Справа № 461/2575/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/922/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 травня 2023 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_11 ,

представника потерпілої ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

встановила:

вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 травня 2023 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України - 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 187 КК України - 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання ОСОБА_10 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років, з конфіскацією майна.

ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21.06.2022 року та вирок Бориславського міського суду Львівської області від 08.07.2022 ухвалено виконувати самостійно.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Строк тримання під вартою обвинуваченим ухвалено рахувати з моменту затримання, з 26 січня 2022 року.

Відповідно до встановлених судом фактичних обставин, 23 січня 2022 року приблизно о 15:45, ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення, прийшли до будинку ОСОБА_13 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_10 під приводом продажу бджолиного меду, зайшов у приміщення вищевказаного будинку.

В цей час ОСОБА_9 , реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_13 , скориставшись тим, що ОСОБА_10 почав розмову з потерпілою, тим самим відволікаючи її, за попередньою домовленістю з ним зайшла у будинок та почала шукати грошові кошти і майнові цінності.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_10 , для залякування та подолання опору потерпілої, вчинив напад на ОСОБА_13 , висловив їй погрози застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я останньої, заподіяв руками декілька ударів по обличчю та зв`язавши обидві руки за допомогою паска з тканини знерухомив потерпілу, а ОСОБА_9 у цей час, отримала можливість вільно пересуватись по кімнатах житлового будинку і шукати грошові кошти та майнові цінності потерпілої.

Внаслідок вказаних дій потерпілій ОСОБА_13 були заподіяні легкі тілесні ушкодження.

Після того, як ОСОБА_10 , шляхом зв`язування та заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, подолав опір останньої, ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на незаконне збагачення, обстежила приміщення будинку і заволоділа грошовими коштами в сумі 780 грн та із викраденим майном покинула будинок потерпілої.

В подальшому ОСОБА_10 , з метою убезпечити себе і ОСОБА_9 від викриття, усунути перешкоди для подальшого пошуку матеріальних цінностей та запобігти можливості потерпілої кликати на допомогу, вчинив дії, які не охоплювались єдиним умислом із ОСОБА_9 , а саме взяв у руки рушник, який засунув у ротову порожнину ОСОБА_13 та зав`язав вузол, після чого обмотав довкола шиї останньої светр жовтого кольору, зв`язавши його, чим перекрив потерпілій доступ повітря до дихальних шляхів.

Після вказаних дій, ОСОБА_10 заволодів наступним майном ОСОБА_13 : грошовими коштами в сумі 4000 грн; золотими сережками вартістю 3600 грн; золотим ланцюжком вартістю 9000 грн; золотим медальйоном 3600 грн; золотим перстнем вартістю 3600 грн; золотими сережками вартістю 7200 грн; приймачем цифрового телебачення (тюнер) вартістю 182 грн; мобільним телефоном вартістю 195 грн, покинув місце вчинення злочину та використав спільно із ОСОБА_9 викрадені кошти на власні потреби.

Загальна сума завданих збитків внаслідок викрадення особистих речей та грошових коштів ОСОБА_13 склала 24057 грн.

На вирок суду обвинувачена ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок, перекваліфікувати її дії з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що попередньо не домовлялась з ОСОБА_10 на заволодіння майном потерпілої. Зазначила, що злочин вчинила спонтанно в чому щиро розкаюється. При призначенні покарання суд першої інстанції не врахував стану її здоров`я, наявність на утриманні малолітнього сина.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_9 - ОСОБА_6 у апеляційній скарзі з доповненнями просить вирок суду скасувати та вирішити питання про перекваліфікацію її діянь на ч. 3 ст. 185 КК України.

В мотивах апеляційної скарги вказує, що обвинувачена не мала умислу на вчинення розбою, крім того вона не домовлялася із обвинуваченим ОСОБА_10 про вчинення вказаного злочину. Зазначає, що обвинувачена мала умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна з проникненням у житло потерпілої. Насильство відносно потерпілої ОСОБА_10 вчиняв на власний розсуд без попередньої домовленості із нею після таємного викрадення майна потерпілої обвинуваченою ОСОБА_9 . Зазначене підтверджується показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_10 . Тому захисник вважає, що у діях обвинуваченого ОСОБА_10 вбачається ексцес виконавця.

