печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000996 від 22.05.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

В С Т А Н О В И В:

18.11.2024 старший слідчий першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором, звернувся до Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000996 від 22.05.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивуючи клопотання, сторона обвинувачення вказує, що під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обіймаючи посаду станом на момент вчинення ним кримінального правопорушення - старший оперуповноважений в особливо важливих справах відділу розкриття незаконних заволодінь автотранспортом управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, маючи спеціальне звання «майор поліції», тобто будучи працівником поліції, який згідно вимог ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання повноважень є представником держави, законні вимоги якого є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами та відповідно до вимог ст. 18 зазначеного Закону зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, поважати і не порушувати права і свободи людини, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993 є службовою особою правоохоронного органу та відповідно до ст.ст. 3, 22 Закону України «Про запобігання корупції» особою, уповноваженою на виконання функцій держави, якій заборонено використовувати своє становище та пов`язані з цим можливості.

Відповідно до статей 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон), Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Стаття 2 Закону покладає на поліцію завдання із надання поліцейських послуг у сферах забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності: надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

При цьому частина 1 статті 18 Закону зобов`язує кожного поліцейського неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов?язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Тоді як частина 2 цієї ж статті Закону зобов`язує поліцейського на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби, в разі звернення до нього будь-якої особи і заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці або в разі безпосереднього виявлення таких подій вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Статтею 3 Закону України Закону встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із частиною 1 статі 12 Закону поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань, тому кожен поліцейський, у тому числі і ОСОБА_5 , незалежно від дня та часу доби, зобов`язаний виконувати свої обов`язки, не порушувати Присягу, дотримуватись вимог Статуту (Присяга працівника Національної поліції України - ОСОБА_5 від 26.11.2015).

Відповідно до частини 1,2 статті 62 цього Закону поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Пунктами 6 та 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС від 08.02.2019 № 100, який зареєстровано в Мінюсті 05.03.2019 за № 223/33194 (далі - Порядок ведення ЄО) передбачено, що поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції "102" і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події. Поліцейський у разі самостійного виявлення з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення, невідкладно, але не пізніше 24 годин рапортом доповідає про це керівникові органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про запобігання корупції», Закону України «Про Національну поліцію», з метою формування в поліцейських почуття відповідальності стосовно дотримання професійно-етичних норм поведінки під час виконання службових обов?язків, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179 були затверджені Правила етичної поведінки поліцейських.

Відповідно до пункту 4 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06 грудня 2016 року за № 1576/29706, поліцейського зобов?язано бути коректним, він не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

Абзацом шостим пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських під час виконання службових обов?язків поліцейський повинен неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов?язаних зі службою в Національній поліції України, визначених законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.

Статтею 23 Закону встановлено, що одним із основних повноважень поліції є виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню кримінальних правопорушень, вжиття у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, вжиття заходів з метою виявлення кримінальних правопорушень, припинення виявлених кримінальних правопорушень, здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності, розшук та доставка осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду, ухиляються від виконання кримінального покарання, пропали безвісті, та інших осіб у випадках, визначених законом.

Майор поліції ОСОБА_5 знав та розумів, що він є суб?єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», йому відомо, що вимогами статей 3, 22, 24, 38 Закону України «Про запобігання корупції» суб?єктам, на яких поширюється дія цього Закону, забороняється використовувати своє становище та пов?язані з ним можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, а у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов?язанні невідкладно вжити таких заходів: відмовитися від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених осіб у сфері протидії корупції.

