Номер провадження: 11-кп/813/2036/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та з використанням системи «ВКЗ» за участю заступника начальника відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 матеріали справи за його апеляційною скаргою на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14.06.2024 року про закриття кримінального провадження №0000713 від 28.08.2021 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Нова Миколаївка Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, працюючого інспектором-черговим чергової частини штабу батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Одеській області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.294 КК України,

встановив:

оскарженою ухвалою задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 , звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.294 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження №0000713 від 28.08.2021 року відносно ОСОБА_8 .

Запобіжний захід обраний обвинуваченому ОСОБА_8 у виді особистого зобов`язання скасовано.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, місцевий суд послався на те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 підлягає закриттю, у зв`язку із закінченням строків давності, так як інкриміновані йому дії мали місце 02.05.2014 року, та з моменту скоєння кримінального правопорушення минуло більше десяти років.

Не погодившись з ухвалою суду, заступник начальника відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою на підставі ст.49 КК України ОСОБА_8 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.294 КК України, а кримінальне провадження №0000713 від 28.08.2021 року закрити.

Одночасно прокурор просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 витрати на залучення експертів у сумі 3089,16 грн.

Прокурор вказує, що ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, прокурор посилається на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 370 та 285 КПК України, в оскарженій ухвалі не дотримався вимог до змісту ухвали суду про закриття кримінального провадження, оскільки не зазначив жодних відомостей на підтвердження фактів вчинення кримінального правопорушення та наявності його складу.

Крім того, прокурор вказує, що звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності без констатації факту вчинення ним кримінального правопорушення та закриття кримінального провадження, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки звільнити від кримінальної відповідальності можливо особу лише «за вчинені кримінальні правопорушення».

Також прокурор вказує про порушення місцевим судом ст.ст. 118, 370 КПК України, оскільки постановляючи оскаржену ухвалу суд першої інстанції не вирішив питання про процесуальні витрати на залучення експертів, що в даному кримінальному провадженні становить 3089,16 грн., а саме за проведення комплексної експертизи зброї та судово-фототехнічної експертизи висновок експерта №КСЕ-19/111-21/27868 від 27.07.2021 року.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, ухвала суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржена.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до положень ст. 2 КПК, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Згідно положень ч.1 ст.285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. У зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закривається судом (п.1 ч.2 ст.284 КПК).

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частини 3 та 5 ст.288 КПК передбачають, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно оскарженої ухвали, у даному кримінальному проваджені обвинуваченому ОСОБА_8 органом досудового розслідування інкримінувалося вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.294 КК України, за кваліфікуючими ознаками пособництво у активній участі у масових заворушеннях, що супроводжувались погромами та насильством над собою, вчинених за попередньою змовою групою осіб, скоєного за наступних обставин.

22.02.2003 року ОСОБА_8 закінчив навчання в Одеському училищі професійної підготовки працівників міліції УМВС України в Одеській області та у цей же день згідно наказу УМВС України в Одеській області №71 о/с від 10.03.2003 року призначений на посаду міліціонера 2 роти полку патрульної служби міліції Одеського міського управління УМВС України в Одеській області.

Відповідно до наказу Одеського міського управління Головного управління МВС України в Одеській області №170 о/с від 04.09.2013 року, у період з 04.09.2013 року по 25.08.2015 року ОСОБА_8 перебував на посаді заступника командира роти № НОМЕР_1 полку патрульної служби Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області.

Разом з тим, впродовж листопада 2013 року - лютого 2014 року на території України відбулися масові акції протестів проти свавілля чинної на той час влади, які в народі отримали назву « ІНФОРМАЦІЯ_2 », внаслідок яких колишній Президент України, його найближче оточення, а також керівництво правоохоронних і силових органів країни залишили країну, щоб уникнути кримінальної відповідальності за вчинені ними злочини проти громадян.

У вказаний період часу, у тому числі станом на 02.05.2014 року, Україна перебувала в стані загостреної соціально-політичної обстановки, яка характеризувалась масовими сутичками, конфліктами на політичному підґрунті, у тому числі політичному, в різних регіонах країни, у тому числі ініційовані представниками Російської Федерації.

