490/430/24 30.08.2024
н/п 1-кс/490/3267/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/430/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Голопристанського відділу Скадовської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч.1 ст.111-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч.1 ст.111-2 КК України, за наступних обставин.

Так, згідно з Конституцією України Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (далі - рф) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Усупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент рф ОСОБА_7 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації ОСОБА_8 від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС рф на територію України.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, рф та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав.

Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

-вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

-бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

-блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

-застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

-дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

-засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є рф.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і рф.

31 травня 1997 року відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та рф уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом рф від 2 березня 1999 року № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2, 3 зазначеного Договору рф зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та рф про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований рф 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Згідно з статтями 1-2, 73, 132-134 Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України. Територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Отже, з урахуванням вищевикладених норм міжнародного гуманітарного та національного права на території України розпочався збройний конфлікт внаслідок акту агресії рф при наступних обставинах.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент рф, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п. п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС рф на територію України.

22 лютого 2022 року президент російської федерації направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил рф за межами рф, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року приблизно о 5 годині президент російської федерації оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.

У подальшому Збройні Сили рф, які діяли за наказом керівництва рф і ЗС рф, вторглись на територію Україну шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно увійшли на територію Україну через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією при цьому нанесли ракетно-бомбові удари по військовим і цивільним об`єктам України, а також ввели на територію суверенної держави війська країни-агресора.

Таким чином, з 24.02.2022 і по цей день дії рф проти України підпадають під всі пункти, передбачені ст. 3 Резолюції 3314, а тому такі дії слід кваліфікувати саме як акт агресії рф проти України.

У зв`язку з цим Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан, який на цей час відповідно до чинного законодавства триває.

Невстановленими представниками збройних сил та інших збройних формувань російської федерації, які 24.02.2022 незаконно вторглись на територію Херсонської області та фактично здійснили її окупацію, згідно з положеннями Гаазької Конвенції 1907, вчиняються дії щодо усунення законних органів влади, що діють на вказаних територіях, з метою повалення і захоплення влади на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або які тимчасово окуповані російською федерацією місто Херсон внесено до вказаного переліку територіальних громад, яке з 24.02.2022 до 11.11.2022 перебувало в тимчасовій окупації.

Відповідно до ст. 42 Положення про закони і звичаї війни на суходолі IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, ратифікованої Україною 24.08.1991, територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника. Окупація поширюється лише на ту територію, де така влада встановлена і здатна виконувати свої функції.

Відповідно до положень п.п. 6,7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована рф територія України (тимчасово окупована територія) це частини території України, в межах яких збройні формування рф та окупаційна адміністрація рф встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування рф встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації рф.

Окупаційна адміністрація рф - сукупність державних органів і структур рф, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних рф самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

У період окупації міста Херсону представниками держави-агресора створено на території Херсонської міської громади окупаційну адміністрацію та незаконні органи влади (організації), які поширювали та закріплювали владу рф на території окупованої Херсонщини.

При цьому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не раніше 24.02.2022 представниками російської федерації, всупереч законного порядку, установленого Конституцією України, Законом України «Про місцеві державні адміністрації», та іншими діючими нормативно-правовими актами, на тимчасово окупованій території м. Херсона Херсонської області, у період з 24.02.2022 до 11.11.2022, цілеспрямовано створено підпорядковану, керовану та фінансовану російською федерацією окупаційну адміністрацію т.зв. «Військово-цивільну адміністрацію Херсонської області», функціонально відповідальну за управління тимчасово окупованою територією України з метою подальшої інтеграції та незаконного включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу російської федерації.

З метою утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом території та реалізації узурпованих владних повноважень представниками держави-агресора рф, відповідно до указу т.зв. «Голови військово-цивільної адміністрації Херсонської області» від 12.05.2022 № 018-р «Про структуру органів виконавчої влади» у структурі органів виконавчої влади окупаційної адміністрації м. Херсона утворено «Департамент охорони здоров`я Херсонської області».

Відповідно до розпорядження від 08.06.2022 № 077-р т.зв. Військово цивільної адміністрації Херсонської області «Про реорганізацію державних закладів охорони здоров`я Херсонської області» з метою забезпечення ефективного виконання задач, покладених на «Департамент охорони здоров`я Херсонської області», стабілізації і розвитку сфери охорони здоров`я лікувально-профілактичні заклади Херсонської області реорганізовано у державні бюджетні заклади охорони здоров`я Херсонської області.

Наказом т. зв. «Департаменту охорони здоров`я Херсонської області ВЦА Херсонської області» від 25.07.2022 № 180 затверджено Статут державного бюджетного закладу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (далі по тексту ДБЗОЗ «Херсонський обласний центр гігієни та епідеміології»).

Відповідно до положень Статуту ДБЗОЗ «Херсонський обласний центр гігієни та епідеміології» (далі Статут), з метою реалізації державної політики в сфері охорони здоров`я російської федерації ДБЗОЗ «Херсонський обласний центр гігієни та епідеміології» утворено шляхом реорганізації державної установи «Херсонський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України».

У своїй діяльності ДБЗОЗ «Херсонський обласний центр гігієни та епідеміології» керується актами ВЦА Херсонської області, законами та нормативно-правовими актами України в частині, яка не протирічить актам ВЦА Херсонської області, Положенню про Департамент охорони здоров`я Херсонської області, актам Департаменту охорони здоров`я та цим Статутом.

Статутом ДБЗОЗ «Херсонський обласний центр гігієни та епідеміології» також передбачено, що заклад у своїй діяльності керується актами «Військово цивільної адміністрації Херсонської області», законами і нормативно-правовими актами України в частині, які не протирічать актам «Військово-цивільної адміністрації Херсонської області», Положенню про Департамент охорони здоров`я Херсонської області, актам Департаменту охорони здоров`я та Статуту ДБЗОЗ «Херсонський обласний центр гігієни та епідеміології». Тому, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про систему громадського здоров`я» на ДБЗОЗ «Херсонський обласний центр гігієни та епідеміології», як правонаступника всіх прав та обов`язків ДЗ «Херсонський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України» (п.п.1.1 розділу 1 Статуту) покладено здійснення епідеміологічного нагляду.

Крім того, відповідно до п.п. 2.2.1 п. 2.2 розділу 2 Статуту вказана установа виконує повноваження із проведення санітарно-епідеміологічних обстежень, які за приписами абзацу 2 ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» є різновидом заходів державного нагляду (контролю).

Підпунктом 2.2.5 пункту 2.2 розділу 2 Статуту передбачено, що ДБЗОЗ «Херсонський обласний центр гігієни та епідеміології» виконує повноваження із проведення експертиз та досліджень у рамках реалізації федерального державного нагляду у сфері захисту прав споживачів.

Таким чином, згідно із вимогами абзацу 2 ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» ДБЗОЗ «Херсонський обласний центр гігієни та епідеміології» є установою, яка виконує властиві територіальним органам виконавчої влади функції із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності на тимчасово окупованій території Херсонської області.

Підпунктом 2.2.8.19 п. 2.2 розділу 2 Статуту ДБЗОЗ «Херсонський обласний центр гігієни та епідеміології» передбачено, що установа проводить санітарно-епідеміологічні експертизи, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адміністративні послуги» та Розпорядження Кабінету Міністрів України №523-р від 16.05.2014 є адміністративною послугою. Отже, ДБЗОЗ «Херсонський обласний центр гігієни та епідеміології» є незаконно утвореною представниками держави-агресора на тимчасово окупованій території м. Херсона установою, яка є суб`єктом надання адміністративних послуг.

Згідно із п. 6 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Таким чином, утворений наказами від 08.06.2022 № 077-р т.зв. «Військово-цивільної адміністрації Херсонської області», від 25.07.2022 № 180 т.зв. «Департаменту охорони здоров`я Херсонської області» - ДБЗОЗ «Херсонський обласний центр гігієни та епідеміології» є незаконним органом влади, створеним на тимчасово окупованій території та окупаційною адміністрацією держави-агресора.

При цьому, встановлено, що п. 4.3. Статуту ДБЗОЗ «Херсонський обласний центр гігієни та епідеміології» керівництво закладом здійснює головний лікар закладу який призначається та звільняється із займаної посади начальником Департаменту за погодженням із Главою ВЦА Херсонської області.

При цьому, п.п. 4.5. головний лікар здійснює керівництво закладом на підставі законів та інших правових актів, які діють у Херсонській області, Департаменту охорони здоров`я нього Статуту.

Пунктом 4.6. розділу 4 Статуту головний лікар: здійснює адміністративно-господарську та фінансову діяльність закладу здійснює поточне управління закладом; виконує свої посадові обов`язки згідно із цим Статутом; діє без довіреності від імені закладу, представляє його інтереси у державних органах, установах, підприємствах, незалежно від форм власності, у правоохоронних та судових органах; у межах компетенції укладає угоди від імені закладу у порядку, встановленому законодавством та цим Статутом укладає та розриває договори, у тому числі трудові, господарські, необхідні для здійснення основної та господарської діяльності; видає довіреності, відкриває рахунки у фінансових органах, казначейства; розробляє та подає на затвердження у Департамент структуру та штатний розклад закладу, здійснює прийом робітників, укладає, змінює та припиняє трудові угоди з ними, проводить прийом на роботу та звільнення працівників закладу, застосовує заходи дисциплінарного впливу та заохочення; розподіляє обов`язки між заступниками; у межах свої компетенції видає накази та вказівки, обов`язкові для всіх працівників закладу; організовує ведення бухгалтерського обліку та звітності; організовує роботу закладу та виконання наказів Департаменту охорони здоров`я Херсонської області.

