Справа № 553/2179/24
Провадження № 1-в/553/263/2024
У Х В А Л А

Іменем України

01.08.2024м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника виправної колонії - ОСОБА_4 ,

засудженого - ОСОБА_5 ,

захисника засудженого - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Полтаві клопотання захисника - адвоката ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України, у виді обмеження волі, стосовно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кіровограді, є громадянином України, має середню спеціальну освіту, не одружений, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.05.2016 за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке його власністю. На підставі ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 25.09.2018 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 27.10.2017 по 10.04.2018 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

в с т а н о в и в:

На розгляд Ленінського районного суду міста Полтави надійшло клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України.

На обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_5 засуджений 10.05.2016 колегією суддів Ленінського районного суду м. Кіровограду за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього особистого майна. Ухвалою від 25.09.2018 колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21.10.2017 по 10.04.2018 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 31.08.2015. Кінець строку відбування покарання 05.04.2029. Фактично відбутий строк покарання: 8 років 9 місяців 28 днів. Засуджений ОСОБА_5 в ДУ «Полтавська виправна колонія № 64» знаходиться з 16.09.2016, де перебуває до цього часу. ОСОБА_5 в ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» має двадцять сім стягнень в тому числі шість раз поміщався до ДІЗО, стягнення погашені в установленому законом порядку, має шість заохочень. Згідно з характеристикою засудженого, затвердженої начальником ДУ "Полтавська виправна колонія № 64", ОСОБА_5 за станом здоров`я працездатний. В місцях позбавлення волі знаходиться з 31.08.2015. За час перебування у ДУ «Кіровоградський слідчий ізолятор» м. Кіровоград характеризувався незадовільно, мав одне стягнення, яке погашено в установленому законом порядку, заохочень не мав. З 16.09.2016 відбуває покарання в ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)». За час відбування покарання характеризується наступним чином. Має двадцять сім стягнень, в тому числі шість раз поміщався до ДІЗО, стягнення погашені в установленому законом порядку, має шість заохочень. За станом здоров`я працездатний. На даний час працевлаштований в майстерні установи по виготовленню сувенірної продукції. Ставлення до праці задовільне. У відношенні до представників адміністрації установи грубості не проявляє, але потребує додаткового контролю за виконанням їх законних вимог. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Виявляє бажання та активно бере участь у роботах з благоустрою відділення та установи, а також поліпшення житлово-побутових умов засудженим або допоміжних робіт із забезпечення установи продовольством. Виконавчі листи до установи не надходили, утримань не було. Стягнення та судові витрати не проводилися. Засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання своєю поведінкою і ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення На підставі ст. 82 КК України йому доцільно замінити невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким. Засуджений ОСОБА_5 за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації. На думку сторони захисту засуджений ОСОБА_5 довів готовність до самокерованої поведінки, аналіз його поведінки дає підстави зробити висновок, що він готовий до сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, готовий дотримуватися норм чинного законодавства тобто є ресоціалізованим.

В судовому засіданні представник ДУ "Полтавська виправна колонія (№ 64)" - ОСОБА_4 проти заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України, у виді обмеження волі стосовно засудженого ОСОБА_5 заперечував, вказав, що вирішення даного питання є передчасним.

Прокурор проти заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України, у виді обмеження волі стосовно засудженого ОСОБА_7 заперечував.

Засуджений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 просили задовольнити клопотання. Засуджений ОСОБА_7 зазначив, що став на шлях виправлення, працевлаштований, довів своє виправлення ставленням до праці.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали, додані до клопотання, та матеріали особової справи, доходить висновку про таке.

ОСОБА_5 засуджено вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.05.2016 за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 25.09.2018 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 27.10.2017 по 10.04.2018 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з частиною 2 статті 537 Кримінального процесуального кодексу України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати такі питання, зокрема, - про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Відповідно до статті 82 Кримінального кодексу України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Нормами пункту 3 частини 4 статті 82 Кримінального кодексу України передбачено, що заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила нове умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до статті 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Критеріями оцінки ступеня виправлення засудженого при застосуванні до нього положень статей 81, 82 КК України є: - ставлення засудженого до дотримання вимог встановленого порядку відбування покарання (режим) за весь період відбування покарання; - участь у суспільно-корисній праці; - участь у виховних заходах; - участь у загальноосвітньому та професійно-технічному навчанні; - участь у самодіяльних організаціях та соціально-корисна активність; - участь у роботах з благоустрою установ та прилеглих територій, - поліпшенні житлово-побутових умов засуджених або допоміжних робіт по забезпеченню установи продовольством; - прагнення засудженого до відшкодування нанесених злочином збитків, сплати аліментів (за наявності виконавчих листів); - визнання своєї вини у вчиненому злочині і каяття в ньому; - підтриманні соціально-корисних зв`язків та позитивних намірів на життя після звільнення.

Тобто, при вирішенні питання про те, чи довів засуджений своєю добросовісною поведінкою і відношенням до праці своє виправлення, суд виходить з аналізу усього процесу виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування ним покарання, а не за короткий період часу.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Отже, становлення особи на шлях виправлення розцінюється як сукупність даних щодо прагнення засудженого до такого виправлення, тобто позитивні зрушення в його поведінці, так й його ставленні до праці, які, в свою чергу, свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може бути ефективно продовжуватись й в умовах відбування менш суворого покарання.