01.03.2014 року у м. Одеса відбувся мітинг, організований активістами громадського руху « ОСОБА_9 », а саме: «Народної альтернативи», «Опору», «Молодіжної єдності», який зібрав близько семи тисяч учасників Поряд з цим, на площі Куликове поле у м. Одесі з березня 2014 року розташувалось наметове містечко учасників громадського руху «Антимайдан» у кількості близько 200 осіб, які були прихильниками проросійського шляху розвитку України. Зазначені особи проводили мітинги, акції протесту проти політики державної влади та пропагували проросійський шлях розвитку держави і поступову інтеграцію України у склад Російської Федерації.

30.04.2014 року в засобах масової інформації та в мережі «Інтернет» була розміщена інформація про те, що 02.05.2014 о 17:00 на стадіоні «Чорноморець» відбудеться черговий футбольний матч прем?єр ліги України між командами ФК « ОСОБА_10 » (м. Одеса) та ФК «Металіст» (м. Харків), в зв?язку з чим, очікувався приїзд великої кількості вболівальників.

Перед проведенням матчу вболівальники зазначених вище клубів, а також патріотично налаштовані організації анонсували проведення маршу «За єдину Україну».

Початок цього маршу в той день планувався у м. Одесі о 15 годині на Соборній площі, а завершення - поряд зі стадіоном «Чорноморець» у парку ім. Тараса Шевченка.

Зазначена подія викликала резонанс серед прихильників різних проросійських регіональних рухів. У зв?язку з чим напередодні проведення матчу в соціальній мережі «ВКонтакте» на сторінках прихильників проросійсько налаштованих груп - «Одеського антимайдану», «Одеса-антимайдан», «Н.О.Д.» (Народний визвольний Рух), «Одеська дружина» і «Б.О.Р. (Бригада оперативного Реагування) почали з`являтися гасла про недопущення проведення будь-яких масових заходів на території м. Одеси національно-патріотичного напрямку, а також підбурюючі до масових виступів, вчинення насильства, підпалів, захоплення адміністративних будівель та інших споруд, висловлювання. Окрім того, через мережу Інтернет поширювалась інформація про приїзд у місто радикальних націоналістичних партій, зокрема представників Правого сектору, з намірами вчиняти насильницькі дії проти російськомовної частини населення, які мають проросійські погляди, а також заклики до участі у несанкціонованому мітингу 02.05.2014 для «протидії націоналістам».

Того ж дня, УСБУ в Одеській області з метою недопущення можливих антигромадських проявів та дестабілізації ситуації в місті Одесі та Одеській області повідомило листом № 65/5/2-2/74 Головне управління МВС України в Одеській області про можливі провокації фізичних сутичок, протиправних антиконституційних дій у м. Одесі 02.05.2014 року.

02.05.2014 року, близько 14:05 год. на Олександрівському проспекті в м. Одесі зібралася група осіб з числа громадського руху «Антимайдан» (далі - «антимайданівці») у кількості приблизно 100 чоловік.

Приблизно о 14:30 год. (точний час слідством не встановлено) кількість «антимайданівців», озброєних дерев`яними та металевими палицями, битами, ланцюгами збільшилась до 300 чоловік. Зазначені особи, використовуючи як засоби захисту щити, бронежилети та каски, а також інші саморобні обладунки, пішим ходом перемістились до меморіалу захисникам правопорядку на Олександрівському проспекті в м. Одесі, який знаходився на відстані приблизно 600- 650 метрів від Соборної площі.

Більшість «антимайданівців», які складали цю групу мали закрите «балаклавами», хустками, шарфами та масками обличчя. Усі вони голосно і організовано вигукували проросійські гасла та погрози застосування фізичного насильства до учасників ходи «За єдину Україну», тим самим провокуючи до вчинення масових заворушень. При цьому, «антимайданівці», рухаючись групою осіб по проїжджій частині Олександрівського проспекту у м. Одесі, проявляючи агресію та заважаючи руху автотранспорту, порушували громадський порядок в центральній частині міста.

Вказане зібрання «антимайданівців» відбувалось без повідомлення місцевих органів влади, а їх агресивна поведінка чітко вказувала на намір здійснити сутичку саме із учасниками ходи «За єдину Україну».

На той час, охорону громадського порядку у вказаному районі забезпечували близько 10 міліціонерів Київського РВ ОМУ, під керівництвом начальника відділу громадської безпеки ОМУ особи, обвинувальний акт щодо якої скеровано до суду. Останній спілкувався з «антимайданівцями» і, отримавши від них інформацію про заплановані з їх боку незаконні дії, а саме: порушення громадського порядку, провокації бійок та масових заворушень, доповів про це своєму безпосередньому керівнику - заступнику начальника ОМУ ГУМВС України в Одеській області-начальнику громадської безпеки особи, обвинувальний акт стосовно якої направлено до суду.

В період часу 14:50 год. 15:00 год. (точний час слідством не встановлено) до місця подій на Олександрівському проспекті в місті Одесі прибули заступник начальника ГУМВС України в Одеській області особа, досудове розслідування щодо якої зупинено в межах іншого провадження у зв?язку з його розшуком, в.о. начальника управління громадської безпеки ГУМВС України в Одеській області та командир полку ПС ОМУ осіб, обвинувальний акт стосовно яких направлено до суду.

Приблизно о 15 годині (точний час слідством не встановлено) близько 30 осіб за попередньою змовою з числа представників громадського руху « ОСОБА_9 », намагались увірватись у будинок АДРЕСА_2 , пошкодивши при цьому автомобіль, що знаходився біля вказаного будинку. При цьому присутні працівники міліції, лише перегородили вхід у вказану будівлю, але не вчиняли жодних заходів щодо затримання правопорушників та припинення хуліганських дій останніх.

Надалі вказані «антимайданівці» повернулись до Олександрівського проспекту та приблизно о 15 год. 15 хв. разом з іншими представниками громадського руху « ОСОБА_9 », продовжуючи порушувати громадський порядок - пересуваючись проїжджою частиною дороги та перешкоджаючи руху громадського та іншого транспорту, вирушили вулицями міста Одеси до Соборної площі.

Водночас, особа, досудове розслідування щодо якої зупинено в межах іншого провадження у зв?язку з його розшуком та особи, обвинувальні акти стосовно яких направлено до суду, разом із окремими співробітниками полку супроводжували зазначену колону «антимайданівців» у кількості близько 300 осіб.

У подальшому, в той же день, приблизно о 15 год. 30 хв. на перехресті вул. Грецької та вул. Преображенської почалися зіткнення «антимайданівців» з учасниками ходи «За єдину Україну».

Через деякий час масові заворушення перемістились до провулку Віце-Адмірала Жукова та Грецької площі в м. Одесі та тривали там до 19 години цього ж дня.

Так, в період з 15 год. 30 хв. по 16 год. 00 хв. інспектори 1 та 2 рот ПС ОМУ ГУМВС України в Одеській області, вишикувались ланцюгом на вул. Грецькій біля кафе «Шико», а 3 та 4 роти - на вул. Грецькій поблизу перехрестя з провулком Віце-Адмірала Жукова.

У цей час учасники ходи «За єдину Україну» знаходились на вул. Грецькій зі сторони вул. Преображенської, а активісти руху «Антимайдан» - в районі перехрестя вул. Грецької та пров. Віце-Адмірала Жукова.

Після 16 години (точний час слідством не встановлено) після того, як на вул. Преображенській в м. Одесі один із учасників ходи «За єдину Україну» - представник громадського руху « ОСОБА_11 » ОСОБА_12 помер від отриманого вогнепального поранення, внаслідок застосування вогнепальної зброї з напрямку розташування «антимайданівців», спровоковані такими наслідками масових заворушень інші представники громадського руху « ОСОБА_11 » стали переслідувати по вулиці Дерибасівській у бік провулку Віце-Адмірала Жукова «антимайданівців», жбурляючи в їх бік шмати бруківки та намагаючись заподіяти їм тілесні ушкодження палицями та іншими предметами.

