ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2578/24 Справа № 180/2433/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000375 від 26 серпня 2023 року стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Марганці Дніпропетровської області, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора в режимі відеоконференції ОСОБА_9

захисника в режимі відеоконференції ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Цим вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження при таких обставинах.

26.08.2023 року, близько 04 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби військової частини НОМЕР_1 та обіймаючи посаду кухаря їдальні військової частини, діючи необережно, керуючи автомобілем ВАЗ 210930-20, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, під час руху по ґрунтовій дорозі в напрямку від вул. Базарної до р. Томаківка в м. Марганець Дніпропетровської області, в порушення п.10.1 Правил дорожнього руху, змінив напрямок руху автомобіля вліво, після чого виїхав за межі ґрунтової дороги та з`їхав з мосту, внаслідок чого транспортний засіб перевернувся та пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_8 отримав тілесне ушкодження у вигляді множинних переломів кісток тазу, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більше як 21 день).

Короткий зміст вимог апеляційних скарги і узагальненні доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник, не оскаржуючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286-1 КК, просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого через суворість та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Захисник зазначає, що обвинувачений вину свою визнав повністю та розкаявся, скоїв необережний нетяжкий злочин, раніше не судимий і не притягався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, позитивно характеризується, на обліках у лікаря та нарколога не перебуває, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , солдат. Обвинувачений також надав потерпілому матеріальну допомогу в лікарні, який не має матеріальних чи моральних претензій. Захисник вказує на обставини, що пом`якшують покарання, як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добросовісне виконання процесуальних дій, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

В апеляційній скарзі потерпілий просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. Вважає призначене ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі надто суворим, оскільки останній вину визнав повністю та розкаявся, попросив в потерпілого вибачення, надав йому допомогу в лікарні на придбання ліків і він не має жодних до обвинуваченого претензій. Крім того, обвинувачений є військовослужбовцем і здійснює захист України від ворожої агресії російської федерації.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник в режимі відеоконференції підтримав свою та потерпілого апеляційні скарги, просив задовольнити, а вирок суду в частині призначеного покарання змінити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника та потерпілого, вважав їх безпідставними, а вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а в задоволенні апеляційних скарг відмовити.

Обвинувачений та потерпілий в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про поважні причини неявки та про відкладення судового засідання суду не подавали, у зв`язку з чим та відповідно до ч. 4 ст. 405 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), апеляційний розгляд проведений без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду та правова кваліфікація його дій не оскаржуються прокурором в апеляційній скарзі, визнавались обвинуваченим в суді першої інстанції, у зв`язку з чим судовий розгляд проведений за правилами ч. 3 ст. 349 КПК, а тому відповідно до ч. 2 ст. 394, ст. 404 КПК апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, можливість призначити основне покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді штрафу, та вирок суду в частині покарання, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Реалізація такої мети є одним з аспектів виконання, визначених у ст. 2 КПК завдань кримінального провадження, якими, зокрема є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, у тому числі потерпілих.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Як слідує з роз`яснень щодо правильного та однакового застосування зазначених вище положень закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Положеннями ч. 1 ст. 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Правова конструкція ч. 1 ст. 69 КК законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації ними своїх дискреційних повноважень під час призначення винуватій особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування ст. 69 КК.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що приписи ст. 69 КК про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Обставини чи сукупність обставин, які відповідно до вимог ст. 69 КК надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають перебувати в обумовленому взаємозв`язку із цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, обсягом, характером і змістом дій та іншими факторами, які безпосередньо обумовлюють вчинення кримінального правопорушення та впливають на його характеристику за критеріями суспільної небезпеки вчиненого та винуватого, їх характеру та ступеня.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК повинні бути встановлені пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Вказані вище висновки апеляційного суду узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, зокрема, викладені в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 606/1059/22.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, як щире каяття та обставиною, що обтяжує покарання, як вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

При визначенні обвинуваченому виду та розміру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який відноситься відповідно до ст. 12 КК до нетяжких злочинів, вчиненого проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів не перебуває.

Таким чином суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування ст. 69, 75 КК та покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 286-1 КК з позбавленням права керувати транспортними засобами, є необхідним та достатнім для перевиховання обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції і вони ґрунтуються на вимогах закону. При цьому апеляційний суд зважає також і на обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме обвинувачений, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, в порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху, не маючи ніяких перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому його виконати, змінивши напрямок руху автомобіля вліво, після чого автомобіль виїхав за межі ґрунтової дороги та з`їхав з мосту, внаслідок чого перевернувся та пасажир ОСОБА_8 отримав тілесне ушкодження у вигляді множинних переломів кісток тазу, що відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції в повній мірі врахував тяжкість кримінального правопорушення, обставини, при яких воно було вчинено, особу обвинуваченого, наявність обставин, яка пом`якшує і обтяжує покарання, та обґрунтовано не знайшов обставин, які настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що дало б підстави для застосування положення ст. 69 КК.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого про можливість пом`якшити покарання із застосування ст. 75 КК, то апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Згідно із законом ст. 75 КК може бути застосована в тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Водночас за вимогами ч. 1 ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за... порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції... при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За таких обставин, в чинній редакції ч. 1 ст. 75 КК законодавцем встановлена заборона про звільнення винних від відбування покарання з випробуванням, які засуджені за порушення правил безпеки дорожнього руху та керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, до яких відносить і злочин, передбачений ч. 1 ст. 286-1 КК.

З огляду на вищевикладене, відповідні доводи та вимоги апеляційної скарги потерпілого не ґрунтуються на положеннях закону України про кримінальну відповідальність і не можуть бути задоволені.

Таким чином апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування ст. 69, 75 КК, враховуючи усі обставини вчиненого злочину, особу обвинуваченого, вид та розмір покарання, призначений ОСОБА_7 відповідають принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатніми для досягнення цілей покарання, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційних скарг захисника та потерпілого є неспроможними та не можуть бути задоволеними.

Обставин, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, апеляційним судом під час перегляду вироку не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг захисника та потерпілого, тому їх слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року стосовно ОСОБА_7 за частиною 1 статті 286-1 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4