При цьому, висновок про становлення особи на шлях виправлення ґрунтуватись не лише на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування зміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Разом з цим під сумлінною поведінкою необхідно розуміти дотримання режиму відбування покарання, виконання покладених на засудженого законних обов`язків, виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання, поведінкою в побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку.

Діюче законодавство наголошує на тому, що при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, слід ретельно з`ясувати той факт, що засуджений став на шлях виправлення, що вбачається із сукупності даних, а саме: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльності, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці тощо.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

При застосуванні заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням суд враховує поведінку засудженого за увесь період відбування покарання, а також дані про попередні судимості засудженого.

Як убачається з матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_5 до ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)» прибув 16.09.2016, початок строку відбуття покарання - 31.08.2015, кінець строку - 05.04.2029.

Згідно із наданою характеристикою засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 31.08.2015, за час перебування в ДУ "Кіровоградський слідчий ізолятор" м. Кіровоград характеризувався незадовільно, мав одне стягнення, яке погашено в установленому законом порядку, заохочень не мав. За час перебування з 11.10.2017 по 18.04.2018 в "СІЗО № 13" м. Києва характеризувався негативно, мав одне стягнення, яке погашено в установленому законом порядку, заохочень не мав. З 16.09.2016 по теперішній час відбуває покарання в ДУ "Полтавська виправна колонія (№ 64)". За час відбування покарання характеризувався наступним чином. За час відбування покарання до дисциплінарної відповідальності притягувався двадцять сім разів, в тому числі шість разів поміщався до ДІЗО, стягнення погашені в установленому законом порядку. Адміністрацією установи заохочувався шість разів. За станом здоров`я працездатний, працевлаштований в майстерні установи по виготовленню сувенірної продукції, ставлення до праці задовільне. По відношенню до працівників адміністрації установи грубості не проявляє, але потребує додаткового контролю за виконанням їх законних вимог. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає. Підтримує соціально корисні зв`язки з матір`ю шляхом телефонних розмов. Рішенням комісії виправної колонії від 16.04.2024 засудженому ОСОБА_5 у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким за відбуттям двох третин строку покарання, було відмовлено, як особі, яка не стала на шлях виправлення. Висновок: засуджений не став на шлях виправлення, тому адміністрація установи вважає не доцільним застосування до нього ст. 82 КК України.

Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправній установі.

Суд зазначає, що призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої статтею 50 КК України - виправлення засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання - є не тільки формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

Те, що ОСОБА_5 на момент розгляду подання фактично відбув дві третини строку покарання та має заохочення, не може бути безумовною підставою заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покарання.

Додержання правил поведінки, що зазначено як підстави заохочень, є обов`язками засуджених, встановленими КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України 28 серпня 2018 року № 2823/5.

При цьому, утримання від порушень правил внутрішнього розпорядку є прямим обов`язком засудженого, передбаченим статтею 107 КВК України, та не є підтвердженням того, що він повністю став на шлях виправлення.

Відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.05.2016 з ОСОБА_5 на користь держави стягнуто процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 6 521,88 грн.

Відповідно до частини 2 статті 118 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості. Як встановлено судом, засудженим сума до бюджету на відшкодування вказаних процесуальних витрат не відшкодована.

Із встановлених судом обставин вбачається, що у поведінці ОСОБА_5 спостерігаються позитивні тенденції та останній намагається стати на шлях виправлення, однак за увесь час відбування покарання поведінка засудженого не була стабільною та послідовною, про що свідчить наявність стягнення 27 стягнень, його характеристики під час перебування в умовах ДУ "Кіровоградський слідчий ізолятор" м. Кіровоград та в "СІЗО № 13" м. Києва, характеристика від 18.10.2021, згідно з якою адміністрацією установи було визнано недоцільним застосування пільги в порядку ст. 101 КВК у зв`язку із недосягненням засудженим ОСОБА_5 належного ступеню виправлення, характеристика від 16.04.2024, згідно з якою адміністрацією установи складено висновок про те, що засуджений ОСОБА_5 не став на шлях виправлення та не може бути представлений до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України.

Також суд зазначає, що засуджений відбуває покарання в установі з з 16.09.2016, працевлаштований був лише з березня 2024 року.

Таким чином, матеріалами, які надані в розпорядження суду, не доведено, що поведінка засудженого протягом усього періоду відбування покарання вказувала на його неухильне бажання стати на шлях виправлення.

Разом з тим, суд відзначає, що засуджений своєю поведінкою продовжує виказувати бажання стати на шлях виправлення, але на даний час засуджений не досяг необхідного ступеня виправлення та не довів своє виправлення в соціальному статусі, як повноправного члена суспільства та готовності до самокерованої правослухняної поведінки, а отже клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_6 про заміну засудженому ОСОБА_5 невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України, у виді обмеження волі, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 днів через Ленінський районний суд м. Полтави, а засудженим в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Повний текст ухвали складено та проголошено 05.08.2024.

Головуючий ОСОБА_1