Захисник ОСОБА_8 у апеляційній скарзі просить вирок суду в частині кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 187 КК України змінити,визнати обвинувачену винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що про вчинення розбою чи якихось насильницьких дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спільно не домовлялись. Жодних доказів на це в ході судового розгляду здобуто не було. Було встановлено, що вони шляхом обману хотіли продати мед потерпілій, який перед цим купили у магазині. Зазначає, що за обставинами кримінального провадження ОСОБА_9 не чула, щоб ОСОБА_10 погрожував у її присутності потерпілій ОСОБА_13 чи вчиняв по відношенню до неї насильницькі дії. Ці дії ОСОБА_10 вчинив виключно після цього як ОСОБА_9 покинула будинок потеплілої. Звертає увагу на те, що ОСОБА_9 активно сприяла розкриттю злочину. Суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував, що у неї на утриманні є малолітній син, а також те, що злочин вона вчинила внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 з п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК Україні, з ч. 4 ст. 187 КК України - на ч. 1 ст. 187 КК України, з призначенням мінімально можливого покарання, враховуючи його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

В мотивах апеляційної скарги вказує, що обвинувачений не вчиняв жодних дій, які б свідчили про умисел позбавити життя іншу людину. Дійсно обвинувачений ОСОБА_10 визнав вчинення ним ряду протиправних дій в будинку потерпілої, проте ці дії були вчиненні з метою полегшення заволодіння майном потерпілої. У обвинуваченого був відсутній мотив на вчинення умисного вбивства потерпілої. Вважає, що кваліфікація дій обвинуваченого за ст. 115 КК України як умисне вбивство додаткової кваліфікації за ст. 187 КК України за ознакою заподіяння тілесних ушкоджень не потребує. На думку апелянта, всупереч положенням ст.94 КПК вирок не містить аналізу кожного з досліджених доказів та результатів їх оцінки з точки зору належності та достовірності. Також у вироку відсутній будь-який аналіз сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку. У вироку суд фактично лише перелічив докази. Вважає, що суд безпідставно не врахував активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників та обвинуваченої, які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_9 слід задовольнити, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - задовольнити частково, виходячи із наступного.

Відповідно до актового запису №11227 від 10 липня 2024 року, обвинувачений ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно зі ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

П. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається у разі, якщо помер обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

Питання про реабілітацію померлого сторонами кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не ставилося.

Таким чином, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_10 помер, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а кримінальне провадження про його обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, - закриттю.

Судом першої інстанції ОСОБА_9 визнана винною у вчиненні розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в житло, тобто злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_9 та її захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у своїх апеляційних скаргах не погодились із кваліфікацією її дій та стверджували, що судом першої інстанції не встановлено попередньої домовленості між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про вчинення відносно потерпілої розбійного нападу, а застосування до потерпілої насильства є ексцесом виконавця ОСОБА_10 . Вважають, що дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Під час вчинення злочину кожен зі співучасників може вчиняти різні дії (подолання опору потерпілого, заподіяння тілесних ушкоджень, заволодіння майном), які спрямовані на досягнення єдиної мети.

Відповідальність за розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, має місце лише у тому випадку, коли учасники кримінального правопорушення домовились вчинити саме розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном та діяли узгоджено.

Під нападом слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства.

Як в суді апеляційної інстанції, так і в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_9 дала показання про те, що мала намір лише викрасти майно потерпілої поки ОСОБА_10 буде відволікати її під приводом продажу меду. На момент застосування до потерпілої насильства вона вже покинула місце вчинення злочину з викраденим майном.

Під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції дослідив відеозапис слідчого експерименту від 23.02.2022 року, згідно з яким обвинувачений ОСОБА_10 ствердив, що зайшов всередину будинку до потерпілої під приводом продажу меду, а ОСОБА_9 в цей час вичікувала на вулиці. В цей момент почув характерний звук вхідних дверей і зрозумів, що ОСОБА_9 проникла в будинок потерпілої. Приблизно через 15 хвилин почув такий же звук і зрозумів, що ОСОБА_9 покинула дім. У нього виникла підозра, що ОСОБА_9 викрала не всі цінні речі у потерпілої. Тоді застосував до потерпілої фізичне насильство, зв`язав її. Після цього, заволодівши майном потерпілої, покинув місце вчинення злочину, а викрадене майно використав спільно із ОСОБА_9 на власні потреби.

Відповідно до показань допитаних у суді першої інстанції свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , 23.01.2022 року вони зустріли обвинувачених та із ними поїхали до м. Стебник продавати мед. Обвинувачені залишили їх чекати біля автомобіля, а самі пішли кудись. Першою повернулась ОСОБА_9 , а потім через годину прийшов ОСОБА_10 .

Зазначені показання свідків підтверджують доводи обвинувачених про те, що на момент застосування до потерпілої насильства ОСОБА_9 вже покинула місце вчинення злочину.

Відповідно до даних протоколу від 25.01.2022 року, за місцем проживання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_4 , проведено обшук, в ході якого вилучено речі, викрадені у потерпілої ОСОБА_13 .

Ексцес виконавця (вихід за межі задуманого) має місце там, де виконавцем вчинені такі злочинні діяння, що не охоплювалися ні прямим, ні непрямим умислом інших співучасників. При ексцесі виконавця співучасник, вчиняючи злочин, виходить за межі угоди на вчинення конкретного злочину, а інші співучасники не бажають і свідомо не допускають вчинення виконавцем цих злочинних діянь.

