Справа № 347/1582/24
Провадження № 1-кп/347/259/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2024 р. Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Косів кримінальне провадження, що внесене в ЄРДР 18.06.2024 року під №0000195 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , з середньою освітою,громадянки України, не працевлаштованої, маючої на утриманні одну неповнолітню дитину та одну особу з інвалідністю ІІ групи, раніше не судимої, не депутата, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачена ОСОБА_4 діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном, шляхом обману, протиправно заволоділа грошовими коштами державного бюджету в сумі 1002 (тисяча дві) гривні 19 копійок, а також грошовими коштами державного бюджету в сумі 6213 (шість тисяч двісті тринадцять) гривень 60 копійок.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин: ОСОБА_4 , переслідуючи корисливий мотив, діючи з умислом на заволодіння грошовими коштами допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю II групивнаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, достовірно знаючи, що у разі припинення здійснення догляду або за наявності інших причин, що впливають на призначення та виплату компенсаційної виплати, особа зобов`язана вчасно повідомити Управління соціального захисту населення Косівської районної державної адміністрації, не повідомивши вказане управління про виїзд за кордон у період часу з 20 липня 2023 року до 31 липня 2023 року, виїхала за межі території України та не здійснювала догляд за інвалідом ОСОБА_5 , внаслідок чого, шляхом приховування відомостей, які мають суттєве значення для призначення компенсаційних виплат, шляхом обману, умисно, протиправно заволоділа грошовими коштами державного бюджету в сумі 1002 (тисяча дві) гривні 19 копійок.

Своїми умисними діями, які виразились у заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України

Крім цього, ОСОБА_4 , переслідуючи корисливий мотив, повторно, діючи з умислом на заволодіння грошовими коштами допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, достовірно знаючи, що у разі припинення здійснення догляду або за наявності інших причин, що впливають на призначення та виплату компенсаційної виплати, особа зобов`язана вчасно повідомити Управління соціального захисту населення Косівської районної державної адміністрації, не повідомивши вказане управління про виїзд за кордон у період часу з 01 вересня 2023 року до 12 листопада 2023 року, виїхала за межі території України та не здійснювала догляд за інвалідом ОСОБА_5 , внаслідок чого, шляхом приховування відомостей, які мають суттєве значення для призначення компенсаційних виплат, шляхом обману, умисно, протиправно заволоділа грошовими коштами державного бюджету в сумі 6213 (шість тисяч двісті тринадцять) гривень 60 копійок.

Своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України

Допитана в судовому засіданні обвинувачена свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правоопрушень визнала повністю, щиро розкаялася та пояснила, що проживаючи з особою з інвалідністю II групи, в липні та у вересні-листопаді 2023 року не здійснювала догляд за інвалідом ОСОБА_5 , оскільки виїжджала за межі території України і не повідомила про це Управління соціального захисту населення Косівської районної державної адміністрації. Маму ОСОБА_5 при цьому лишила під опікою брата, тобто підопічна не залишилась без догляду. Вона ж вимушена була поїхати за кордон, оскільки не має криниці, тривалий час брала воду у сусідів, тому для облаштування власної криниці вимушена була поїхати на заробітки. Кошти, нараховані їй у період її перебвання за кордоном, повернула дщержаві у повному обсязі. Просить суворо не карати, щиро кається у скоєному, у подальшому не вчинятиме подібних правоопрушень.

Крім визнання своєї вини обвинуваченою, її вина у скоєнні інкримінованих їй кримінальних правопорушень підтверджується іншими здобутими під час досудового розслідування доказами, які ніким із учасників судового провадження не оспорювалися. У зв`язку з чим суд відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України вважає за необхідне визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись дослідженням показання обвинуваченої ОСОБА_4 та письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченої, проти чого не заперечували учасники судового провадження. При цьому суд з`ясував в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитавши обвинувачену ОСОБА_4 дослідивши письмові докази, які характеризують особу обвинуваченої, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 доведена повністю і її дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство) та шахрайство, вчинене повторно.