Разом з тим, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 обіймаючи посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу розкриття незаконних заволодінь автотранспортом управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, будучи працівником правоохоронного органу, діючи за попередньою змовою з двома іншими на даний час невстановленими особами, які представлялись працівниками поліції, будучи обізнаним щодо неухильного дотримання вимог законодавства України, а саме Законів України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та Правил етичної поведінки поліцейських, усвідомлюючи, що займана ним посада є виявом довіри народу і він несе особисту відповідальність перед державою і суспільством, будучи самовпевнений у безкарності, в порушення вимог підпунктів 1, 2 частини 1 статті 18, підпунктів 1, 2, 3, 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», підпунктів 1, 2, 3, 6, 13 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, пункту 2 статті 1 наказу Національної поліції України від 19 липня 2022 року № 507 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції», Присяги поліцейського, вчинив корупційне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Встановлено, що 30.05.2023 до інформаційного ресурсу, інформаційної підсистеми «Розшук» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (Інструкцію з формування та ведення, якої затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.06.2023 за № 1486/40542) внесені відомості про оголошення у Державний розшук ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 2 ст. 309 КК України (оперативна розшукова справа № 16623007 від 29.05.2023).

У зв`язку з виконанням своїх службових обов`язків, у тому числі пов`язаних з виконанням положень, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» у невстановлений на даний час слідством спосіб оперуповноваженому відділу організації розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , старшому оперуповноваженому відділу розкриття незаконних заволодінь автотранспортом управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та старшому оперуповноваженому в особливо важливих справах відділу розкриття незаконних заволодінь автотранспортом управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стало відомо про перебування ОСОБА_7 у розшуку, у зв`язку з чим, з корисливою метою, переслідуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 вступив в злочинну змову з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , задля отримання від ОСОБА_7 неправомірної вигоди за невжиття заходів відповідного реагування та не затримання останнього в законний спосіб.

Так, 25.08.2023 близько 15.00 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , переслідуючи свій злочинний умисел та корисливий мотив за заздалегідь розробленим планом з ОСОБА_8 на службовому автомобілі марки «ВАЗ 2110», з державним номером реєстрації (оперативний номер прикриття) НОМЕР_1 , прибули за раніше відомим місцем перебування ОСОБА_7 , станції транспортного обслуговування (далі - СТО) за адресою: АДРЕСА_1 де зустріли останнього, який перебував на вказаному СТО у зв`язку з ремонтом власного автомобіля марки «Dаewoo Lanos» зеленого кольору. Зустрівши ОСОБА_7 - ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , представившись працівниками карного розшуку, запитали у ОСОБА_7 чи є в нього заборонені в обігу речовини, на що ОСОБА_7 повідомив їм, що таких речовин він немає. Після чого ОСОБА_5 відкрив багажне відділення належного ОСОБА_7 автомобіля марки «Dаewoo Lanos» та почав проводити обшук автомобіля, при цьому ОСОБА_9 знаходився поряд з ОСОБА_7 .

В цей час, за вказаною адресою на автомобілі марки «BMW 520» державним номером реєстрації НОМЕР_2 прибув ОСОБА_8 та підійшов до ОСОБА_9 та ОСОБА_5 із запитанням чи знайшли у ОСОБА_7 заборонені в обігу речовини. В свою чергу, ОСОБА_5 , який проводив обшук автомобіля повідомив ОСОБА_8 , що за результатами обшуку вищезазначеного автомобіля наркотики або інші заборонені в обігу речовини він не виявив.

Після чого, ОСОБА_9 , повідомив ОСОБА_7 , що вони вже два тижні слідкують за ним, у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 перебуває у розшуку. На що ОСОБА_7 повідомив, що факт його перебування в розшуку йому не відомий. В свою чергу, ОСОБА_9 повідомив, що ОСОБА_7 буде затриманий або може з ними, як працівниками карного розшуку, домовитись та дістав свій мобільний телефон марки «Iphone 11», де в застосунку «калькулятор» ввів п`ятизначне число 50 000, та повідомив ОСОБА_7 що це в гривнях, тобто п`ятдесят тисяч гривень. Почувши вимогу ОСОБА_9 надати неправомірну вигоду, ОСОБА_7 відповів, що таких грошей не має, на що йому повідомили, щоб він шукав, оскільки в нього дуже мало часу. У випадку не прийняття ОСОБА_7 висунутої вимоги, було зазначено про подальше вжиття ними заходів щодо повідомлення органів поліції про встановлення його місцезнаходження, виклику слідчо-оперативної групи для затримання ОСОБА_7 та подальшого притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, у якому він оголошений у розшук. Будучи змушеним погодитися на вимогу щодо надання неправомірної вигоди ОСОБА_7 повідомив, що може позичити таку суму у свого знайомого.

В свою чергу, ОСОБА_8 дав ОСОБА_7 номер банківської картки АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_3 (власником якого являється ОСОБА_10 ) та наказав перевести на неї озвучену неправомірну вигоду у сумі 50 000, 00 (п`ятдесят тисяч гривень).

Так, ОСОБА_7 зі свого мобільного телефону НОМЕР_4 зателефонував своєму знайомому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на мобільний телефон НОМЕР_5 та попросив у останнього в борг 50 000, 00 (п`ятдесят тисяч гривень), які необхідно перерахувати на банківську картку АТ «Універсал Банк» з номером НОМЕР_3 , яку йому дав ОСОБА_8 , на що ОСОБА_11 дав свою згоду та об 15.26 год 25.08.2023 з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_6 (що належить його матері - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ), перерахував на картку вказану ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 30 000, 00 грн. (тридцять тисяч гривень).

З метою примусити ОСОБА_7 у найкоротший термін надати неправомірну вигоду та вплинути на ОСОБА_11 здійснити перерахунок грошових коштів, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 наказали ОСОБА_7 сісти у автомобіль марки «BMW 520» державним номером реєстрації НОМЕР_2 при цьому ОСОБА_8 сів за кермо вказаного автомобіля, а ОСОБА_5 та ОСОБА_7 сіли на задні пасажирські сидіння автомобіля, таким чином обмеживши вільне пересування ОСОБА_7 ..

Після чого, останні приїхали за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_8 вийшов з машини та о 16.20 год з банкомату АТ КБ «ПриватБанк» з картки АТ «Універсал Банк» з номером НОМЕР_3 зняв 2 000, 00 грн.(дві тисячі гривень) та повідомив ОСОБА_5 , що на вказаній картці перераховано лише 30 000, 00 грн. (тридцять тисяч гривень), після чого ОСОБА_5 наказав ОСОБА_7 знову телефонувати ОСОБА_11 , щоб той швидше перераховував кошти.

На виконання прохання ОСОБА_7 - ОСОБА_11 з банківської кратки матері АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_6 об 17.00 год перерахував кошти у сумі 15 000, 00 (п`ятнадцять тисяч гривень) та об 17.09 год через термінал поповнення рахунку ТОВ «Свіфт Гарант» City-24 на картку АТ «Універсал Банк» з номером НОМЕР_3 перерахував кошти у сумі 5 000, 00 грн. (п`ять тисяч гривень).

В цей час перебуваючи за адресою: проспект Поля, 28А, м. Дніпро - ОСОБА_8 з банкомату АТ КБ «ПриватБанк» об 17.00 год. з картки АТ «Універсал Банк» з номером НОМЕР_3 зняв грошові кошти у сумі 4 000, 00 грн. (чотири тисячі гривень), об 17.01 год - 6 000, 00 грн. (шість тисяч гривень) та об 17.13 год останній зняв 8 000, 00 грн. (вісім тисяч гривень), загалом отримавши 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень), які в подальшому розділив у невстановлених досудовим розслідуванням частинах з ОСОБА_9 та ОСОБА_5 .

Отримавши 50 000, 00 (п`ятдесят тисяч гривень) в якості неправомірної вигоди ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на автомобілі марки «BMW 520» державним номером реєстрації НОМЕР_2 привезли ОСОБА_7 до станції транспортного обслуговування (СТО) за адресою: АДРЕСА_1 , де вже їх чекав ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_7 вони відпустили.

