Справа № 439/1861/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/837/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Бродівського районного суду Львівської області від 08 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357,ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 та ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання: -за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років 1 місяць; -за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 510 грн.; -за ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 680 грн.; -за ч. 2 ст. 15 та ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворих покарань, більш суворим, визначено остаточно ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років 1 місяць.

Строк відбування покарання ухвалено обчислювати ОСОБА_7 з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання попереднє ув`язнення в період з 02 лютого 2024 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення до 1 дня позбавлення волі.

Судом встановлено, що 13 липня 2023 року приблизно о 17.40 год., перебуваючи в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , скориставшись неуважністю власника, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану таємно викрала чоловічий гаманець, вартістю 150 грн., грошові кошти в сумі 2 800 грн. (чим завдала власнику майна потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду в сумі 2 950 грн.), офіційний документ платіжну банківську картку «Універсальна» № НОМЕР_1 , видану потерпілому ПАТ КБ «ПриватБанк», а також незаконно заволоділа важливим особистим документом пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , виданим ОСОБА_10 . Пенсійним фондом України.

20 серпня 2023 року приблизно о 17.30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , скориставшись неуважністю власника, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану таємно, повторно викрала мобільний телефон марки ZTE BLADE L210, вартістю 1 889,30 грн., із стартовим пакетом оператора «Водафон», вартістю 100 грн., чим завдала власнику майна потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди на суму 1 989,30 грн.

19 вересня 2023 року приблизно о 16.30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на території господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , скориставшись неуважністю власника, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану таємно, повторно викрала велосипед марки FORMULA, вартістю 5 400 грн., чим завдала власнику майна потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду в указаній сумі.

01 лютого 2024 року приблизно о 19.05 год. ОСОБА_7 через незачинені двері проникла до квартири АДРЕСА_4 , звідки умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану таємно, повторно намагалася викрасти належні потерпілій ОСОБА_13 сумку з-під ноутбука чорного кольору, вартістю 406 грн., ноутбук марки HP, модель QCWB335, вартістю 5 100 грн., комп`ютерну мишу марки Cenius, вартістю 100 грн., але вчинивши усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, кримінальне правопорушення не закінчила з причин, що не залежали від її волі, протиправні дії були виявлені та припинені потерпілою.

Указаними діями ОСОБА_7 вчинила кримінальні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 та ч. 4 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану; таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану; викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів; незаконне заволодіння іншим важливим особистим документом; закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням в житло, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись з цим вироком перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі просить змінити вирок Бродівського районного суду Львівської області від 08 липня 2024 року, зокрема зазначити, що початок відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 рахувати від 02 лютого 2024 року (з часу обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою), виключивши з вироку покликання на обчислення строку відбування покарання з дня набрання вироком законної сили.

Сторона обвинувачення, звертає увагу на те, що суд першої інстанції не дотримався кримінального та кримінального процесуального закону, адже початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі, у разі, коли обвинувачений до винесення вироку тримався під вартою, обчислюється з моменту взяття під варту або з моменту затримання, при цьому у строк покарання зараховується строк тримання обвинуваченого під вартою.

Зазначає, що строк перебування ОСОБА_7 під вартою складає від 02.02.204 до набрання вироком законної сили і є зарахованим у строк її покарання, тому початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі слід рахувати від моменту взяття під варту з 02 лютого 2024 року, а не з часу набрання вироком законної сили.

До початку судового розгляду прокурор подав зміни до апеляційної скарги, у яких просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 в частині засудження за ч.4 ст.185 КК України по епізоду викрадення майна у потерпілого ОСОБА_11 на суму 1 989,30 грн. від 20.08.2023 скасувати, в цій частині кримінальне провадження закрити у зв`язку з декриміналізацією викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, відповідно до ст.5 КК України, п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Резолютивну частину вироку змінити, виключити покликання на обчислення строку відбування покарання з дня набрання вироком законної сили, початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі рахувати з часу обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з 02.02.2024.

Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що у зв`язку із прийняттям Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів щодо посилення за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» викладено у новій редакції ст.51 КУпАП України та змінено розмір дрібного викрадення чужого майна з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, нижня межа кримінальної караності крадіжки, вчиненої у 2023 році, настає, якщо вартість предмета становить 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, тобто 2684 грн.