В той же час, за вказівкою заступника начальника ГУМВС України в Одеській області особа, досудове розслідування щодо якої зупинено в межах іншого провадження у зв?язку з його розшуком, частина співробітників 2 та 3 рот полку патрульної служби ОМУ ГУМВС України в Одеській області загальною кількістю близько 50 чоловік, у тому числі ОСОБА_8 як заступник командира роти № НОМЕР_1 полку патрульної служби ОМУ ГУМВС України в Одеській області, перемістились у провулок Віце-Адмірала Жукова в район кафе «Гамбринус» для підсилення колони 30 військовослужбовців внутрішніх військ військової частини № НОМЕР_2 , які вже перекривали цей провулок на перетині з вулицею Дерибасівською

Разом з тим, у проміжок часу з 16 до 17 години (точний час слідством не встановлений) на перетині вулиць Дерибасівської та провулку Віце-Адмірала Жукова відбулась сутичка між «антимайданівцями» та представниками громадського руху « ОСОБА_11 », в ході якої вони кидали один в одного шматками бруківки, коктейлями з запальною сумішшю, а з боку представників «Антимайдану» здійснювались постріли з різної зброї та предметів, які використовувалась як зброя.

Незважаючи на факт масового порушення громадського порядку, як з боку представників громадського руху « ОСОБА_11 », так і з боку «антимайданівців», ОСОБА_8 в порушення ст.ст 3, 27 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 5, 10, 13 Закону України «Про міліцію», статуту патрульно-постової служби міліції України, що затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ (від 28.07.1994 № 404, посадової інструкції заступника командира роти № НОМЕР_1 з кадрового забезпечення полку патрульної служби ОМУ ГУМВС України в Одеській області затвердженої командиром полку ПС ОМУ ГУМВС України в Одеській області 01.01.2014 року, пунктів 1.1, 1.2 настанови «Про дії органів, підрозділів внутрішніх справ, з?єднань, військових частин внутрішніх військ, вищих навчальних закладів МВС України з ліквідації масових заворушень». затвердженої наказом № 1345 МВС України від 11.11.2003, пунктів 1, 3, 4 положення про Одеське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, затвердженого наказом начальника ГУМВС України в Одеській області № 179 від 14.03.2007 року, пунктів 2, 3. 7 положення про полк патрульної служби при Одеському міському управлінні. затвердженого наказом начальника ГУМВС України в Одеській області № 1080 від 18.11.2009 року та інші співробітники міліції, а також військовослужбовці у зазначеному місці у провулку Віце-Адмірала Жукова, розташувались обличчям до представників «Євромайдану», а спиною до «антимайданівців», надавши останнім безпосередню можливість наближатись впритул до вул. Дерибасівської, та, ховаючись за спинами, працівників правоохоронних органів і військовослужбовців кидати в бік представників «Євромайдану» шматки бруківки та інші предмети, чим сприяли вчиненню масових заворушень за попередньою змовою групою осіб у спосіб створення умов для продовження протиправних дій та із застосуванням зброї вести прицільний вогонь по представникам громадського руху «Євромайдан»

Близько 16 год. 30 хв. - 17 год. 00 хв. (точний час слідством не встановлено) представники громадського руху « ОСОБА_11 », кидаючи каміння та пляшки з запалювальною сумішшю в напрямку розташування «антимайданівців», яких закривали щитами військовослужбовці внутрішніх військ та співробітники 2 та 3 рот ППІС ОМУ ГУМВС України, почали відтісняти останніх у провулку Віце-Адмірала Жукова у напрямку вулиці Грецької.