Встановлено, що громадянин України ОСОБА_6 , достеменно проінформованим та розуміючи факт захоплення Херсонської області збройними силами російської федерації, усвідомлюючи, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, будучи обізнаним про те, що Херсонська область є невід`ємною складовою частиною України, що порядок утворення органів виконавчої влади та місцевого самоврядування регулюється виключно Конституцією України та законами України, не пізніше вересня 2022 року (більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) прийняв пропозицію від невстановлених під час досудового розслідування представників окупаційної адміністрації держави-агресора - російської федерації та добровільно зайняв посаду т.зв. «т.в.о. головного лікаря ДБЗОЗ «Херсонський обласний центр гігієни та епідеміології», пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Херсонської області.

Вказані дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 5 ст. 111-1 КК України як колабораційна діяльність, тобто добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_6 , зайнявши за вказаних вище обставин посаду «т.в.о. головного лікаряДБЗОЗ «Херсонський обласний центр гігієни та епідеміології», тобто керівника незаконного органу влади, у тому числі, окупаційної адміністрації держави-агресора, створеної представниками російської федерації на тимчасово окупованій території м. Херсона на базі державної установи «Херсонський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», вирішив вчинити умисні дії на допомогу державі-агресору (пособництво) та окупаційній адміністрації держави-агресора з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації рішень окупаційної адміністрації держави-агресора та добровільної передачі матеріальних ресурсів окупаційній адміністрації держав-агресора.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше вересня 2022 року, ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Херсоні, діючи умисно та протиправно, розуміючи суспільно небезпечний характер та наслідки своїх дій, бажаючи їх настання, з метою реалізації незаконного рішення окупаційної адміністрації держави агресора, а саме наказу т.зв. «начальника Департаменту охорони здоров`я Херсонської області ОСОБА_9 » від 30.09.2022 № 740 «Про передачу на баланс автотранспортного засобу» встановив наявність у власності ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » спеціалізованого санітарного автомобіля марки (моделі) MITSUBISHI L 200, об`єм двигуна 2477, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебував у гаражі за місцем зберігання за адресою: АДРЕСА_2 .

Продовжуючи виконання свого злочинного умислу, спрямованого на на допомогу державі-агресору (пособництво) та окупаційній адміністрації державі-агресора, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але на пізніше, 01.10.2022, громадянин України ОСОБА_6 , у супроводі невстановлених досудовим розслідуванням представників окупаційної адміністрації держави-агресора, прибув до гаражу, розташованого на території ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за адресою: АДРЕСА_2 , та надав незаконну вказівку водію ОСОБА_10 передати йому ключі від вищевказаного автомобіля, після чого незаконно передав їх, документи на автомобіль, та автомобіль представникам окупаційної адміністрації держави-агресора.

Внаслідок вказаних умисних, протиправних дій громадянина України ОСОБА_6 , вчинених на виконання незаконного рішення окупаційної адміністрації держави агресора, з 01.10.2022 автомобіль марки (моделі) MITSUBISHI L 200, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , незаконно вибув із власності ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Вказані дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 111-2 КК України як умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво) та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації рішень окупаційної адміністрації держави-агресора, передачі матеріальних ресурсів окупаційній адміністрації держави-агресора.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, зокрема у зв`язку із займаною посадою, підозрюваний набув знайомств з численними представниками окупаційної влади, і таким чином має можливість безперешкодно перебувати на ТОТ Херсонської області чи виїхати на територію російської федерації та продовжувати там свою злочинну діяльність, може здійснювати вплив на свідків, може вчинити інше кримінальне правопорушення, спілкуючись з колишніми співробітниками, які виїхали за кордон або залишились на території, підконтрольній Україні та через останніх може надавати інформацію, яка використовуватиметься проти основ національної безпеки України, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор просить про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала, з підстав у ньому викладених, просила про його задоволення.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши доводи прокурора на його підтримку, думку захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

13.08.2024 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України, про що у загально державному засобі масової інформації газеті «Урядовий кур`єр», а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора розміщено відповідне повідомлення в порядку ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України.

Вказаний факт підтверджений прокурором у судовому засіданні документально.

