Провадження №1-кп/523/9/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2024 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеса ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

у присутності обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Суворовського районного суду м. Одеса об`єднані обвинувальні акти за №0002530 від 20.05.2015р., №0000795 від 4.03.2019р., №0000032 від 21.01.2021р., №0000205 від 10.02.2023р. за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Любешів Волинської області, громадянина України, із середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, не працюючого, раніше судимого:

- 5.06.2023р. вироком Суворовського районного суду м. Одеси за ст.309 ч.1 КК України до 2 років обмеження волі з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік.

- 16.10.2023 року вироком Суворовського районного суду м. Одеси за ст.ст.121 ч.1, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в/ч НОМЕР_1 .

Проживаючого: АДРЕСА_2

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.121 ч.2, 146 ч.2, 187 ч.2, 189 ч.3, 186 ч.2, 190 ч.2 КК України, -

Встановив:

20.05.2015 року приблизно о 2:00 годині, ОСОБА_5 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , разом зі своїм товаришем ОСОБА_6 випадково зустрілися з раніше незнайомими йому ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , в подальшому біля супермаркету «Фрунзівський» у ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин стався словесний конфлікт з ОСОБА_7 , який переріс у бійку між ними. Після закінчення сутички ОСОБА_5 пішов до магазину ««Фрунзівський», де придбав кухонний ніж, потім повернувся на АДРЕСА_3 , де на той час продовжували знаходитися вищевказані особи, далі діючи навмисно, реалізуючи свій злочинний намір спрямований на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, підійшовши до ОСОБА_7 , наніс останньому придбаним ним ножом один удар в область спини, після чого покинув місце скоєння злочину, потерпілий ОСОБА_7 був доставлений до КУ «Міська клінічна лікарня №11», де 20.05.2015 року помер.

Відповідно висновку судово-медичної експертизи за №448-1709/2015 від 24.06.2015року у ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді одного колото-різаного поранення задньої поверхні грудної клітки з права по близько хребтової лінії в 10, 11 міжребер`ях, проникаюче в праву плевральну і черевну порожнини з пошкодженням 11, 12-го ребр, міжреберних м`язів і кровоносних судин, пристінкової плеври, двох наскрізних пошкоджень нижньої долі правої легені, двох наскрізних пошкоджень купола діафрагми, наскрізного і сліпого пошкодження правої долі печінки, наскрізного пошкодження жирової капсули правої нирки, наскрізного пошкодження правого наднирнику і торкається пошкодження правої нирки з крововиливом в праву плевральну і черевну порожнини, що ускладнилися розвитком геморагічного шоку, які відповідно до п.п.2.1.1 (а), 2.1.3 (й), 2.1.3 (о) Правил судово - медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Крім того, 3.03.2019 року приблизно о 20:00 годині ОСОБА_5 за попередньою змовою з особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням його розшуку, знаходячись біля будинку АДРЕСА_4 , з метою незаконного позбавлення волі ОСОБА_11 , попросили ОСОБА_12 , який не обув обізнаний про дійсні наміри осіб, подзвонити потерпілому та запросити зустрітися для спільного проведення часу, на що ОСОБА_11 погодився, після чого останньому запропонували сісти до автомобілю марки «Hyndai» державний номер НОМЕР_2 , в подальшому всі разом поїхали у напрямку до міста Одеса, при цьому ОСОБА_5 перебував за кермом автомобілю, ОСОБА_12 сидів на передньому пасажирському сидінні, особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням розшуку, знаходився з лівої сторони заднього пасажирського сидіння, а ОСОБА_11 з правої сторони заднього пасажирського сидіння.

