ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 677/539/24

Провадження № 11-кп/4820/488/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000272, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 січня 2024 року на вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 21 травня 2024 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красилів Хмельницького району Хмельницької області, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, тимчасово не працюючого, маючого на утриманні 4-х неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за. адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-18.08.2008 року Красилівськнм районним судом за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;

-04.09.2009 року Красилівськнм районним судом за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки;

-14.01.2016 року Красилівськнм районним судом за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці;

-31.01.2017 року Хмельницьким міськрайонним судом за ч.3 ст. 187 КК України до позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Красилівського районного суду Хмельницької області від 21травня 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, із встановленням йому іспитового строку тривалістю 1 рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в ці органи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасовано арешт на легковий автомобіль марки «ВАЗ - 2109», д.н.з. НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31.01.2024 року та повернуто власнику ОСОБА_6 або уповноваженій особі за довіреністю чи іншим документом.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судової інженерно-технічної експертизи по справі № СЕ-19/123-24/1724-ІТ від 22.02.2024 року в сумі 3029 грн. 12 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судової авто-технічної експертизи по справі № СЕ-19/ИЗ-24/2999-ІТ від 21.03.2024 року в сумі 1893 грн. 20 коп.

Відповідно до вироку суду, 25 січня 2024 року близько 16.00 год. ОСОБА_6 керуючи автомобілем «ВАЗ - 2109», д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху, діючи необережно, недбало, не передбачив можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, здійснював виїзд заднім ходом з паркомісця, що поруч продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », по АДРЕСА_3 , попередньо не переконавшись в безпеці руху, не звернувшись за допомогою до інших осіб та допустив наїзд задньою правою частиною керованого ним автомобіля, на пішохода ОСОБА_8 , яка прямолінійно рухалася справа наліво відносно руху керованого автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення вимог ПДР, водієм автомобіля ОСОБА_6 , пішоходу ОСОБА_8 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді вколоченого перелому проксимального метафізу (хірургічної шийки) лівої плечової кістки, яке за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості як таке, що зазвичай спричиняє тривалий розлад здоров?я (більше 21 доби).

Порушення вимог п. 10.9 ПДР ОСОБА_6 знаходиться у прямому причинному зв?язку з спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. В решті вирок суду залишити без змін. Призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік підлягає реальному виконанню.

Вказує, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК України та застосував закон, який не підлягає застосуванню, а саме звільнив ОСОБА_6 від відбування не лише основного, а також додаткового покарання позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, тоді як звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за вказаною нормою закону не допускається.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити, вважає, що вирок стосовно ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині звільнення від відбування призначеного додаткового покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме статті 75 КК України, яка застосована судом першої інстанції як до основного, так і додаткового покарання. Просив ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу розглянути на розсуд суду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та думку прокурора з приводу поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги у її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 , дав належну юридичну оцінку його діям і у відповідності із вимогами норм КК України кваліфікував його дії за ч.1 ст.286 КК України. Провадження розглянуто судом першої інстанції у відповідності з вимогами ч.3 ст. 349 КПК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за частиною 1 статті 286 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому, відповідно до положень частини 1 статті 404 КПК України, фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, доведеність вини й кваліфікація злочинних дій в апеляційному порядку не перевіряються.

В апеляційній скарзі прокурор оскаржує рішення суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та просить його скасувати в цій частині, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме статті 75 КК України, яка у даному випадку застосована до призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не оскаржуючи фактичні обставини справи.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому основне покарання у виді обмеження волі на строк один рік та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

Між тим, суд першої інстанції, застосувавши вимоги статті 75 КК України, звільнив обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання як основного, так і додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, зі змісту норми цього Закону вбачається, що звільнення від відбування покарання може застосовуватись лише щодо тих покарань, які перелічені в ст. 75 КК України, тобто таке рішення може бути ухвалено лише щодо основного покарання.

Згідно п. 9 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з наступними змінами визначено, що ч. 1 ст. 75 КК України, передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за вищевказаною нормою закону не допускається.