У зазначений період (точний час слідством не встановлено) в полі зору ОСОБА_8 , на орієнтовній відстані 1,5 - 2,5 метри, перебувала невстановлена особа у касці та з рюкзаком на грудях, яка приймала активну участь у масових заворушеннях, що супроводжувались погромами, перебуваючи серед представників громадського руху «Антимайдан», кидала каміння у напрямку представників «Євромайдану» та будівель (споруд) на вулиці Дерибасівська. При цьому ОСОБА_8 , розуміючи, що вказана невідома особа приймає активну участь у масових заворушеннях, маючи реальну можливість припинити злочин як самостійно, так і за допомогою підлеглих йому співробітників роти № 2 полку міліції, діючи всупереч ст.ст. 3, 27 Конституції У країни, ст.ст. 2, 3, 5, 10, 13 Закону України «Про міліцію», статуту патрульно-постової служби міліції України, що затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ ( далі по України від 28.07.1994 № 404, посадової інструкції заступника командира роти № НОМЕР_1 з кадрового забезпечення полку патрульної служби ОМУ ГУМВС України в Одеській області затвердженої командиром полку ПІС ОМУ ГУМВС України в Одеській області 01.01.2014, пунктів 1.1, 1.2 настанови «Про дії органів, підрозділів внутрішніх справ, з`єднань, військових частин внутрішніх військ, вищих навчальних закладів МВС України з ліквідації масових заворушень», затвердженої наказом № 1345 МВС України від 11.11.2003, пунктів 1, 3, 4 положення про Одеське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, затвердженого наказом начальника ГУМВС України в Одеській області № 179 від 14.03.2007 року, пунктів 2, 3, 7 положення про полк патрульної служби при Одеському міському управлінні, затвердженого наказом начальника ГУМВС України в Одеській області № 1080 від 18.11.2009 року, усвідомлював, що не вживаючи цих заходів стосовно вказаної невстановленої особи він сприяє вчиненню нею вказаного злочину і свідомо допускав можливість зі свого боку такого сприяння. При цьому ОСОБА_8 жодних дій, спрямованих на припинення активної участі зазначеної невстановленої особи у вчиненні масових заворушень та її затримання не здійснив, тобто своєю бездіяльністю сприяв у формі усунення перешкод в реалізації злочинного наміру.

B подальшому під час вказаного відступу правоохоронців тa військовослужбовців по провулку Віце- ОСОБА_13 у проміжку часу з 16 до 17 години (точний час слідством не встановлено), позаду них зі сторони вулиці Грецької підійшов один із активних учасників масових заворушень - представник громадського руху « ОСОБА_9 » особа, досудове розслідування щодо якої зупинено в межах іншого провадження у зв?язку з його розшуком, який тримаючи в руках предмет схожий за зовнішніми ознаками на вогнепальну зброю - автомат ОСОБА_14 , здійснив декілька пострілів в бік наступаючих з боку вулиці Дерибасівської представників громадського руху «Євромайдан» та інших учасників ходи «За єдину Україну».

В свою чергу ОСОБА_8 діючи всупереч ст.ст 3, 27 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 5, 10, 13 Закону України «Про міліцію», статуту патрульно-постової служби міліції України, що затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ ( далі по України від 28.07.1994 № 404, посадової інструкції заступника командира роти № НОМЕР_1 з кадрового забезпечення полку патрульної служби ОМУ ГУМВС України в Одеській області затвердженої командиром полку ПС ОМУ ГУМВС України в Одеській області 01.01.2014 року, пунктів 1.1, 1.2 настанови «Про дії органів, підрозділів внутрішніх справ, з?єднань, військових частин внутрішніх військ, вищих навчальних закладів МВС України з ліквідації масових заворушень», затвердженої наказом № 1345 МВС України від 11.11.2003 року, пунктів 1, 3, 4 положення про Одеське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, затвердженого наказом начальника ГУМВС України в Одеській області № 179 від 14.03.2007 року, пунктів 2, 3, 7 положення про полк патрульної служби при Одеському міському управлінні, затвердженого наказом начальника ГУМВС України в Одеській області №1080 від 18.11.2009 року, знаходячись в цей же період часу разом із підлеглими йому співробітниками роти № НОМЕР_1 ППС ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 у провулку Віце-Адмірала Жукова в м. Одесі, спостерігав та очевидно мав в полі зору особа, досудове розслідування щодо якої зупинено в межах іншого провадження у зв?язку з його розшуком, який стояв впритул до працівників міліції за їх спинами, тримав у руках предмет, схожий за зовнішніми ознаками на вогнепальну зброю - автомат Калашникова, направляв його в бік представників «Євромайдану» та інших учасників ходи «За єдину Україну» і намагався прицілитись поверх щитів для здійснення пострілу на ураження, перебуваючи від останнього на невеликій відстані - приблизно від одного до трьох метрів. ОСОБА_8 розумів, що особа, досудове розслідування щодо якої зупинено в межах іншого провадження у зв`язку з його розшуком, приймає активну участь у масових заворушеннях. При цьому ОСОБА_8 відповідного до вищевказаних вимог законодавства України та службових нормативних актів, був зобов?язаний припинити цей злочин та затримати вказану особу, мав реальну можливість це зробити як самостійно, так і за допомогою зазначених підлеглих йому співробітників роти № 2 полку міліції, усвідомлював, що не вживаючи цих заходів стосовно особи, досудове розслідування щодо якої зупинено в межах іншого провадження у зв?язку з його розшуком, сприяє вчиненню ним злочину - жодних дій, спрямованих на припинення активної участі особи, досудове розслідування щодо якої зупинено в межах іншого провадження у зв?язку з його розшуком, у вчиненні масових заворушень та його затримання не здійснив, тобто своєю бездіяльністю сприяв у формі усунення перешкод для особи, досудове розслідування щодо якої зупинено в межах іншого провадження у зв?язку з його розшуком, в реалізації злочинного наміру, після чого дав можливість тому безперешкодно залишити місце злочину і тим самим в подальшому уникнути притягнення до кримінальної відповідальності за скоєне.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_8 події мали місце 02.05.2014 року, таким чином вказана дата є початком перебігу строку давності в даному кримінальному провадженні. Цей факт підтверджується матеріалами провадження та сторонами не заперечується.

