Справа № 545/3286/24
Провадження № 1-в/545/461/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2024 рокум. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві клопотання засудженої ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

До Полтавського районного суду Полтавської області надійшло клопотання засудженої ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення, в обґрунтування якого зазначено, що остання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, крім того вона має поганий стан здоров`я, пристарілих батьків, які потребують сторонньої допомоги.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши про відсутність підстав для його задоволення, оскільки протягом всього строку покарання поведінка засудженої була нестабільною, заохочення відсутні.

Засуджена ОСОБА_4 просила розглядати клопотання у її відсутність.

Представник адміністрації виправної колонії просив клопотання засудженої розглядати у його відсутність.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали подання та особової справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно з частиною 2 статті 537 Кримінального процесуального кодексу України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати такі питання, зокрема, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Як встановлено судом, що ОСОБА_4 засуджена 23.02.2023 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 185 ч. 2, 71 КК України до 5 років позбавлення волі.

Початок строку покарання: 11.03.2021 року, кінець строку покарання: 10.03.2026 року. Фактично відбутий строк покарання станом на 09.08.2024 року складає 03 роки 04 місяці 29 днів. Невідбутий строк покарання станом на дату розгляду подання складає 01 рік 06 місяців 14 днів.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці. Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та відбув 1/2 строку покарання.

Умовно-дострокове звільнення має важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої статтею 50 Кримінального кодексу України. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як визначено статтею 6 Кримінально-виконавчого кодексу України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потреб у наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправній установі.

Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ неодноразово звертали увагу судів на те, що під час вирішення питання про сумлінну поведінку та ставлення до праці в разі вирішення питання про можливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення, слід відрізняти пристосовування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання від виправлення засуджених.

У даному випадку, хоча відбутий засудженою строк покарання і узгоджується з вимогами ст. 81 КК України, проте наразі застосування її положень є передчасним та невиправданим, оскільки необхідність у подальшому відбуванні покарання не відпала і до моменту звільнення мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, наразі не досягнута.

Так, згідно досліджених судом матеріалів особової справи, ОСОБА_4 у місцях позбавлення волі знаходиться з 12.03.2021 року. В установі «Надержинщинська виправна колонія (№65)» перебуває з 26.04.2023 року.

Згідно статті 118 КВК України не працевлаштована.Засуджена демонструє не велику наявність соціально-правового інфантилізму, що призводить до легковажного ставлення до встановленого Кримінальним кодексом України обмежень та заборон. Рівень педагогічної занедбаності середній, кримінальної зараженості- високий. Засуджена не розділяє та ситуативно дотримується неформальних настанов злочинної субкультури. Має певні дефекти особистісних установок, що проявляється у відсутності стійкої установки на дотримання правослухняної поведінки. Поведінка асоціальна, за стійкістю прояву- послідовно криміногенна, за характером- корислива зі зневажливими проявами.

У соціальній поведінці: залежність від думки групи. У стресовій ситуації може втрачати контроль над власними емоціями. Афективні реакції проявляються у погано стримуваній імпульсивності, хаотичності дій та проявах агресії. Почуття обов`язку та відповідальності розвинене на середньому рівні. Бувають прояви неадекватної до ситуації поведінки. Відсутні ознаки пригнічення. Самооцінка дещо завищена. Засуджена демонструє антисоціальні тенденцій, у її діях виключені випадковості.

Враховуючи вище викладене потребує подальшого контролю та корекції поведінки. Може піддаватися впливу прокримінального або антисоціального оточення.Вину у скоєному злочині визнала частково. Звинувачує інших осіб. Не повністю усвідомлює наслідків вчиненого правопорушення для потерпілої особи. Вважає, що деякі типи антисоціальної поведінки прийнятні.

Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи з метою поблажливого ставлення до себе. До виконання законних вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно. На заходи виховного впливу реагує, але не завжди робить для себе правильні висновки.Не повністю усвідомлює, що їй необхідно змінити після звільнення, на даний час не розуміє як це втілити в життя.

Залучена до реалізації програм диференційного виховного впливу на засуджених: «Освіта». Залучена до роботи в секції самодіяльних організацій «Літературна», соціально-корисної ініціативи в роботі не проявляє. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує, але належні висновки для себе робить не завжди.

Періодично залучається та бере участь у роботах з благоустрою установи і прилеглих до неї територій, а також поліпшення житлово- побутових умов засуджених або допоміжних робіт із забезпечення установи продовольством.

Заохочень та стягнень не має.

Згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженої ОСОБА_5 . із урахування аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженої, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-вихованої роботи (за підсумком (загальним балом) розділів ІІ-VI): 47 бали, що свідчить про те, що засуджена не стала на шлях виправлення.

Дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Як вбачається з матеріалів особової справи, протягом всього строку відбування покарання поведінка ОСОБА_4 була нестабільною.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що матеріалами особової справи засудженої ОСОБА_4 доведено, що поведінка останньої протягом усього періоду відбування покарання не вказувала на її неухильне бажання стати на шлях виправлення, що не засвідчує виправлення особи та даний факт, не є безумовним критерієм застосування щодо засудженої умовно-дострокового звільнення. Висновки про виправлення особи слід робити не лише за період, який безпосередньо передує моменту, коли строк добігає кінця, після чого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні впродовж значної частини цього строку. Поведінка ОСОБА_4 не була стабільною та послідовною, а тому суд її розцінює як пристосовування засудженої до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання від виправлення.

З огляду на викладене, підстав для задоволення клопотання не вбачається.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 7 днів з моменту її проголошення.

СуддяОСОБА_6