Між тим, призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 основне покарання у виді обмеження волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, суд на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням. Формулювання звільнення обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням, яке було застосоване судом першої інстанції у вироку, дає підстави стверджувати, що ОСОБА_6 був звільнений, як від основного, так і додаткового покарання, що вказує на порушення судом ч. 1 ст.75 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції, звільнивши ОСОБА_6 від відбування основного та додаткового покарання допустив неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, що на підставі п.4 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку та ухвалення судом апеляційної інстанції свого вироку.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування вироку є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно роз`яснень викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №1 «Про практику постановлення судами вироків при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», у разі коли в апеляційній скарзі ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого шляхом призначення йому більш суворого покарання, то у разі задоволення апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції скасовується та ухвалюється новий вирок.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є підставою для ухвалення вироку судом апеляційної інстанції.

Аналіз положень п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України у поєднанні із положеннями п.п. 1, 2 ч.1 ст.413 КПК України дає підстави стверджувати, що неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання є незастосування судом закону України про кримінальну відповідальність, який регламентує звільнення від відбування покарання або застосування закону, який не підлягав застосуванню при вирішенні питання про звільнення від відбування покарання.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України та враховуючи роз`яснення, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 15 травня 2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», апеляційний суд перевіряє вирок у межах апеляційної скарги і не повинен наводити у своєму вироку доводи на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорювались в апеляційній скарзі, і скасовує вирок цього суду лише в тій частині, у який визнав його незаконним чи необґрунтованим. Зокрема, якщо в апеляційній скарзі порушено питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з необхідністю застосувати більш суворе покарання або через неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, апеляційний суд не наводить у вироку докази на підтвердження винуватості особи у вчиненні злочину, доводи щодо кваліфікації діяння тощо.

Враховуючи наведені норми кримінального процесуального закону та роз`яснення Пленуму Верховного Суду, колегія суддів не проводила судове слідство з метою з`ясування тих фактичних обставин справи, які взагалі не оспорюють.

Таким чином, колегія суддів визнає доведеним, що 25 січня 2024 року близько 16.00 год. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ВАЗ - 2109», д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху, діючи необережно, недбало, не передбачив можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, здійснював виїзд заднім ходом з паркомісця, що поруч продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », по АДРЕСА_3 , попередньо не переконавшись в безпеці руху, не звернувшись за допомогою до інших осіб та допустив наїзд задньою правою частиною керованого ним автомобіля, на пішохода ОСОБА_8 , яка прямолінійно рухалася справа наліво відносно руху керованого автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення вимог ПДР, водієм автомоібля ОСОБА_6 , пішоходу ОСОБА_8 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді вколоченого перелому проксимального метафізу (хірургічної шийки) лівої плечової кістки, яке за своїм характером відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості як таке, що зазвичай спричиняє тривалий розлад здоров?я (більше 21 доби).

Вищевказані порушення вимог безпеки дорожнього руху ОСОБА_6 , а саме п. 10.9, ПДР, знаходяться у прямому причинному зв?язку з спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 .

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Керуючись загальними засадами призначення покарання, а саме статтею 65 КК України, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

При цьому, питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Висновок суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.286 КК України прокурором не оскаржується, як і наявність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, а також розмір визначеного судом іспитового строку.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що наявні достатні підстави вважати, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без відбування основного покарання у виді обмеження волі, з застосуванням до нього вимог ст. 75 КК України, тому необхідно його звільнити від відбування основного покарання у виді обмеження волі з встановленням іспитового строку на 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Тоді як додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік підлягає реальному виконанню.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним(справа «Скополла проти Італії» від17.09.2009). Для того,щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи (справа Ізмайлов проти Росії від16.10.2008).

На підставі викладених вище обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора щодо скасування вироку в частині призначеного покарання підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині звільнення від призначеного додаткового покарання на підставі ст.75 КК України, відповідно до частини 1 статті 420 КПК України необхідно ухвалити в цій частині новий вирок.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 21 травня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок у цій частині.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк один рік та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання, з встановленням іспитового строку один рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді ???

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3