Справа № 463/8055/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/869/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000980 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 10.06.2024 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє: 03.04.2023 Франківським районним судом м. Львова за ч.4 ст.185, ч.1, 4 ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі 5 років 2 місяці,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

встановила:

Обвинувачений подав апеляційну скаргу на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 10.06.2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, остаточно, за сукупністю кримінальних правопорушень, до даного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 03.04.2023 та остаточно призначено ОСОБА_6 - 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахується з моменту його затримання - 07.09.2022, як зазначено у вироку Франківського районного суду м.Львова від 03.04.2023.

Речові докази: «DVD-R» диск з відеозаписами із камер відео спостереження -залишено при матеріалах справи.

Електричний самокат «Crosser T4 Turbo», який згідно з розписками потерпілого ОСОБА_9 (а.с.76-77) переданий йому на зберігання, вважається повернутим за належністю.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить зменшити строк покарання або скерувати справу в суд першої інстанції для перегляду оскільки, на його думку, судом першої інстанції невірно було оцінено фактичні обставини справи, які відбулися 08.07.2022 року.

Апелянт наголошує, що на вул. Мечнікова у м. Львові побачив самокат, який не був прикріплений, а тому подумав, що він нічий і взяв собі та тримав дома, а не продав, тобто не для збагачення він взяв самокат, а сам катався на ньому. Коли знайшовся власник самоката та до нього по цьому питанню звернулися, то він відразу повернув самокат, і власник був йому вдячний.

Апелянт наголосив, що розгляд був проведений без участі захисника в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції у вироку зазначено, що 08.07.2022 року близько 11-15 год. ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, який в подальшому неодноразово продовжено, діючи повторно, з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вважаючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно викрав електричний самокат «Crosser T4 Turbo», який належить ОСОБА_9 , чим заподіяв останньому матеріальної шкоди на суму 21 300 грн.

Заслухавши доповідача, міркування обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, підтримане його захисником - адвокатом ОСОБА_8 , думку прокурора про залишення без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 , за ч.4 ст. 185 КК України, як вчинення таємного викрадення чужого майна(крадіжки), вчинене повторно, у період дії воєнного стану.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зазначені вище вимоги судом першої інстанції були враховані та дотримано принципів призначення покарання.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження та обвинуваченому ОСОБА_6 обрано покарання в межах санкції статті обвинувачення.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином; обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З врахуванням зазначеного суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для обрання покарання ОСОБА_6 у виді позбавленням волі. Підстав для обрання більш м`якого або тяжчого покарань судом першої інстанції не встановлено.

Крім того обвинувачення ОСОБА_6 було пред`явлено, за ч.4 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив крадіжку у період воєнного стану який введений в Україні. Відповідно судом першої інстанції при прийнятті рішення при призначенні обвинуваченому покарання зазначене вище було враховано.

Відтак у суді апеляційної інстанції встановлено, що апеляційні вимоги обвинуваченого щодо можливості призначення йому більш м`якого покарання були предметом розгляду в суді першої інстанції та є безпідставними.

Злочин вчинений ОСОБА_6 у 2022 році, за ч 4 ст. 185 КК України, а саме крадіжку на суму 21 300 грн., не підпадає під зміни внесені у Кримінальний кодекс України стосовно декриміналізації по ст. 185 КК України, через суму збитку, яка, у разі вчинення крадіжки у 2022 році, не повинна перевищувати 2481 грн.

Апеляційні вимоги обвинуваченого про те, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без участі захисника є необгрунтованими так, як з адвокатом ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_6 уклав договір від 28.10.2022 року про надання правової допомоги. 02.10.2023 року підготовче судове засідання відбулося за участю обвинуваченого та його захисника - адвоката ОСОБА_10 (а.с.48). В подальшому в судовому засіданні від 20.03.2024 року обвинувачений ОСОБА_6 погодився продовжити судовий розгляд без участі його захисника (а.с.132) .

Відповідно право на захист інтересів обвинуваченого судом першої інстанції порушено не було.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження у суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Личаківського районного суду м.Львова від 10.06.2024 року яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - з моменту вручення копії рішення.

Головуючий:

Судді: