Справа 761/9068/17 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/4881/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0002574 від 19.11.2015 за апеляційною скаргою прокурорки відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.2 ст.262, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.3 ст.365, ч.5 ст.27 ч.2 ст.262 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закрито кримінальне провадження № 0002574 від 19.11.2015 відносно останніх.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав на те, що з дня вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, найбільш тяжкими з яких є тяжкі злочини, минуло понад десять років. Крім цього, судом були констатовані інші правові підстави для звільнення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

В апеляційній скарзі прокурорки указано на незаконність ухвали місцевого суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказала, що звільненню від кримінальної відповідальності підлягають особи, що вчинили кримінальне правопорушення, натомість у клопотанні обвинуваченого ОСОБА_9 вказано, що він ніколи не вчиняв кримінальних правопорушень, справа є сфальсифікованою, а докази жодним чином не доводять вину останнього, проте немає фізичних та моральних сил відвідувати судові засідання. Тобто, обвинувачений стверджує, що злочину не вчиняв та має бути виправданий, що свідчить про те, що останній фактично не погоджується з тим, що факт вчинення ним кримінального правопорушення був встановлений судом. Звернула увагу на те, що норми ст.49 КК України передбачають обов`язкові умови звільнення від кримінальної відповідальності, а саме визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення та минування строків з дня вчинення такого правопорушення. Крім того вказала, що особа яка не вчиняла кримінальне правопорушення не може бути як притягнута до кримінальної відповідальності, так і звільнена від неї. Звернула увагу, що судом не було досліджено в повному обсязі докази обвинувачення, а тому на момент задоволення клопотання ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності, суд першої інстанції фактично не мав можливості обґрунтування того, що останній вчинив кримінальне правопорушення та підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення такого. На думку прокурорки, зважаючи на клопотання ОСОБА_9 , в якому останній стверджує, що він не вчиняв злочину, але був вимушений подати клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із тривалим кримінальним переслідуванням, вимагає від суду першої інстанції перевірки доказів та вжиття заходів з активізації судового розгляду та з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження. Крім того, задовольняючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 , судом в резолютивній частині рішення було вказано про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_10 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, а не за вчинення кримінальних правопорушень. Просила ухвалу скасувати в частині звільнення від кримінальної відповідальності обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та ухвалити нову, якою у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 відмовити та направити кримінальне провадження для продовження розгляду в суді першої інстанції; звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.2 ст.262, ч.3 ст.365 КК України на підставі ст.49 КК України, а кримінальне провадження № 0002574 від 19.11.2015 відносно нього закрити.

У змінах та доповненнях до апеляційної скарги вказала, що оскаржуваною ухвалою скасовано арешт на окреме майно, що належить ОСОБА_9 , а тому, враховуючи що в апеляційній скарзі поставлено питання про скасування ухвали про звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, то відповідно відсутні підстави для скасування арешту на майно останнього та залишення без розгляду цивільного позову, в частині вимог до ОСОБА_9 Просила ухвалу скасувати в частині звільнення від кримінальної відповідальності обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також в частині скасування арешту на окреме майно та залишенні цивільного позову, в частині вимог до ОСОБА_9 , без розгляду. Ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 відмовити та направити провадження щодо нього для продовження розгляду в суді першої інстанції, а також відмовити у задоволенні клопотань про скасування арешту на майно, що належить ОСОБА_9 , та залишенні цивільного позову без розгляду; клопотання ОСОБА_10 задовольнити та звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, а провадження відносно нього закрити.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурорки, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_8 , вказав на необґрунтованість її доводів. На переконання захисника, ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року є законною та обґрунтованою. Звернув увагу, що підставами звільнення від кримінальної відповідальності є клопотання сторони захисту про звільнення від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття провадження з цих підстав. Крім того, підставами також є не вчинення протягом строків давності нового злочину певної тяжкості, а також відсутність обставин, що порушують перебіг вказаних строків. Так, обвинувачений ОСОБА_9 не ухилявся від слідства та суду, не вчиняв нових злочинів, добросовісно виконував покладені на нього процесуальні обов`язки та не ухилявся від явок до органу досудового розслідування, прокуратури чи суду. Захисник вказав, що відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, подія яких відбулась 20.02.2014, а тому на момент 21.02.2024 строк давності сплив. Зазначив, що звільнення від кримінальної відповідальності є безумовним і здійснюється судом незалежно від фактів примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди, щирого каяття тощо. Звернув увагу, що винуватість обвинуваченого не доведена, а докази, надані стороною обвинувачення, є недопустимими та не вказують на винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень. Крім того, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного/обвинуваченого, а тому невизнання свої вини не є перешкодою для звільнення від кримінальної відповідальності, за наявності їх згоди. Окрім цього, захисник вказав на законність та обґрунтованість ухвали в частині скасування арешту на майно, що на праві власності належить ОСОБА_9 , та залишенні цивільного позову без розгляду. Звернув увагу, що в змінах та доповненнях до апеляційної скарги прокуроркою не було вказано жодних обґрунтованих підстав, передбачених КПК України, для скасування судового рішення в цій частині. Просив у задоволенні апеляційної скарги прокурорки, зі змінами та доповненнями до неї відмовити, ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурорів, які апеляційну скаргу прокурорки підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити;

обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника, які апеляційну скаргу прокурорки вважали необґрунтованою, просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін;

вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга прокурорки не підлягає до задоволення з огляду на таке.

За правилами ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Як випливає зі змісту положень ст.49 КК України та ч.3 ст.285 КПК України, за наявності підстав та умов, передбачених ст.49 КК України та за наявності згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності саме із підстав закінчення строків давності - звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_9 , обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.2 ст.262, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, а ОСОБА_10 , обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.365, ч.5 ст.27 ч.2 ст.262 КК України, подія яких мала місце 20 лютого 2014 року. Судом першої інстанції встановлено те, що із моменту вчинення даних кримінальних правопорушень закінчилися строки давності, передбачені п.4 ч.1 ст.49 КК України. Обставин, які би зумовлювали зупинення чи переривання перебігу указаних строків, відповідно до ч.2 і ч.3 ст.49 КК України, у ході судового розгляду не встановлено.

Крім цього, обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у ході судового провадження були роз`яснені правові підстави та умови звільнення від кримінальної відповідальності на що вони надали свою згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.49 КК України, що відповідно до положень ч.3 ст.285 КПК України є умовою звільнення від кримінальної відповідальності.

Врахувавши констатовані підстави звільнення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.49 КК України та умов такого звільнення, виконавши усі процесуальні процедури, що необхідні для вирішення питання про застосування строків давності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст.49 КК України та закриття кримінального провадження із підстав п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст.49 КК України за наявності зазначених вище підстав та згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності саме із підстав закінчення строків давності є обов`язком суду. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що перелік підстав та умов для звільнення особи від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст.49 КК України є вичерпним.

Апеляційна скарга прокурорки не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що невизнання вини ОСОБА_9 та заперечення факту вчинення злочинів, передбачених ч.5 ст.27 ч.2 ст.262, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України позбавляло суд першої інстанції можливості звільнити його від кримінальної відповідальності на підставах, визначених п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, та закрити кримінальне провадження відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, є необґрунтованими. Так, за змістом статей 284, 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Виключно наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ним своєї вини у вчиненні злочину.

Зазначені висновки також спростовують і доводи апеляційної скарги прокурорки про те, що невизнання вини ОСОБА_9 обумовлювало необхідність проведення судового провадження у загальному порядку щодо нього та постановлення вироку за результатами цього розгляду. Ці доводи колегією суддів визнаються необгрунтованими також і з огляду на положення ч.4 ст.286 КПК України, за правилами яких, суд має невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого.

Наведене указує на те, що доводи, які наведені прокуроркою не можуть бути підставою для скасування ухвали про звільнення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності.

Ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв?язку із чим залишає цю ухвалу без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурорки залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року якою ОСОБА_10 та ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження № 0002574 відносно останніх - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту оголошення.

СУДДІ

________________ ______________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4