В подальшому, ОСОБА_8 перебуваючи 25.08.2023 об 22.24 год в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за адресою: вул. Січеславська, 6 з картки АТ «Універсал Банк» з номером НОМЕР_3 зняв з банкомату грошові кошти у сумі 2 000, 00 грн. (дві тисячі гривень), після чого у невстановлений досудовим розслідуванні час та місці ОСОБА_8 передав банківську картку АТ «Універсал Банк» з номером НОМЕР_3 своїй цивільній дружині - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка 26.08.2023 об 09.03 год перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 зняла з банкомату грошові кошти у сумі 1 000, 00 грн. (одна тисяча гривень) та розпорядилась ними на власний розсуд не розуміючи історії їх походження, оскільки не була обізнана з фактом вчинення ОСОБА_8 вищезазначеного кримінального правопорушення.

В подальшому, 17.10.2023 об 18.57 год ОСОБА_8 перерахував кошти у сумі 13 400, 00 грн. (тринадцять тисяч чотириста гривень) з картки АТ «Універсал Банк» з номером НОМЕР_3 на власну картку з особовим рахунком НОМЕР_7 та 01.11.2023 об 19.56 год. здійснив ідентичну банківську операцію на суму 13 100, 00 грн. (тринадцять тисяч сто гривень).

13.11.2024 здійснено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, за невчинення в інтересах особи, яка надає неправомірну вигоду, дій з використанням службового становища, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської області, громадянину України, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 (РНОКПП НОМЕР_8 ).

Сторона обвинувачення вказує, що підставою застосування підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під варту є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень та наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п 1, 2, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримала, просила задовольнити, зазначивши, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом, що зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання, вказуючи на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків у кримінальному провадженні, разом з тим у випадку все ж застосування запобіжного заходу просили застосувати домашній арешт у певний період.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовим розглядом встановлено, що Управлінням з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000996 від 22.05.2024 за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Офісу Генерального прокурора.

13.11.2024 здійснено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, за невчинення в інтересах особи, яка надає неправомірну вигоду, дій з використанням службового становища, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської області, громадянину України, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 (РНОКПП НОМЕР_8 ).

Постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_14 від 18.10.2024 у вказаному кримінальному провадженні продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців тобто до 29.11.2024.

З частини 2 статті 8 та частини 5 статті 9 КПК України слідує, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, жодна особа не може бути позбавлена свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом та судовим органом, створеним відповідно до закону.

Згідно з положеннями ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Пріоритет положень Конституції над законами та підзаконними актами є очевидним та не підлягає доведенню. Окрім іншого, це підтверджено у рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» та інших справах.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя не приймає доводи сторони захисту та погоджується з доводами сторони обвинувачення та вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів та підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами, а саме:

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 08.08.2024;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 08.08.2024 ;

- листом АТ «Універсал Банк» від 19.06.2024 щодо руху коштів;

- протоколом огляду від 01.07.2024 інформації щодо руху коштів та міститься на DVD-R диску;

- листом АТ КБ «Приват БАНК» від 19.06.2024 щодо руху коштів за рахунками ОСОБА_12 ;

- протоколом огляду від 01.07.2024 інформації щодо руху коштів та міститься на СD-R диску;

- протоколом огляду від 25.07.2024 інформації з камер системи ситуаційного відеоспостереження міста Дніпро;

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_7 від 23.07.2024;

- протоколом про проведення НСРД № 42/13296 від 20.09.2023;

- протоколом про проведення НСРД № 42/13297 від 20.09.2023;

- рапортами ДВБ НПУ;

- протоколом тимчасового доступу від 20.08.2024;

- протоколом огляду світлин та публікацій соціальної мережі від 21.12.2023;

- протоколом огляду інформації з камер системи ситуаційного відеоспостереження м. Днпро № 19305/4215/02-23 від 24.11.2023;

