсненню розшукових заходів по затриманню ОСОБА_7 , неналежне виконання обов`язків прокурором. Крім того, обвинувачений посилається на рапорт старшого о/у УКР ГУНП в Харківській області, де зазначено, що ОСОБА_7 нібито залишив територію України через непідконтрольну територію, однак як зазначає обвинувачений, він не перебував на території рф та не знаходився на непідконтрольній території. Висновки суду щодо наявності ризиків, передбачених пунктами 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України не відповідають дійсності, оскільки протягом 14 років коли він є обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, він не вчиняв жодних подібних дій. Зазначає, що він вже був під вартою з 26.01.2010 по 05.02.2010, з 20.03.2010 по 25.10.2010 та з 25.11.2011 по 11.07.2012, з 27.03.2024 по 08.08.2024 та з урахуванням необхідності зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання із розрахунку один день тримання під вартою дорівнює 2 дням позбавлення волі, вже відбув 3 роки 5 місяців 16 днів. Особисто зацікавлений у тому, щоб у процесі судового розгляду були встановлені всі обставини. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу. Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, обставини інкримінованих злочинів, та дійшов небезпідставного висновку, що наявні ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України та вважав, що застосування на даний час до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд. Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що судовий розгляд триває, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, свідки та потерпілі ще не допитані, докази сторони обвинувачення та сторони захисту ще не досліджені. Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні 16.01.2010 хуліганства групою осіб, спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя та не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а також у вчиненні протягом 2011 року таємного викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до житла. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні 5 епізодів крадіжок, за деякими з них потерпілим завдано значної шкоди. У кримінальному провадженні наявно 6 потерпілих. Кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 185 КК України є тяжким та карається позбавленням волі на строк від трьох до шести років. Враховуючи санкцію частини 3 статті 185 КК України, доводи обвинуваченого щодо фактичного відбуття ним більше трьох років позбавлення волі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою. Суд першої інстанції встановив, що 12.10.2015 постановою слідчого досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинене на підставі пункту 2 частини 1 статті 280 КПК України та ОСОБА_7 оголошено в розшук. Ухвалою слідчого судді від 07.02.2024 року було надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_7 та доставку його в суд з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За змістом ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.03.2024 року у справі № 629/5166/18, ОСОБА_7 було затримано 27.03.2024 року. З урахуванням наведеного, висновки суду першої інстанції про те, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати є обгрунтованими та доводи апеляційної скарги обвинуваченого цього не спростовують. Доводи обвинуваченого про те, що його розшук був формальним, оскільки він не залишав території України та продовжував з сім`єю проживати в м. Лозова, мають бути перевірені судом першої інстанції з урахуванням наявних в матеріалах провадження документів та їм має бути надана відповідна оцінка. Суд апеляційної інстанції, перевіряючи в порядку статті 422-1 КПК України ухвалу суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення.

Суд апеляційний інстанції, переглядаючи ухвалу суду в порядку статті 422-1 КПК України, позбавлений процесуальної можливості наперед надавати оцінку дослідженим судом першої інстанції доказам. У зв`язку із наведеним, суд першої інстанції має врахувати доводи обвинуваченого щодо підстав його перебування у розшуку та перевірити їх з урахуванням матеріалів провадження, надати їм оцінку, оскільки вказані обставини безпосередньо впливають на можливість застосування положень статті 49 КК України. Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Колегія суддів, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на учасників провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій. Слід враховувати, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»). Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, одружений, має малолітню дитину. Разом з тим, наведені обставини не є достатньою гарантією дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи, що останній перебував у розшуку, який не визнаний безпідставним чи формальним. З огляду на зміст пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, кількість потерпілих, обставини вчинених кримінальних правопорушень, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу. З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали та зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 серпня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: