Справа № 138/2065/24
Провадження №:1-кс/138/630/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м. Могилів-Подільський

Слідчий суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області клопотання прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000304 від 11.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

16.06.2024 до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області після усунення недоліків надійшло клопотання прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000304 від 11.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 10.07.2024 близько 22 години 42 хвилини до Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення від працівника Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області про те, що 10.07.2024 під час чергування на блок-посту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на в`їзд у місто Могилів-Подільський було зупинено автомобіль марки «Ford» моделі «Galaxy 1.9 ТDI» із державним номерним знаком « ІНФОРМАЦІЯ_2 » під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 . Під час перевірки документів, ОСОБА_4 пред`явив працівникам поліції посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 04.01.2013, видане УДАІ ГУ МВС України в м. Києві на ім`я ОСОБА_4 , із категорією ОСОБА_5 , в якому виявлено ознаки підробки.

За даним фактом 11.07.2024 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000304 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України

По прибуттю на місце події слідчо-оперативної групи 10 липня 2024 року на блок-посту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на в`їзд у місто Могилів-Подільський у ході проведення огляду місця події в присутності двох понятих вилучено та поміщено до спецпакету Національна поліція України слідче управління PSP1251753, після чого належним чином опечатано документ, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 04.01.013, видане УДАІ ГУ МВС України в м. Києві на ім`я ОСОБА_4 , із категорією «В».

Також дізнавачем 11.07.2024 винесено постанову про приєднання предметів до справи як речових доказів, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 04.01.013, видане УДАІ ГУ МВС України в м. Києві на ім`я ОСОБА_4 , із категорією «В».

В ході опитування ОСОБА_4 пояснив, що приблизно в 2013 році в установленому законом порядку отримав посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 04.01.2013, видане УДАІ ГУ МВС України у м. Києві.

Дізнавачем СД Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області 11.07.2024 у Вінницькому НДЕКЦ МВС України призначено експертизу технічного дослідження документів.

Крім того 11.07.2024 дізнавачем скеровано запит до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві та до сектору адміністративної практики Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області.

У відповідь на запит із сектору адміністративної практики Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення про те, що відповідно до облікових даних підсистеми «Головного сервісного центру посвідчення водія» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційного порталу Національної поліції України» посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 04.01.2023 значиться за громадянином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виданий Центром ДАІ 2307.

Під час доопрацювання матеріалів клопотання про арешт майна, дізнавачем повторно 15.07.2024 скеровано запит до сектору адміністративної практики Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області.

У відповідь на запит дізнавача із сектору адміністративної практики Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення про те, що відповідно до облікових даних підсистеми «Головного сервісного центру посвідчення водія» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційного порталу Національної поліції України» посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 18.04.1974 значиться за громадянином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виданий Центром ДАІ 2307 (статус зданий в архів). Разом з тим, посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 04.01.2013 значиться за громадянином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданий ВРЕР ДАІ № 10 ГУМВСУ в м. Києві (статус загублений змінено 12.07.2024).

На думку прокурора, вказане посвідчення водія зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того, вказане посвідчення являється предметом вчинення кримінального правопорушення, обставини якого доводяться в межах досудового розслідування.

За вказаних обставин, з метою збереження речового доказу, а також для проведення необхідних слідчих (розшукових) дій, прокурор просить накласти арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 04.01.2013, видане УДАІ ГУ МВС України у м. Києві на ім`я ОСОБА_4 із категорією «В».

Прокурор в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розгляд клопотання провести без його участі, клопотання підтримав, просив задовольнити. ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд клопотання провести без його участі та відмовити в задоволенні клопотання прокурора, додавши до заяви ряд доказів на підтвердження правомірності отримання посвідчення водія, про арешт якого просить слідчий. Вказане згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши зміст клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до висновку, що у клопотанні необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що є джерелом права в Україні, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантується захист від неправомірних обмежень не лише власникам існуючого майна, а й власникам майнових прав та інших активів, що мають "розумні очікування" на реалізацію свого майнового права (рішення у справі "Броньовський проти Польші" від 22.06.2004 за заявою № 31443/96, рішення від 01.06.2006 у справі "Федоренко проти України" (п.п. 21-34)).

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, право власності не є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У практиці Європейського суду з прав людини напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: a) чи є втручання законним; b) чи переслідує воно "суспільний інтерес"; c) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд з прав людини констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Положеннями ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканність права власності.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження позбавлення або обмеження права власності здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати та довести свою ініціативу з посиланням на норми закону.

За визначенням ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Приписами ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За загальними правилами, визначеними ст. 132 КПК України, застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно приписів ч. 3-6 ст. 170 КПК України, умовами арешту майна для досягнення у кримінальному провадженні законної мети відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є наявність визначеної сукупності обставин, які підлягають встановленню для прийняття відповідного процесуального рішення.