- листом Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки НПУ від 14.06.2024 про перебування ОСОБА_7 у розшуку

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 ;

- протоколом огляду інформації щодо абонентських з`єднань ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , отриманих під час тимчасового доступу;

а також іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Наряду з вказаним, слідчий суддя приймає до уваги, що у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

В той же час, слідчий суддя не в повній мірі може погодитися із ризиками, на які вказує сторона обвинувачення в клопотанні та про які прокурор наголошував у судовому засіданні.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Стороною обвинувачення в клопотання вказує на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчим в клопотанні доведено, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, співучасть за попередньою змовою групою осіб у одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, за невчинення в інтересах особи, яка надає неправомірну вигоду, дій з використанням службового становища, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, може планувати втечу та переховування від органів досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості залишити територію України з цією метою, як і в межах пункту пропуску через державний кордон України так і поза межами таких, а також переховуватись на території України.

Перебування нашої держави у стані війни з російською федерацією може також сприяти ОСОБА_5 до залишення меж підконтрольної Україні території, що унеможливить подальше проведення належного досудового розслідування та судового розгляду.

При цьому, посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного в певній мірі є безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю до 13.11.2024 процесуального статусу підозрюваного та відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не застосування йому запобіжного заходу.

Окрім цього, сторона обвинувачення стверджує, на наявність ризику передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Мотивуючи вказаний ризик слідчий у клопотанні вказує, що зважаючи на інкримінування підозрюваному злочину за ч. 3 ст. 368 КК України, а також на міру покарання, яка загрожує йому, сторона обвинувачення обґрунтовано вважає, що ОСОБА_5 , перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, вчинятиме дії спрямовані на знищення або спотворення доказів у даному кримінальному провадженні, збір яких на даний час слідством не завершено, що значно вплине на процес доказування вини як підозрюваного, так й співучасників, інших можливих спільників, які діяли за попередньою змовою групою осіб.

Слідчий суддя приймає до уваги, що та на теперішній час у кримінальному провадженні не проведений увесь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, не встановлені усі місця зберігання предметів та документів, що можуть бути використані як речові докази, не встановлені усі особи причетні до його вчинення.

Підозрюваний ОСОБА_5 та інші особи за попередньою змовою під час вчинення кримінального правопорушення, з метою узгодження дій по реалізації злочинного плану вживали заходи конспірації та приховування своєї діяльності. Зокрема, використовували мобільні термінали, інші електронні засоби, які за своїм функціоналом дозволяють спілкуватися шляхом направлення зображень і текстових повідомлень. Вказані засоби зв`язку, як знаряддя підготовки вчинення злочину, містять докази протиправної діяльності підозрюваного та інших співучасників, а тому, усвідомлюючи важливість доказового значення цих предметів для досудового розслідування, підозрюваний матиме можливість вжити заходів до їх приховання, знищення чи спотворення наявної у них інформації.

Досудове розслідування на даний час триває, збираються відомості на підтвердження винуватості ОСОБА_5 та інших осіб, які б прокурор вважав достатніми для завершення слідства, а тому знищення таких відомостей негативно вплине на повноту кримінального провадження.

Разом з тим, ані слідчим в клопотанні, ані прокурором в судовому засіданні не доведено в повній мірі вказаного ризику та те, що його можливо уникнути шляхом покладення відповідних обов`язків.

Також, слідчий у клопотанні вказує на наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_5 , маючи тісні зв`язки у державних та правоохоронних органах, може незаконно впливати на свідків, експертів, інших учасників кримінального провадження, з метою надання недостовірних показів, зміни раніше наданих у кримінальному провадженні показів і уникнення кримінальної відповідальності.