Згідно ст.12 КК України кримінальне правопорушення за ч.1 ст.294 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Відповідно до положень ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, зокрема минуло десять років у разі вчинення тяжкого злочину. При цьому, вказані положення кримінального закону можуть бути застосовані у разі, якщо: протягом вказаного строку особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

З огляду на викладене, за умови відсутності факту ухилення ОСОБА_8 від слідства або суду, строк давності для звільнення його від кримінальної відповідальності згідно з приписами п.4 ч.1 ст.49 КК України становить 10 (десять) років з дня вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.294 КК України.

Передбачений ст.49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: закінчення зазначених у законі строків; невчинення протягом цих строків нового кримінального правопорушення певного ступеня тяжкості; не ухилення особи від слідства або суду.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом 10 років з дня події кримінального правопорушення, ОСОБА_8 ухилявся від слідства або суду, чи був засудженим за вчинення нового кримінального правопорушення.

З огляду на вказані обставини, з часу вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення минуло 10 років, тому в даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності (ст. 49 КК України), що з урахуванням п.4 ч.1 ст.49 КК України, є підставою для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові від 29.07.2021 (справа №552/5595/18), за змістом ст.ст. 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Апеляційний суд зауважує, що положення ст. 49 КК України, п. 1 ч.ч. 2, 8 ст. 284, ч. 3 ст. 288 КПК за своєю суттю є імперативними та не залежать від думок учасників судового провадження, так і від розсуду суду.

Таким чином, у випадку встановлення усіх обставин, які є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з цих підстав, та при наявності згоди обвинуваченого на це, незалежно від визнання ним своєї вини, суд зобов`язаний прийняти рішення про звільнення його від кримінальної відповідальності та про закриття кримінального провадження, незалежно від думок учасників судового провадження.

Згідно приписами ст.ст. 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Ці умови є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК, жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри, або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченої особи, а тому не визнання такою особою своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, за наявності її згоди на звільнення від кримінальної відповідальності, не може бути перешкодою в реалізації цією особою свого права на таке звільнення та слугувати правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання про звільнення від кримінальної відповідності на підставі ст.49 КК України. Передбачений законом інститут звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Така позиція апеляційного суду узгоджується з правовими позиціями суду касаційної інстанції, які викладені в постановах від 26 березня 2020 року (справа № 730/67/16к), 11 листопада 2020 року (справа № 455/229/17), 30 червня 2021 року (справа № 362/2406/17, 2 лютого 2021 року (справа № 175/2118/13к).

У постанові від 06.12.2021 року (справа №521/8873/18) Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку, що за змістом п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.ч.1,4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК, суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Враховуючи той факт, що захисником ОСОБА_7 у місцевому суді заявлено клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_8 на підставі ст.49 КК України із закриттям кримінального провадження, яке підтримано обвинуваченим, місцевий суд, впевнившись в добровільності волевиявлення обвинуваченого та усвідомлення останнім наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, приймаючи до уваги, що інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.294 КК України, скоєно 02.05.2014 року, з урахуванням відсутності в матеріалах кримінального провадження відомостей про зупинення строку давності та вчинення обвинуваченим до спливу зазначеного строку нового злочину, на законних підставах задовольнив клопотання захисника, звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.294 КК України, на підставі п.4 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закрив кримінальне провадження.

Колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду відповідає вимогам закону.

Стосовно доводів прокурора про незаконність та необґрунтованість оскарженої ухвали з посиланням на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 285, 370 КПК, не дотримався вимог до змісту ухвали суду про закриття кримінального провадження, оскільки не зазначив жодних відомостей на підтвердження фактів вчинення кримінального правопорушення, наявності його складу, та звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності без констатації факту вчинення ним кримінального правопорушення та закриття кримінального провадження, на думку прокурора є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки звільнити від кримінальної відповідальності можливо особу лише «за вчинені кримінальні правопорушення», колегія суддів зазначає наступне.

Положення статей 314, 315 КПК регламентують порядок та мету проведення підготовчого судового засідання.

У підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування або закрити провадження або повернути обвинувальний акт або направити його до відповідного суду для визначення підсудності або призначити судовий розгляд, а також вирішити питання щодо доручення представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Надалі суд проводить підготовку до судового розгляду, а також вирішує питання про призначення судового розгляду.

Після призначення судового розгляду, відповідно до положень ст.ст.342-368 КПК, суд відкриває та починає судове засідання, в ході якого оголошується суть обвинувачення, встановлюється особа обвинуваченого, визначається обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження та переходить до безпосереднього їх дослідження.

За результатом судового розгляду, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, зокрема, питання, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Положення ст.374 КПК передбачає, що у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, у разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Разом з тим, ст.372 КПК встановлено вимоги для ухвали суду, відповідно до якої мотивувальна частина ухвали повинна містити:

- суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається;

- встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів;

- мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Системний аналіз вказаних норм кримінального процесуального закону свідчить про те, що суд встановлює обставини, які викладені в обвинувальному акті, та винуватість особи у вказаних діях тільки після дослідження та оцінки доказів в ході судового розгляду.

Більш того, за змістом п. 16 ч. 1 ст. 7, ст.ст. 23, 91, 94 КПК України, суд надає оцінку доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність щодо достатності лише на підставі їх безпосереднього дослідження.

Дотримання цієї вимоги виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду та забезпечує реалізацію таких засад кримінального провадження, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості, забезпечення доведеності вини та права на захист. Без безпосереднього дослідження доказів, їх належної перевірки та оцінки, суд позбавлений можливості встановити обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та відповідно правильно кваліфікувати вчинене особою діяння, а також вирішити інші питання, які має вирішуватися при постановленні будь-якого судового рішення.

Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звуко- і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч.1 ст.94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Що стосується даного кримінального провадження, то рішення суду про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, ухвалено під час судового розгляду.

В мотивувальній частині оскарженої ухвали місцевий суд виклав фактичні обставини справи, встановлені за результатами досудового розслідування, відповідно до обвинувального акта, яким ОСОБА_8 було висунуто обвинувачення у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.294 КК України: пособництво у активній участі у масових заворушеннях, що супроводжувались погромами та насильством над собою, вчинених за попередньою змовою групою осіб.

Доводи прокурора про те, що місцевий суд в ухвалі не зазначив відомостей на підтвердження фактів вчинення кримінального правопорушення та наявності його складу вчиненого ОСОБА_8 , колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки посилання на докази у кримінальному провадженні без повного з`ясування всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження всіх доказів у кримінальному провадженні, повного допиту обвинуваченого, всіх свідків, огляду речових доказів, дослідження всіх письмових доказів, кожного окремо та в їх сукупності, надання їм відповідної оцінки щодо належності та допустимості, суд позбавлений можливості констатувати про доведеність винуваті особи у вчиненні кримінального правопорушення та зазначати про наявність в діях особи складу кримінального правопорушення.

Таким чином, слід констатувати, що ухвала місцевого суду не містить твердження суду про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.294 КК України, висновку про доведеність його винуватості із посиланням на докази, оскільки дослідження всіх доказів під час судового розгляду кримінального провадження не було завершено.

Із мотивувальної частини ухвали вбачається, що місцевий суд не констатував доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, з посиланням на докази, а лише послався на обставини кримінального провадження встановлені органом досудового розслідування та викладені в обвинувальному акті, що відповідає вимогам ст.372 КПК.