Підозрюваний ОСОБА_6 , будучи викликаним до органу досудового розслідування шляхом публікацій в засобах масової інформації - газеті «Урядовий кур`єр» та на веб-сайті Офісу Генерального прокурора повісток про виклик на 17, 18, 19 серпня 2024 року до слідчого не з`явився, не повідомивши про причини неявки, що в тому числі свідчить про переховування від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

У зв`язку з неприбуттям підозрюваного ОСОБА_6 на неодноразові виклики до органу досудового розслідування, переховуванням з метою ухилення від кримінальної відповідальності, постановою слідчого від 20.08.2024 р. ОСОБА_6 оголошено у розшук.

Матеріалами клопотання підтверджується, що ОСОБА_6 перед деокупацією м. Херсону виїхав на непідконтрольну Україні територію, і перебуває у АДРЕСА_3 ,з метою ухилення від слідства та суду та уникнення такої відповідальності.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000009 від 04.01.2024 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.111-1, ч.1 ст.111-2 КК України, триває.

Згідно до ч. 7 ст. 42 КПК України, підозрюваний зобов`язаний в тому числі прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

За правилами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ч. 1 ст. 183 КПК України, визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу, крім випадків, передбачених п.п.6,7ст. 176 КПК України.

Ст. 193 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим кодексом для вручення повідомлень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

В ч. 1 ст. 135 КПК України передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Відповідно до ч. 2 ст. 135 КПК України у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

У судовому засіданні встановлено, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 особисто вручено не було, оскільки останній перебуває на даний час на непідконтрольній території України.

На виклики слідчого підозрюваний не з`явився, не повідомляючи про причини неявки, що свідчить про його ухилення від кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні прокурором доведено, що ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, оскільки органом досудового розслідування вжито всіх можливих заходів для вручення йому повідомлення про підозру у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч.1 ст. 111-2 КК України, підтверджується даними:

- протоколу допит свідка ОСОБА_11 яка повідомила, що під час тимчасової окупації Херсону працювала у ДБЗОЗ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на посаді оператора котельні а з серпня 2022 року секретаря. Повідомила, що ОСОБА_6 прийшов на роботу головним лікарем закладу після заміщення окупаційною владою попереднього керівника. Його представили на загальних зборах десь у вересні 2022 року. Він сам розповів, що прийшов працювати головним лікарем керувати закладом в період СВО. ОСОБА_6 був підзвітний ОСОБА_12 , заступнику облздраву виконував його вказівки. У ОСОБА_13 була своя електронна пошта, на яку надходили документи: накази, розпорядження, запити. Частину свідок друкувала і передавала завідуючим, начальникам відділів. Відомості та табелі передавала головному бухгалтеру після підписання у ОСОБА_13 . У закладі видавали заробітну плату в рублях. ОСОБА_13 надав свідку вказівку підготувати акт передачі автомобіля, який належав українському центру контролю захворювань. Свідку відомо, що цю машину забрали. ОСОБА_6 «евакувався» на лівий берег перед звільненням Херсону. Після чого намагався двонити свідку, але остання не відповідала;

-протоколу допиту свідка ОСОБА_14 , яка показала,що під час тимчасової окупації Херсону працювала у ДБЗОЗ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на посаді завідувача відділу, незаконно перевели з української організації. ОСОБА_6 побачила вперше на зборах колективу у кінці серпня- на початку вересня 2022 року. Представив його ОСОБА_12 , міністр здоров`я, сказав, що і призначив. ОСОБА_6 підчинявся ОСОБА_12 , керував підлеглими в ДБЗОЗ, господарською діяльністю: оглядали майно в кабінетах, складали списки, цікавились кількістю працівників, Відомо від інших співробітників, що забрали машину за вказівкою ОСОБА_13 .

-протоколу допиту свідка ОСОБА_15 , який працював в період окупації Херсону на посаді водія. Показав, що на підприємстві призначають нового директора, ним став ОСОБА_13 . Від заступника ОСОБА_13 дізнався,, що забирають автомобіль марки Мітсубісі. Свідок пішов до директора та просив не віддавати машину. ОСОБА_13 повідомив, що це не справа свідка, а машину потім повернуть. Після чого до гаражу підійшов ОСОБА_13 , якому свідок віддав ключі та документи, а останній передав невідомим особам в цивільному. Свідку повідомили, що акт приймання-передачі складуть, але він не бачив ці документи і не розписувався в них. Машина належала Херсонському центру контролю хвороб;