Прокурор вказує, що оскільки підозрюваному вручені повідомлення про підозру та клопотання про обрання запобіжного заходу з доданими до нього матеріалами досудового розслідування, якими воно обґрунтовується, відповідно останній отримав можливість знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які містять значиму інформацію, у тому числі щодо проведених слідчих та процесуальних дій, які йому до цього були невідомі. З урахування вказаної обставини підозрюваний, перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, матиме можливість обговорювати з співучасниками, іншими невстановленими особами, причетними до протиправної діяльності, як відомі, так й невідомі органу досудового розслідування обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, та усвідомлюючи невідворотність покарання, намагатиметься вплинути на цих осіб, розробити стратегію ухилення від відповідальності. Крім цього, враховуючи важливість та силу доказового значення висновків експертів у цьому провадженні підозрюваний, як особисто так і через інших осіб, може вдатися до впливу на цих учасників процесу у цьому ж кримінальному провадженні з метою дискредитації їх висновків. Враховуючи встановлення факту вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення у складі групи за попередньою змовою, у т.ч. з іншими невстановленими особами, перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, усвідомлюючи, що відомі йому особи з числа невстановлених на даний час стороною обвинувачення, можуть надати правдиві показання щодо його ролі у вчиненні кримінального правопорушення, намагатиметься вплинути на них з метою домогтися надання неправдивих показань на свою користь чи унеможливити своє викриття, а також приховування можливих співучасників та осіб, що їм сприяли.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом безпосереднього допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, на даний час з об`єктивних причин не встановлено та не допитано всіх свідків у кримінальному провадженні, показання яких можуть мати важливе доказове значення.

Разом з тим, прокурором не доведено, що вказаному ризику можливо запобігти виключно застосувавши запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також, сторона обвинувачення вказує на наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, проте в повній мірі в розрізі фактичних обставин справи та даних про особу підозрюваного, прокурором в судовому засіданні та слідчим в клопотанні не доведено існування вказаного ризику, проте в се ж не можна стверджувати на його відсутність.

Окрім цього, прокурором, в судовому засіданні доведено, що ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України виражається у тому, що підозрюваний може вчинити інші кримінальні правопорушення, у зв`язку із заволодінням ОСОБА_5 , будучи учасником групи за попередньою змовою, може вчинити інші кримінальні правопорушення, щодо свідків з метою уникнення відповідальності, а також продовжити кримінальні правопорушення проти власності у складі вказаної групи.

Разом з тим, на переконання слідчого судді, в світлі встановлених обставин кримінального провадження, зазначені ризики і мають ймовірність, проте доказів того, що запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе їм запобігти, слідчому судді не надано, а відтак слід вважати, що такі відсутні.

Слідчий суддя вважає, що вказані ризики можна виключити не лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а й застосуванням запобіжного заходу не пов`язаного з триманням особою під вартою й покладення відповідних обов`язків та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

За таких обставин, тримання під вартою ОСОБА_5 є невиправданим, а таке втручання в його основоположні права і свободи жодним чином не забезпечить реалізацію завдань кримінального провадження та об`єктивний судовий розгляд, а відтак клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Враховуючи вказане, вбачається, що клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень сторони обвинувачення про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та частково доведено актуальність ризиків на даний час, передбачених ст. 177 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, у межах строку досудового розслідування, що зможе забезпечити цілі кримінального провадження та одночасно не буде допущено порушення прав ОСОБА_5 .

Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованих злочинів і правильності кваліфікації його дій, з чим сторона захисту не погоджується, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000996 від 22.05.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000996 від 22.05.2024, а саме до 29.11.2024, у вигляді домашнього арешту у певний період доби з 22.00 год. до 06.00 год. наступної доби, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_5 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та прослідування в укриття цивільного захисту.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме :

- не відлучатися із м. Дніпро, Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , а також з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ;

- здати на зберігання до відповідного територіального підрозділу ДМСУ за місцем проживання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання органу Національної поліції за його місцем проживання.

Обов`язок контролю за виконанням ухвали слідчого судді покладається на прокурора у кримінальному провадженні № 0000996 від 22.05.2024.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1