Як підтверджуючі та характеризуючі особу обвинуваченої ОСОБА_4 судом досліджені наступні письмові докази:

-копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_4 , згідно яких вона є громадянкою України та народилась в АДРЕСА_1 ;

-характеристику №13 від 21.06.2024 року на ОСОБА_4 , згідно якої остання характеризується позитивно по місцю проживання;

-довідку про склад сім`ї №159 від 21.06.2024 року;

-акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №152 від 21.06.204 року, згідно якого ОСОБА_4 одручена, здійснює догляд за інвалідом ІІ групи ОСОБА_5 , прожимває рахом із матір`ю, чоловіком та дітьми;

-довідку про судимість №35-20062024/26012, згідно якої ОСОБА_4 не притягувалась до кримінальної відповідальності;

-довідки Косівської ЦРЛ №248 та №269 від 20.06.2024 року, згідно яких ОСОБА_4 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; копію довідки №267 Косівської ЦРЛ від 20.06.2024 року, згідно якої ОСОБА_5 дійсно знаходиться на обліку в психоневрологічному кабінті з 1992 року;

-копію квитанції про повернення коштів державі в сумі 6213 грн.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних (п.21 поастанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року).

Так, обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальні правопорушення, які відповідно до ст.12 КК України, є нетяжкими злочинами, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, на утриманні має неповнолітню дитину , раніше не судима, вчинила злочини з метою поліплення матеріально-побутових умов проживання її сім`ї, в тому числі - підопічної.

Обставинами, яка пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, незадовільні матеріально-побутові умови проживання сім`ї та скрутне матеріальне становище, наявність на утриманні неповнолітньої дитини та матері-інваліда ІІ групи, відшкодування завданого збитку.

Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

При сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (ч.1 ст.70 КК України).

Суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних (п.21 поастанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року).

Разом з тим, за змістом ч.1 ст.69 КК України: за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, його характер та наслідки, розмір шкоди, яка відшкодована повністю, особу винної та її ставлення до вчиненого, наявність п`яти обставин, що пом`якшують покарання винної та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 при призначенні їй покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях ч.1 ст.190 та ч.2 ст.190 КК України, у виді штрафу із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України, адже інші види покарання, передбачені санкціями інкримінованих статей є надто суворими і становитимуть для ОСОБА_4 надмірний тягар.

Саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, але разом з тим - буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів.

Речовими доказами у кримінальному провадженні є копії наступних документів: паперового конверту, за допомогою якого проведено поштове відправлення; заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг №4/142 від 20.02.2023; довідки про склад сім`ї №45 від 13.02.2023; довідки про склад сім`ї №166 від 16.02.2023; висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу №117 від 14.02.2023; декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 16.02.2023; акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи №29 від 16.02.2023; рішення про призначення допомоги від 20.03.2023; паперового конверту, за допомогою якого проведено поштове відправлення; заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг №4/678 від 20.09.2023; висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу №538 від 15.08.2023; декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 22.08.2023; акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи №45 від 22.08.2023; заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг №4/678 від 28.09.2023; декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 15.09.2023; рішення про призначення допомоги від 05.10.2023.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Згідно п.7 ч.9 ст.100 КПК України: документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання

Отже, вказані речові докази підлягають залишенню в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 190 КК України, та на підставі ч.1 ст.69 КК України призначити їй основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.190 КК України, у виді штрафу у розмірі п`тсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 190 КК України, та на підставі ч.1 ст.69 КК України призначити їй основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.190 КК України, у виді штрафу у розмірі двох тисяч двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 38250 (тридцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів призначити остаточне основне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим штраф в розмірі двох тисяч двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 38250 (тридцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) гривень.

Речові докази у кримінальному провадженні - копії наступних документів: паперового конверту, за допомогою якого проведено поштове відправлення; заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг №4/142 від 20.02.2023; довідки про склад сім`ї №45 від 13.02.2023; довідки про склад сім`ї №166 від 16.02.2023; висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу №117 від 14.02.2023; декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 16.02.2023; акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи №29 від 16.02.2023; рішення про призначення допомоги від 20.03.2023; паперового конверту, за допомогою якого проведено поштове відправлення; заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг №4/678 від 20.09.2023; висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу №538 від 15.08.2023; декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 22.08.2023; акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи №45 від 22.08.2023; заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг №4/678 від 28.09.2023; декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 15.09.2023; рішення про призначення допомоги від 05.10.2023 - залишити в матеріалах кримінального провадженняпротягом усього часу їх зберігання.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1