Отже, вирок у частині засудження ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України по епізоду викрадення майна у потерпілого ОСОБА_11 на суму 1 989,30 грн. від 20.08.2023, підлягає скасуванню, а кримінальне провадження у цій частині підлягає закриттю у зв`язку з декриміналізацією викрадення майна, відповідно до ст. 5 КК України, п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Крім цього прокурор вказує, що всупереч положенням ст.197 КПК України, місцевий суд зазначив у вироку, що строк відбування покарання слід рахувати з часу набрання вироком законної сили.

При апеляційному розгляді обвинувачена ОСОБА_7 не заперечила про апеляційний розгляд без участі її захисника. Підтримала подану нею апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора із змінами.

Прокурор підтримав подану апеляційну скаргу із змінами та просив таку задоволити. Апеляційну скаргу обвинуваченої заперечив, як безпідставну.

Представник потерпілого підтримав апеляційну скаргу прокурора із змінами та заперечив апеляційну скаргу обвинуваченої.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357,ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 та ч. 4 ст. 185 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація її дій, в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно поданої апеляційної скарги обвинувачена вважає призначене їй покарання надто суворим та просить призначити більш м`який розмір покарання.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Перевіривши апеляційні доводи обвинуваченої щодо призначеного їй покарання, колегія суддів приходить до висновку, що призначене місцевим судом покарання, відповідає вимога ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання місцевим судом у повні мірі враховано ступінь тяжкості й суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень та їх наслідків, особу винної, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, її вік, сімейний стан, задовільну характеристику, обставину, яка пом`якшує покарання активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, щире каяття, досудову доповідь органу з питань пробації, відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб як середній.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

При апеляційному розгляді не встановлено підстав для призначення обвинуваченій ОСОБА_7 більш м`якого покарання ніж призначено місцевим судом.

Доводи ж апеляційної скарги прокурора про допущені порушення кримінального процесуального закону в частині визначення початку строку покарання обвинуваченою, колегія суддів, вважає обґрунтованими у зв`язку з наступним.

За змістом п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині обвинувального вироку суд зазначає, з-поміж іншого, початок строку відбування покарання.

Відповідно до ч.2 ст.197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого то з моменту затримання.

Таким чином, початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі, у разі тримання особи під вартою, обчислюється з моменту взяття під варту або затримання, а строк тримання під вартою зараховується до строку покарання.

Оскаржуваним вироком районний суд не дотримався наведених положень кримінально процесуального закону і постановив рахувати строк відбуття покарання з часу набрання вироком законної сили.

Однак, ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 02.02.2024 до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався та оскаржуваним вироком залишений без змін до вступу вироку в законну силу.

Оскільки ОСОБА_7 перебуває під вартою з 02.02.2024 у цьому кримінальному провадженні, то початок строку відбування нею покарання у виді позбавлення волі слід рахувати саме з часу тримання під вартою, тобто з 02.02.2024, а не з часу набрання вироком законної сили.

З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора в цій частині є обґрунтованою.

Також обґрунтованими є доводи прокурора про закриття кримінального провадження в частині засудження ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України по епізоду викрадення майна у потерпілого ОСОБА_11 , у зв`язку з декриміналізацію.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року N 3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів", яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону N 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону N 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн. крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п. п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Для кваліфікації правопорушення як адміністративного чи кримінального, необхідно виходити з того, що прожитковий мінімум станом на 01.01.2023 становив 2 684 грн., у зв`язку з чим нижня межа кримінальної караності крадіжки, вчиненої у 2023 році, настає, якщо вартість предмета становить 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, тобто 2 684 грн.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 засуджена за вчинення 20.08.2023 крадіжки на суму 1 989,30 грн, кримінальне провадження щодо неї в цій частині підлягає закриттю на підставі приписів п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Водночас, колегія суддів вважає, що декриміналізація одного злочинного епізоду за ч.4 ст. 185 КК України, який інкримінувався ОСОБА_7 , не дає підстав для пом`якшення їй покарання з врахуванням кількості епізодів, за якими її визнано винуватою та вказаних відомостей, які характеризують особу обвинуваченої.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу обвинуваченої слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 413, 419, 420 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 зі змінами задоволити.

Вирок Бродівського районного суду Львівської області від 08 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині засудження за ч. 4 ст. 185 КК України по епізоду викрадення майна у потерпілого ОСОБА_11 від 20.08.2023 - скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлено кримінальну протиправність діяння.

Резолютивну частину вироку Бродівського районного суду Львівської області від 08 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити покликання на обчислення строку відбування покарання з дня набрання вироком законної сили.

Вважати, що початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 рахувати з часу обрання запобіжного заходу у виді тримання під варту, з 02.02.2024.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: