Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 497/985/24
Провадження по справі № 1-кп/514/143/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Тарутине у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за участю захисника ОСОБА_5 клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Тарутинського районного суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Під час судового розгляду прокурор звернувся до суду із клопотаннями про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, строк дії якого закінчується 23.08.2024 року включно, посилаючись на те, що ризики, які існували на час обрання та при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу, не зменшились.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, посилаючись на доводи, які викладені у ньому.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на його необґрунтованість, зазначивши, що наміру ухилятися від суду у її підзахисного немає. Вина не доведена, а доводи про те, що йому загрожує у разі доведення винуватості покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років не є підставою для тримання під вартою. Просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та за місцем мешкання характеризується позитивно. Крім цього, на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, а також він здіснює догляд за хворим батьком.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав доводи захисника та просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання суд дійшов висновку про таке.

Згідно ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Згідно ч.2 цієї ж статті КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченомуглавою 18цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 01.02.2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб до 30.03.2024 року включно, з одночасним визначенням розміру застави у межах 80 (восьмидесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 гривень. При обранні такого запобіжного заходу судом досліджені обставини справи, встановлена наявність обґрунтованої підозри, та наявність ризиків таких як усвідомлення обвинуваченого в тому, що йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років з конфіскацією майна, можливість покинути територію України та уникнути притягнення до відповідальності, вдатися до незаконних способів перетину державного кордону, що наддасть можливість переховуватись від суду, можливість поза процесуального впливу на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, можливість вчинення інших кримінальних правопорушень, зокрема, переправлення осіб через державний кордон.

В подальшому, ухвалами слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 27.03.2024 року та 27.04.2024 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 діб.

Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 25.06.2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінсується 23.08.2024 року.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не буде завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ч.1-3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за 5 днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою і може бути задоволено при умові, що заявлений ризик, який став обгрунтуванням обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшився або появилися нові ризики, які оправдовують тримання особи під вартою та при наявності обставин, які перешкоджають завершенню судового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Враховуючи, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 23 серпня 2024 року, прокурором заявлено клопотання про продовження зазначеного запобіжного заходу строком 60 (шістдесят) діб, посилаючись на те, що ризики, передбачені п.п.1, 2 , 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не відпали та не зменшилися.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден і збільш м`яких запобіжних заходів не з може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини наведені в ст. 178 КПК України.

При вирішенні даного клопотання суд бере до уваги, що прокурор, звертаючись з клопотанням про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не довів про наявність достатніх даних про те, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, а фактично ґрунтується на тяжкості вчиненого злочину та неможливість застосування іншого більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 року №14-рп/2003, тяжкість злочину не є єдиною підставою для обрання виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою, а враховується разом з іншими обставинами по справі.

Пунктом 38 рішення ЄСПЛ «Сергій Волосюк проти України» від 12.03.2009 р. (заява № 1291/03) передбачено, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Як зазначено у рішенні по справі «Хайредінов проти України»(Заява № 38717/04), «Суд підкреслює, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється in abstracto. Іншими словами, пункт 3 статті 5 Конвенції не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Виправдання будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами державної влади (див. рішення у справі «Шишков проти Болгарії» (Shishkov v. Bulgaria), N 38822/97, пункт 66, ECHR 2003-I (витяги)».

Крім того, у вказаному рішенні, зазначено, що існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі «Власов проти Росії» (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови»§58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений (підозрюваний) може втекти ( «Храїда проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Розташування місця мешкання неподалік лінії Державного кордону само по собі не свідчить про вірогідну втечу обвинуваченого, оскільки докази намагання перетину кордону не надані, а у зв`язку із воєнним станом в державі, кордон охороняється у особливому режимі.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до положень ч.6 ст.132, ст.184 КПК України на сторону обвинувачення покладено обов`язок доведення обставин, на які вона посилається в питанні застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як свідчить зміст клопотання прокурором належним чином не обґрунтовано неможливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. В обґрунтування вказаного питання прокурор послався лише на перелік ризиків, однак не навів жодних доводів з приводу того чому до обвинуваченого недоцільно застосовувати більш м`які запобіжні заходи.

Тому вирішуючи питання про відмову в задоволенні клопотання прокурора суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а також загальну спрямованість реформи кримінального судочинства на гуманізацію та підвищення гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.

На підставі викладеного, суд вважає клопотання прокурора таким, що не підлягає задоволенню.

Проте, суд дійшов висновку можливим застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, беручи до уваги обставини скоєння злочину та те, що останній має постійне зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , міцні та неперервні родинні зв`язки, оскільки перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_7 , виховує двох малолітніх дітей, здіснює догляд за хворим батьком ОСОБА_8 , який потребує лікування та піклування, що зобов`язує обвинуваченого працювати, щоб заробляти гроші, а також за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, що є, на думку суду, в сукупності вагомими підставами для зміни запобіжного заходу із тримання під вартою на нічний домашній арешт.

Надаючи оцінку вказаному, суд вважає, що запобігти встановленим в даному провадженні ризикам неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого можливо не тільки шляхом застосування найсуворішого запобіжного заходу, але й застосувавши до нього більш м`який запобіжний захід, який в тому числі буде пов`язаний із контролем за поведінкою обвинуваченого.

На переконання суду до обвинуваченого ОСОБА_4 доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту із покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, які дозволять запобігти ризикам незаконного впливу на свідків, вчинення інших правопорушень, переховування від суду. На думку суду таке обмеження свободи обвинуваченого забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе існування обґрунтованої підозри щодо вчинення особою кримінального правопорушення, існування ризиків передбаченихст.177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи викладене, на переконання суду, стороною обвинувачення не було доведено неможливості застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки впродовж судового розгляду кримінального провадження, натомість, стороною захисту доведено підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. «с» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно ч.1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту при фактичних обставинах цієї справи та повідомленої ОСОБА_4 підозри, особи обвинуваченого, з урахуванням встановлених ризиків, на думку суду, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позаяк дозволить досягти мети застосування запобіжних заходів, визначеної у ст. 177 КПК України.

Таким чином, суд вважає можливим обрати обвинуваченому міру запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбаченихст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 194, 199, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 - відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт - задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 22.00 до 06.00 години за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- не відвідувати розважальні заклади будь-якого типу;

- заборонити виїзд з України та здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали становить 2 (два) місяці, тобто до 21 жовтня 2024 року, включно.

Виконання ухвали покласти на відділення поліції №2 Болградського РВП ГУНП Одеській області.

Контроль за виконанням ухвали доручити прокурору Болградської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 що під час здійснення за ним контролю з приводу виконання ухвали суду Тарутинського районного суду Одеської області від 22.08.2024 року щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту працівники органу внутрішніх справ мають право з`являтися за місцем його проживання, а також вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали вручити обвинуваченому негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1