З урахуванням зазначеного, обґрунтованість застосування арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження, залежить від підтвердження висновків про існування відповідної сукупності обставин фактичними даними, які випливають із представлених доказів.

Потреба в арешті майна обумовлюється як правовою підставою застосування цього заходу забезпечення, так і його метою та завданням відповідно до конкретних обставин кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен серед іншого враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зі змісту клопотання прокурора про арешт майна вбачається, що необхідність такого арешту була обумовлена визнанням зазначеного вище майна речовими доказами, оскільки існує сукупність достатніх підстав вважати, що вказане майно є предметом кримінального правопорушення та відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України.

Завданням арешту зазначеного майна прокурор визначив запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів.

У той же час докази, які додані прокурором до клопотання, свідчать про недоведеність стороною обвинувачення існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України за обставин, що наведені у клопотанні прокурора про арешт майна, з огляду на таке.

Так, згідно з витягом з ЄРДР Могилів-Подільським районним відділом поліції ГУНП у Вінницькій області 11.07.2024 розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000304 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України на підставі повідомлення працівника Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області про те, що 10.07.2024 під час чергування на блок-посту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на в`їзд у місто Могилів-Подільський було зупинено автомобіль марки «Ford» моделі «Galaxy 1.9 ТDI» із державним номерним знаком « ІНФОРМАЦІЯ_2 » під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 . Під час перевірки документів у останнього, він пред`явив працівникам поліції посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 04.01.2013, видане УДАІ ГУ МВС України в м. Києві на ім`я ОСОБА_4 , із категорією ОСОБА_5 , в якому виявлено ознаки підробки.

Відповідно до рапорту інспектора СРПП Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 від 10.07.2024, під час чергування на блок-посту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на в`їзд в. м. Могилів-Подільський було зупинено автомобіль марки «Ford» моделі «Galaxy 1.9 ТDI» із державним номерним знаком «АА7620XA» та під час перевірки наявних документів у водія ОСОБА_4 було виявлено підробку посвідчення водія серії НОМЕР_1 , після чого його напарником було здійснено виклик на лінію «102» та повідомлено про дану подію. Під час перевірки посвідчення водія серії НОМЕР_1 по базі ІКС ІПНП було встановлено, що за вказаною серією посвідчення водія видано на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 18.04.1972, а також під час візуального огляду виявлено нанесення шрифту не заводським способом, у вигляді більш тонкого шрифту, що свідчить про ознаки підробки.

При цьому дізнавачем 15.07.2024 за № 12001/223/49-2024 начальнику САП Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області скеровано запит щодо надання інформації про те, кому та яким органом було видано посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 04.01.2013.

15.07.2024 за вих. № 12012/223/2024 дізнавачем отримано відповідь на вказаний вище запит, згідно якої, відповідно облікових даних системи «Головного сервісного центру посвідчення водія» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційного порталу Національної поліції України» посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 18.04.1974 значиться за гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виданий Центром ДАІ 2307 (статус зданий в архів) та посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 04.01.2013 значиться за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданий ВРЕР ДАІ № 10 ГУМВС в м. Києві (статус загублений змінено 12.07.2024).

Крім того, ОСОБА_4 до заяви про відмову в задоволенні клопотання додав копії наступних документів: картки водія, виданої 29.12.2012, медичної довідки від 24.08.2012 та копію свідоцтва про закінчення закладу з підготовки і підвищення кваліфікації водіїв. Відповідно до вказаних документів ОСОБА_4 пройшов програму підготовки водіїв транспортних засобів категорії «В» в Приватному підприємстві «Освіта-Авто», про що одержав свідоцтво серії НОМЕР_2 від 26.12.2012 та на ім`я ОСОБА_4 видано посвідчення водія серії НОМЕР_1 .

Таким чином вказаними доказами доводиться отримання ОСОБА_4 посвідчення водія серії НОМЕР_1 в передбачений законом спосіб.

При цьому жодних належних та допустимих доказів того, що вказане посвідчення водія, на яке прокурор просить накласти арешт, містить ознаки підробки та є предметом вчинення кримінального правопорушення, а отже має ознаки речового доказу, прокурором не надано. А додана до клопотання відповідь САП Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області вих. № 12012/223/2024 лише підтверджує отримання ОСОБА_4 посвідчення водія серії НОМЕР_1 в передбачений законом спосіб.

За змістом п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

За викладених вище підстав у їх сукупності слідчий суддя приходить до висновку, що прокурор не довів належними та допустимими доказами, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України, те, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 є речовими доказом у розумінні ст. 98 КПК України, а відтак відсутні підстави для задоволення клопотання.

Керуючись ст. 41 ч. 4, 64 ч. 1 Конституції України, ст.ст. 3 ч. 1 п. 18, 7, 98, 132, 170-173, 309 ч. 1 п. 9, 372 КПК України слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У клопотанні прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000304 від 11.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1