Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/4938/24
У Х В А Л А

14.10.2024 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000442 від 18 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

В обґрунтування свого клопотання заявник посилається на те, що 17 липня 2024 року близько 23 години 05 хвилин, ОСОБА_4 , керував автомобілем марки «Audi - А6», р/н НОМЕР_1 , і рухався проїзною частиною автомобільної дороги по вул. І. Франка у м. Виноградів, із сторони перехрестя вул. М. Польова - І. Франка в м. Виноградів в напрямку перехрестя вул. І. Франка - вул. Комунальна в м. Виноградів. Під час руху водій автомобіля марки «Audi - А6», р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля марки «Audi - А6», р/н НОМЕР_2 , об задню частину автомобіля заявника марки «Mercedes Benz Vito», р/н НОМЕР_3 , яким він в той момент керував зупинившись на червоне світло світлофора на перехресті вул. І. Франка - вул. Комунальна в м. Виноградів.

Відомості про дану події зареєстровані в ЄРДР за № 0000441 від 18.07.2024 року.

24 липня 2024 року слідчий суддя Виноградівського районного суду розглянув клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, наклав арешт на наступне майно: автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 139», н.з. НОМЕР_4 який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 09.10.2020, належить заявнику - ОСОБА_3 на праві власності.

У подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, оскільки в ході здійснення досудового розслідування судовим експертом проведено огляд транспортного засобу та 30 вересня 2024 року виготовлено висновок № СЕ-19/107-24/9250-ІТ за результатами інженерно-транспортної експертизи технічного стану транспортного засобу заявника із фіксацією пошкоджень, що виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, описаної вище. Також проведено судово-трасологічну експертизу та з`ясовано механізм зіткнення транспортних засобів.

Таким чином, оскільки проведено ряд необхідних експертиз, експертом зафіксовано механізм та локалізацію ушкоджень, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 17.07.2024 року, та перестали існувати потреби у перебуванні транспортного засобу на арештмайданчику, заявник звернувся до слідчого судді із даним клопотанням та просить скасувати арешт, накладений на належне йому на праві власності майно.

Заявник та слідчий у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та 4) відшкодування шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як встановлено в судовому засіданні у провадженні СВ Відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000442 від 18 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

24 липня 2024 року ухвалою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області накладено арешт, зокрема на автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 139», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 09.10.2020, належить на праві власності ОСОБА_3 , мешканцю АДРЕСА_1 , заявнику клопотання.

Під час вирішення питання про наявність підстав для застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка визначає, що ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь- якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності. У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтере су суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності [6; 7; 8; 9; 10].

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Утримання речі, що належить ОСОБА_3 у сторони обвинувачення тривалий час перешкоджає власнику у можливості володіння, користування та розпорядження своїм майном .

У даному кримінальному провадженні всі необхідні процесуальні дії (експертні дослідження) з арештованим майном автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito 139», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 проведені, а тому необхідність подальшого арешту майна відпала.

Так, експертом проведено огляд транспортного засобу та 30 вересня 2024 року виготовлено висновок № СЕ-19/107-24/9250-ІТ за результатами інженерно-транспортної експертизи технічного стану транспортного засобу заявника із фіксацією пошкоджень, що виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Проведено судово-трасологічну експертизу та з`ясовано механізм зіткнення транспортних засобів, експертом зафіксовано механізм та локалізацію ушкоджень, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 17.07.2024 року.

Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.86, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 7.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 2.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи має воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребується.

Відповідно до ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього кодексу; 4) у разі скасування арешту.

На підставі наведеного слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна слід скасувати, а вилучене майно повернути заявнику, як законному власнику.

Керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24.07.2024 на автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 139», н.з. НОМЕР_4 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 09.10.2020, належить ОСОБА_3 на праві власності.

Зобов`язати слідчого СВ відділення поліції №1 Берегівського РВП в Закарпатській області у провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження №0000442 та/або іншу уповноважену особу, повернути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 139», н.з. НОМЕР_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1