Разом з цим, апеляційним судом встановлено обставини, які тягнуть за собою зміну ухвали місцевого суду.

Надаючи оцінку доводам прокурора про те, що оскарженою ухвалою не вирішено питання про процесуальні витрати на залучення експертів у кримінального провадженні, колегія суддів зазначає наступне.

Процесуальні витрати це передбачені кримінальним процесуальним законом затрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, понесені органами досудового розслідування, прокуратури і суду та іншими учасниками кримінального провадження. Умовно їх можна поділити на: витрати, які учасник кримінального провадження несе самостійно та витрати, які здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Приписами ст. 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Згідно з приписами ч.1 ст.122 КПК витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат, слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст.124, ч.1 ст.126, п.13 ч.1 ст.368, ч.4 ст.374 КПК).

Виходячи з викладеного, стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення спеціаліста/експерта саме стороною захисту.

Проте, у висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 17.06.2020 року (справа № 598/1781/17), зазначено, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Тобто Великою Палатою Верховного Суду вказано на необхідність вирішення питання щодо процесуальних витрат у різних за процесуальною формою судових рішеннях, однак не визначено які саме витрати необхідно стягувати з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності, а які відносити на рахунок держави.

Разом з цим, кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до висновків Об`єднаної палати Касаційного кримінального Верховного Суду, викладених у постанові від 12.09.2022 року (справа №203/241/17), якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані із здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відноситься на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема із залученням експерта стороною захисту.

У даному кримінальному провадженні відповідно до обвинувального акта вбачається наявність процесуальних витрат на залучення експертів за проведення комплексної експертизи зброї та судово-фототехнічної експертизи висновок експерта №КСЕ-19/111-21/27868 від 27.07.2021 року, що складають 3089,16 грн.

Із резолютивної частини оскарженої ухвали вбачається, що питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні місцевим судом не було вирішено, що не відповідає приписам кримінального процесуального закону.

Колегія суддів звертає увагу, оскільки місцевим судом ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.294 КК України на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження щодо нього закрито, при цьому ініціатором проведення судових експертиз у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування (п.52 Реєстру матеріалів досудового розслідування), тому відповідно до приписів ч.2 ст.122, ст.124 КПК, з урахуванням вищевказаних висновків Об`єднаної палати Касаційного кримінального Верховного Суду витрати на проведення комплексної експертизи зброї та судово-фототехнічної експертизи висновок експерта №КСЕ-19/111-21/27868 від 27.07.2021 року, що складають 3089,16 грн. покладаються на рахунок держави.

З огляду на викладене оскаржена ухвала підлягає зміні, шляхом доповнення резолютивної частини ухвали вказівкою про те, що витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні №0000713 від 28.08.2021 року у сумі 3089,16 грн. (три тисячі вісімдесят дев`ять гривень шістнадцять копійок) необхідно віднести на рахунок держави.

За наведених обставин, доводи прокурора про необхідність стягнення процесуальних витрат за проведення експертизи з обвинуваченого ОСОБА_8 не відповідають правовим висновками Об`єднаної палати Касаційного кримінального Верховного Суду.

Порушень судом першої інстанції вимог процесуального закону, які відповідно до положень ст.ст. 412, 415 КПК, слугують підставами для скасування ухвали суду та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити її, в тому числі і шляхом зміни резолютивної частини ухвали.

Згідно п.3 ч.1 ст.409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, змінити ухвалу та доповнити резолютивну частину ухвали щодо вирішення питання процесуальних витрат за проведення експертизи у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заступника начальника відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14.06.2024 року, якою звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.294 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження №0000713 від 28.08.2021 року щодо нього, змінити.

Доповнити резолютивну частину ухвали вказівкою про те, що витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні №0000713 від 28.08.2021 року, а саме за проведення комплексної експертизи зброї та судово-фототехнічної експертизи висновок експерта №КСЕ-19/111-21/27868 від 27.07.2021 року, у сумі 3089,16 грн. (три тисячі вісімдесят дев`ять гривень шістнадцять копійок) віднести на рахунок держави.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4