ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2348/24 Справа № 207/2588/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 червня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000183, якою

ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кам`янське Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілим та кримінальне провадження закрито, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 червня 2024 року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілим та кримінальне провадження за його обвинуваченням за ч. 1 ст. 122 КК України закрито.

Обгрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що враховуючи, що ОСОБА_7 вперше вчинив нетяжкий злочин, передбачений ч.1 ст. 122 КК України, примирився з потерпілим, який претензій матеріального та морального характеру до нього не має, що підтвердив в судовому засіданні, звільняє ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим на підставі ст.46 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що хоча ч. 1 ст. 122 КК України і відноситься до нетяжких злочинів, разом з тим, передбачає відповідальність за вчинення умисного тілесного ушкодження, в той час як ст. 46 КК України передбачає можливість звільнення у зв`язку з примиренням у разі вчинення необережного нетяжкого злочину. Вказує, що ч. 1 ст. 122 КК України відноситься до приватного обвинувачення та відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття такого кримінального провадження, а 04 червня 2024 року потерпілий у судовому засіданні заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення відповідно до п.7 ч.2 ст. 284 КПК України, але судом звільнено обвинуваченого від відповідальності через застосування ст. 46 КК України.

На апеляційну скаргу прокурора захисник подав заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, а ухвалу суду залишити без зміни.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_7 , його законний представник ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Потерпілий ОСОБА_10 у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання апеляційного суду, зазначених вимог суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, дотримався не в повному обсязі.

Зокрема, як слідує з матеріалів кримінального провадження, у підготовчому судовому засіданні було задоволено заяву потерпілого ОСОБА_10 та закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000183 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, зі звільненням його від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим.

Поміж тим, відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Статтею 46 КК України визначено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

З наведеного слідує, що передумовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України є вчинення особою вперше кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину (окрім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції).

При цьому санкція ч. 1 ст. 122 КК України передбачає покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років, тобто вказаний злочин, у розумінні ч. 4 ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

Однак злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, характеризується умисною формою вини, що виключає можливість застосування положень ст. 46 КК України.

На противагу викладеному судом першої інстанції прийнято рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, вважається застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до положень ст.ст. 409, 413 КПК України підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, вказана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України з призначенням нового розгляду справи у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Ухвалу Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 червня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000183, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілим та кримінальне провадження закрито, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4