-протоколу допиту свідка ОСОБА_16 яка повідомила що працює бухгалтером у ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». В період окупації Херсону в ДБЗОЗ не працювала. Відомо, що ОСОБА_13 призначили на посаду головного лікаря окупаційною владою. Це відбулося під час зборів колективу десь у середині серпня 2022 року. Оголошував про призначення ОСОБА_13 на посаду «керівник головного управління по медзакладах окупаційної влади». Перед звільненням ОСОБА_17 евакуювався в м. Генічеськ. Зі слів водія ОСОБА_18 відомо, що автомобіль забрали за вказівкою ОСОБА_6 ;

-протоколу допиту свідка ОСОБА_19 , яка повідомила що під час окупації Херсону працювала на посаді завгоспу у т. зв ДБЗОЗ (ГБУЗ). ОСОБА_13 був головним лікарем під час окупації. По чутках перевівся з центру СНІДу. Про призначення на посаду ОСОБА_13 дізналась на зборах який провів ОСОБА_12 , останній сказав що ставлять ОСОБА_13 . ОСОБА_13 контролював роботу закладу, а також головного бухгалтера. Призначав на посади людей, наприклад ОСОБА_20 своїм заступником. Крім того, від водія Кислиці дізналась, що ОСОБА_13 передав автомобіль Мітцубісі т. зв. «МОЗ»;

-протоколів пред`явлення для впізнання за фотознімками зы свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 ,, ОСОБА_19 , які впізнали ОСОБА_6 як керівника окупаційного органу та головного лікаря;

-протоколу огляду відео під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » на каналі «Таврия. Херсонская область» в якому інтерв`ю надає ОСОБА_6 як головний лікар ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

-протоколу огляду від ІНФОРМАЦІЯ_7 », під час якого вилучено документи, створені у діяльності незаконного окупаційного органу «ДБЗОЗ « ІНФОРМАЦІЯ_8 та епідеміології»: Статут, розпорядження, заяви про прийняття на ім`я ОСОБА_13 та інші;

-протоколу огляду від 05.04.2024 яким оглянуто вилучені документи;

- копії листа та копії наказу № 740 від 30.09.2022 про передачу транспортного засобу;

- інформації оперативного підрозділу, що ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території в м. Генічеську Херсонської області, де продовжує здійснювати повноваження головного лікаря у вказаному закладі, і переховується від органів досудового розслідування, та з 24.02.2022 державний кордон не перетинав.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність даних для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночним поняттями.

Досліджені у судовому засіданні дані є достатньо вагомими у своїй сукупності для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст.111-1, ч.1 ст.111-2 КК України.

Матеріали кримінального провадження також містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного.

Так, підозрюваний ОСОБА_6 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, та позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої відповідно, використовуючи безпосереднє знайомство зі свідками по даному провадженню, перебуваючи на території Херсонської області може здійснювати на них вплив, у тому числі і у способи, небезпечні для життя і здоров`я, з метою зміни, спотворення їх показань чи відмови від дачі показань, оскільки свідки, які вже допитані під час досудового розслідування безпосередньо знайомі з підозрюваним, окрім того, враховуючи те, що ОСОБА_6 під час здійснення кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, перебуваючи на території Херсонської області підтримував стійкий зв`язок із представниками рф, тому існує реальна імовірність продовження вчинення кримінальних правопорушень на тимчасово непідконтрольній території України.

Підозрюваний ОСОБА_6 неодноразово не з`являвся за викликами до слідчого.

Вказане дає обґрунтовані підстави вважати, що існує ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного, вагомості досліджених у судовому засіданні даних про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.111-1, ч.1 ст.111-2 КК України, тяжкість покарання, що може бути призначене підозрюваному в разі притягнення до кримінальної відповідальності, особу підозрюваного, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні найбільш суспільно небезпечного злочину, характеру та способу ймовірно вчиненого кримінального правопорушення проти держави Україна, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, є обґрунтованою.

Застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Також, відповідно до положень ст.ст. 183,193,194 КПК України, згідно з якими при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається та у разі наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу вирішуватиметься остаточно вже після його затримання та доставки до суду, тому строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного, який виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, триває до його затримання та доставки до суду і не обмежується строком, встановленим ч.1 ст. 197 КПК України, підозрюваному ОСОБА_6 , відносно якого необхідно обрати запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою без визначення строку дії такого запобіжного заходу, розмір застави слідчим суддею не визначається.

Обставини, визначені ч. 2 ст. 183 КПК України, які б унеможливлювали застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , відсутні.

З урахуванням наведеного, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 376 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання - задовольнити.

Обрати підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч.1 ст.111-2 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення строку дії такого запобіжного заходу та розміру застави.

Після затримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніш як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження, розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1