З огляду на зазначені вище докази, колегія суддів приходить до переконання, що обставинами справи підтверджується попередня домовленість обвинувачених на вчинення саме таємного викрадення чужого майна, про що свідчить спільне прибуття на місце події ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , надуманий привід для проникнення в житло та почерговий спосіб такого, час перебування в житлі, що дав можливість оглянути предмети домашньої обстановки в усіх кімнатах будинку. Обвинувачена ОСОБА_9 не усвідомлювала, що ОСОБА_10 вчиняє щодо потерпілої дії, передбачені диспозицією ст. 187 КК України, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 408 КПК України, є підставою для зміни правової кваліфікації злочину і застосування статті закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжкий злочин.

Відтак, колегія суддів вважає, що дії обвинуваченої слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України, як крадіжку, вчинену за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у житло, яку вона вчинила за наступних обставин: 23 січня 2022 року приблизно о 15 год. 45 хв, ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення, достовірно знаючи, що ОСОБА_13 , має грошові заощадження, прийшли до її будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_10 шляхом застосування обману, як способу проникнення в житло, під приводом продажу бджолиного меду, зайшов у приміщення вищевказаного будинку.

В цей час ОСОБА_9 , реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_13 , скориставшись тим, що ОСОБА_10 почав розмову з потерпілою, тим самим відволікаючи її, за попередньою домовленістю з ним зайшла у будинок та продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на незаконне збагачення, обстежила приміщення будинку і заволоділа грошовими коштами в сумі 780 (сімсот вісімдесят) гривень та із викраденим майном покинула будинок потерпілої.

Після цього, ОСОБА_10 , з метою реалізації спільної домовленості на вчинення таємного викрадення майна потерпілої, вийшовши за його межі, вчинив умисне вбивство потерпілої та розбійний напад, внаслідок чого заволодів наступним майном потерпілої: грошовими коштами в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень; золотими сережками 585 проби у вигляді кленового листка вагою 2 грами, вартістю 3600 (три тисячі шістсот) гривень; золотим ланцюжком 585 проби довжиною 60 см, вагою 5 грам вартістю 9000 (дев`ять тисяч) гривень; золотим медальйоном овальної форми Матері Божої вагою 2 грами, вартістю 3600 (три тисячі шістсот) гривень; золотим перстнем - обручкою 585 проби вагою 2 грами, вартістю 3600 (три тисячі шістсот) гривень; золотими сережками 585 проби з вставленими по одному великому камінцю темно-червоного кольору, вагою 4 грами, вартістю 7200 (сім тисяч двісті) гривень; приймачем цифрового телебачення (тюнер) торговельної марки «Satcom» моделі «Т505», вартістю 182 (сто вісімдесят дві) гривень; мобільним телефоном торговельної марки «Nokia» моделі «1203-2», вартістю 195 грн. (сто дев`яносто п`ять) гривень, а всього на загальну суму 24057 (двадцять чотири тисячі п`ятдесят сім) гривень, покинув місце вчинення злочину та використав спільно із ОСОБА_9 викрадені кошти на власні потреби.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_9 раніше судима вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21.06.2022 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та відповідно до ст. 75 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, а також вироком Бориславського міського суду Львівської області від 08.07.2022 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

Вказані злочини вчинений обвинуваченою 12.09.2021 року та 15.12.2021 року, тобто до постановлення оскаржуваного вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 травня 2023 року.

Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, викладеного у постанові від 23.09.2019 року у справі №199/1496/17, кримінально-правові норми, передбачені ст. ст. 70, 75 КК України не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та межах, передбачених ст. 75 КК України.

Таким чином, з огляду на те, що обвинувачений раніше судимий вироками Самбірським міськрайонним судом Львівської області від 21.06.2022 року, Бориславського міського суду Львівської області від 08.07.2022 року за вчинення злочинів до постановлення вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 травня 2023 року, з врахуванням практики Верховного суду, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити за сукупністю злочинів, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_9 покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, яка не працює, не одружена, раніше судима за вчинення умисних злочинів проти власності, посередньо характеризується за місцем проживання, на наркологічному та психоневрологічному обліках не перебуває, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку, обставин, які пом`якшують покарання не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину, яке відноситься до категорії тяжких, вчинення нею злочину в період воєнного стану, з врахуванням її особи, яка раніше судима, колегія суддів вважає за неможливе звільнення її від відбування остаточного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

З врахуванням вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що лише покарання у виді позбавлення волі є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 412, 415, 417, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_9 задовольнити, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 травня 2023 року відносно ОСОБА_9 змінити.

Змінити правову кваліфікацію, вчиненого ОСОБА_9 злочину, з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України.

Вважати ОСОБА_9 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, призначивши їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань за вироками Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21.06.2022 року, Бориславського міського суду Львівської області від 08.07.2022 року більш суворим за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 травня 2023 року визначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 травня 2023 року відносно ОСОБА_10 скасувати, а кримінальне провадження про його обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, - закрити.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 - ОСОБА_16

/підпис/ /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом

Судове рішення набирає законної сили 01.10.2024 року

Помічник судді ОСОБА_17

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду 04.10.2024 року