В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002627 від 25.07.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, не заміжньої, офіційно не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

25.07.2024 року близько 02 години ОСОБА_3 разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_5 перебували за адресою: АДРЕСА_1 , де між ними на побутовому ґрунті відбувся словесний конфлікт, у ході якого у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій умисел, ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій у вигляді можливості спричинення тяжких наслідків для здоров`я потерпілого і бажаючи настання таких наслідків, нанесла ОСОБА_5 три удари ножем в область тулуба, стегна та верхніх кінцівок, чим спричинила йому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення живота: рана на передній черевній стінці в лівій епігастральній ділянці, від якого відходить рановий канал, направлений ззовні до середини, зверху вниз, справа-наліво, по ходу якого ушкоджуються тканини черевної стінки, проникає в черевну порожнину з пораненням великого чепця; колото-різана рана правої сідничної ділянки в зовнішнє-нижньому квадранті, рановий канал іде справа-наліво, дещо знизу доверху, закінчується сліпо в товщі м`язів; колото-різана рана правого передпліччя по передньо-медіальній поверхні в нижній третині, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Допитана в судовому засіданні, ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнала в повному обсязі, щиро розкаялась та показала, що дійсно 25.07.2024 року близько 02 години вона разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_5 перебувала за адресою: АДРЕСА_1 , де між ними на побутовому відбувся словесний конфлікт, у ході якого вона, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, пішла на кухню, взяла ніж, лезо якого приблизно 15-20 см, і нанесла ОСОБА_5 три удари ножем в область тулуба, стегна та верхніх кінцівок, чим спричинила йому тілесні ушкодження, в цей час, як він був у туалетній кімнаті. На даний час примирилась з потерпілим та шкодує про свій вчинок.

Таким чином, показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченої, яка офіційно не працює, не заміжня, раніше не судима, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також враховує її вік та стан здоров`я.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, думку потерпілого, який зазначив, що примирився з обвинуваченою, вибачив її та просить суворо не карати.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченої, згідно ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винна перебуває у сімейних відносинах.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Крім того, відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо. Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.

Отже, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, обставин та наслідків вчинення кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченої, посткримінальну поведінку обвинуваченої, ставлення до вчиненого та наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання, а саме щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення та думку потерпілого, що у своїй сукупності, на переконання суду, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому, враховуючи викладене, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі. Таке покарання суд вважає необхідним та достатнім для її виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Водночас, суд не знаходить підстав для застосування відносно ОСОБА_3 положень ст. 75 КК України.

Крім цього, необхідно вирішити питання, що стосується майна, на яке накладено арешт. У порядку ст. 100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів. Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити їй покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 /двох/ років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Арешт, накладений на майно:

- ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року, а саме: предмет, схожий на ніж, дві чарки скляні, трубу з-під раковини;

- ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2024 року, а саме: нічну сорочку біло-синього кольору зі слідами речовини бурого кольору та гумові капці, скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- нічну сорочку біло-синього кольору зі слідами речовини бурого кольору, гумові капці, змиви речовини бурого кольору, предмет, схожий на ніж, дві скляні чарки, трубу з-під раковини, знищити;

- грошові кошти у сумі 140 гривень, мобільний телефон «Samsung», мобільний телефон «LG», сумку червоного кольору, термос чорного кольору, ключі від квартири за адресою: АДРЕСА_1 , залишити власниці ОСОБА_3 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право звернутися із заявою про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, учасниками в якому вони були.

Суддя: