Справа №: 630/967/24 Провадження № 1-кп/630/45/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Люботині обвинувальний акт стосовно: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2024 року до Люботинського міського суду Харківської області з Харківської окружної прокуратури Харківської області для розгляду по суті надійшов даний обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Кримінальне провадження внесено до ЄРДР 04.07.2024 за № 0000390.

Запобіжний захід ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Люботинського міського суду Харківської області від 05.07.2024 р. було обрано у виді тримання під вартою, ухвалою слідчого судді Люботинського міського суду Харківської області від 28.08.2024 р. було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. На даний час строк дії запобіжного заходу спливає.

Прокурор заявив клопотання про продовження строків тримання ОСОБА_5 під вартою, без визначення застави, у зв`язку з тим, що останній може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідка та потерпілу у цьому кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він не зареєстрований, не має паспорту, не працює та раніше в силу ст.89 КК України, раніше не судимий.

Також, прокурор вважав можливим призначити обвинувальний акт до судового розгляду та вказав, що отримання досудової доповіді від органу пробації не є необхідним, оскільки матеріали кримінального провадження містять усі відомості щодо особи обвинуваченого.

Захисник проти продовження запобіжного заходу заперечував та вважав, що ризики не доведені. Прокурором не додано жодного доказу на підтвердження вказаних ризиків. Прокурор позбавив суд можливості дослідити докази вказаних ним ризиків. При обранні запобіжного заходу усі докази не були зібрані, а тому не було враховано усі обставини. Обвинувачений та потерпілий примирилися. Впливати обвинувачений на потерпілого або свідків не може, оскільки вони надали свої покази, які є тотожними із показами обвинуваченого. Тому, змінювати покази потерплого і свідка немає сенсу. Обвинувачений увесь час живе за однією адресую і не буде переховуватися від суду. Обвинувачений не заробляв та не заробляє гроші злочинним шляхом, а тому не може вчинити злочинів з метою отримання прибутку. Вважав необхідним відмовити у задоволенні клопотання прокурора або можливим обрання запобіжного заходу, що не пов`язаний із триманням під вартою.

Обвинувачений підтримав думку захисника та просив не тримати його під вартою. Вказав, що паспорт не отримував, мешкав постійно з 8 років разом із матір`ю у Харківській області на території Люботина у АДРЕСА_1 , а останній рік після смерті матері він мешкає там один. Офіційно шлюб він ні з ким не укладав, дітей на утриманні не має, інвалідність у нього відсутня, останні два роки неофіційно працював вантажником у магазині. З потерпілим він примирився. Не заперечував проти призначення справи до розгляду.

Захисник вважав можливим призначити обвинувальний акт до розгляду та не наполягав на отриманні досудової доповіді від органу пробації.

Потерпілий підтримав думку захисника щодо продовження тримання під вартою та вказав, що примирився з обвинуваченим і не має до нього претензій. Не заперечував проти призначення обвинувального акту до розгляду.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження щодо можливості призначення судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт та додатки до нього, суд приходить до висновку про можливість призначення справи до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Підстав для повернення обвинувального акту прокурору немає. Враховуючи думку сторони захисту та обвинувачення отримання досудової доповіді органу пробації не є необхідним.

Щодо клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою суд зазначає наступне.

Суд, вислухавши сторони обвинувачення та захисту, враховує, що судовий розгляд справи не закінчено, а ризики щодо ОСОБА_5 , які було встановлено ухвалою слідчого судді від 28.08.2024 р., не сплинули та є реальними. Окрім того, строк дії запобіжного заходу спливає 05.10.2024 р.

Стороною захисту не спростовано ризики, та не подано доказів про їх хибність.

При цьому суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

ОСОБА_5 в силу ст.89 КК України раніше не судимий, не працює, не має паспорту громадянина України та не має зареєстрованого місця мешкання, не має родини, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що виключає можливість закриття провадження у зв`язку із примирення між ним та потерпілим.

Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час не зменшились. Так, ОСОБА_5 може переховуватися від суду з метою уникнення суворого покарання, пов`язаного із тривалим позбавленням волі, впливати на свідків та потерпілого, з метою змінити їх покази на свою користь або вчинити новий злочин, оскільки відсутні достовірні відомості про наявність у нього постійного джерела доходів для забезпечення нормальної життєдіяльності.

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством, тримання особи під вартою, з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або, якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_5 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

Враховуючи те, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, характер та обставини інкримінованого злочину, суд приходить до переконання, що наведені обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Діючий запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються ОСОБА_5 , кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою, продовживши строк дії даного запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314-316, 331, 334 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у відкритому судовому засіданні на 03 жовтня 2024 року на 15-50 годину.

Розгляд кримінального провадження проводити суддею одноособово.

Про час і місце проведення судового засідання повідомити учасників судового провадження.

Клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою задовольнити.

Продовжити застосування до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк дії ухвали до 01 грудня 2024 року включно.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 07.10.2024.

Суддя ОСОБА_1