Перебуваючи в салоні зазначеного автомобілю, особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням розшуку, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , діючи навмисно з корисливих мотивів, реалізуючи свій протиправний умисел, на дорозі біля будинку АДРЕСА_5 , діставши предмет, схожий на пістолет, шляхом застосування психічного насильства, яке виразилося у направленні предмету, схожого на пістолет, в обличчя ОСОБА_11 , не зважаючи на його бажання покинути транспортний засіб, незаконно позбавили потерпілого волі, примусово заборонивши йому покидати салон автомобілю марки «Hyndai». ОСОБА_11 , сприймаючи погрози як реальні, продовжував сидіти на місці. В свою чергу ОСОБА_12 , зрозумівши істинні наміри та дії ОСОБА_5 та особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням розшуку, побоюючись за своє життя та здоров`я, не мав змоги перешкодити протиправним діям останніх. Тим самим своїми умисними діями особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням розшуку, разом з ОСОБА_5 незаконно утримували ОСОБА_11 в неволі проти його волі, не дозволяючи потерпілому залишити салон автомобілю приблизно до 3.03.2019 року 22:50 годин.

В цей же день, 3.03.2019 року приблизно о 20:30 годині, особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням розшуку, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , знаходячись в салоні автомобілю марки «Hyndai» державний номер НОМЕР_2 , під час руху на проїзній частині на куті АДРЕСА_6 , діючи навмисно з корисливих мотивів, продовжуючи свій протиправний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном шляхом здійснення розбійного нападу, з погрозою застосування фізичного насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, яке виразилося у направленні предмету, схожого на пістолет, в обличчя ОСОБА_11 , почав обшук останнього, внаслідок чого заволоділи майном потерпілого, а саме грошовими коштами у сумі 98 гривень, пачкою цигарок марки «Винстон» вартістю 38,50 грв., мобільним телефоном марки «Sony Ericsson» в корпусі білого кольору номер НОМЕР_3 , імей:7308-0 вартістю 500 гривень, тим самим своїми діями спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 636,50 гривень.

В цей же день, 3.03.2019 року приблизно о 21:00 годині, особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням розшуку, за попередньою змовою з ОСОБА_5 відповідно обумовленого плану, діючи умисно, повторно, реалізуючи свій злочинний корисний намір, спрямованого на незаконне вимагання грошових коштів, здійснюючи рух на автомобілі марки «Hyndai» державний номер НОМЕР_2 , зупинили вказаний транспортний засіб навпроти будинку АДРЕСА_7 , де вийшли із автомобілю, потім шляхом застосування погроз змусили ОСОБА_11 покинути салон. Надалі, перебуваючи на вулиці, погрожуючи потерпілому застосуванням насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, стали вимагати у ОСОБА_11 передати їм грошові кошти у розмірі 500 доларів США, що відповідно курсу НБУ становить 13500 гривень. Незважаючи на супротив потерпілого, який заявив, що у нього не має таких заощаджень, особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням розшуку, разом з ОСОБА_5 , продовжуючи незаконно утримувати та залякувати ОСОБА_11 , знову примусово заштовхали останнього до вищевказаного автомобілю, висунувши потерпілому вимогу, що суму у розмірі 200 доларів США він має передати їм до 0:00 годин 3.03.2019 року, а суму 300 доларів США 4.03.2019 року, на що ОСОБА_11 пояснив, що може позичити гроші у своєї рідної сестри ОСОБА_13 , назвавши її номер телефону, на який ОСОБА_5 за допомогою месенджеру «Viber» відправив номер картки, на який необхідно перевести грошові кошти, після чого почали рух на вищезазначеному автомобілі в невідомому напрямку, продовжуючи вимагати грошові кошти у ОСОБА_11 , при цьому застосовуючи психологічний тиск та фізичне насильство, яке останній сприймав як реальні, побоюючись за своє життя та здоров`я, яке виразилося в тому, що особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням розшуку, наносила удари рукояткою предмету, схожого на пістолет, по обличчю потерпілого, залякуючи застрелити, в свою чергу ОСОБА_5 , діставши предмет, схожий на ніж, розмахував ним та страшив нанести удар у серце ОСОБА_11 , незабаром були затримані співпрацівниками поліції.

Крім цього, 21.01.2021 року приблизно о 1:00 годині, ОСОБА_5 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_8 , маючи намір на заволодіння чужим майном, діючи повторно навмисно з корисливих мотивів, побачивши раніше незнайому йому ОСОБА_14 , попрямував за останньою до першого під`їзду вищеозначеного будинку, де зайшов разом з потерпілою до ліфту, після того як ліфтова кабіна зупинилася на шостому поверсі, ОСОБА_5 , наблизившись ззаду до ОСОБА_14 та застосувавши до неї насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, яке виразилося в обхваті рукою за шию останньої, навпісля штовхнувши рукою в область тулуба, від чого потерпіла втратила рівновагу та впала на підлогу. ОСОБА_5 , скориставшись сприятливими умовами та безпорадним станом ОСОБА_14 , відкрито заволодів, вирвавши з рук потерпілої мобільний телефон марки «Redmi Note5» в корпусі чорного кольору імей1: НОМЕР_4 , імей2: НОМЕР_5 вартістю 3100 гривень, після чого з місця злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим своїми діями спричинивши потерпілій ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 3100 гривень.

Крім цього, 28.03.2021 року приблизно о 22:00 годині ОСОБА_5 , знаходячись на пішохідній доріжці біля магазину «Сільпо», розташованому по вул. Ген. Бочарова у м. Одеса, діючи повторно навмисно, маючи намір на заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, звернувся під час бесіди до раніше знайомого йому ОСОБА_15 з проханням надати йому мобільний телефон під приводом здійснення дзвінка, при цьому не маючи наміру повертати чуже майно. ОСОБА_15 , будучи введеним в оману та впевненим в щирості дій ОСОБА_5 , довіряючи йому та вірячи, що він поверне належний йому телефон, передав ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Neffos» імей1: НОМЕР_6 , імей2: НОМЕР_7 вартістю 2000 гривень, але ОСОБА_5 , зловживаючи довірою потерпілого та не маючи наміру повертати чуже майно, заволодівши шахрайським шляхом мобільним телефоном ОСОБА_15 , покинув місце скоєння злочину, в подальшому розпорядившись майном на власний розсуд, тим самим своїми діями спричинивши потерпілому ОСОБА_15 матеріальний збиток на загальну суму 2000 гривень.

Крім цього, 24.01.2023 року приблизно о 12:00 годині ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем проживання свого знайомого ОСОБА_16 , а саме в квартирі АДРЕСА_9 , діючи повторно навмисно, маючи намір на заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, звернувся до потерпілого ОСОБА_16 з проханням надати йому мобільний телефон під приводом здійснення декілька дзвінків, при цьому не маючи наміру повертати чуже майно. ОСОБА_16 , будучи введеним в оману та впевненим в щирості дій ОСОБА_5 , довіряючи йому та вірячи, що він поверне належний йому телефон, передав ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Tecno Pop 6 Pro» в корпусі темно синього кольору імей1: НОМЕР_8 , імей2: НОМЕР_9 вартістю 5000 гривень, але ОСОБА_5 , зловживаючи довірою потерпілого та не маючи наміру повертати чуже майно, заволодівши шахрайським шляхом мобільним телефоном ОСОБА_16 , покинув місце скоєння злочину, в подальшому розпорядившись майном на власний розсуд, тим самим своїми діями спричинивши потерпілому ОСОБА_16 матеріальний збиток на загальну суму 5000 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 при розгляді об`єднаного кримінального провадження у даному складі суду під головуванням судді ОСОБА_1 , змінивши свою позицію у ході судового провадження, повністю визнав свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.121 ч.2, 146 ч.2, 187 ч.2, 189 ч.3, 186 ч.2, 190 ч.2 КК України, та пояснив, що 20.05.2015 року у вечірній час разом зі своїм знайомим ОСОБА_6 йшли по АДРЕСА_3 , біля магазину «Фрунзівський» знаходилося декілька хлопців, один з яких попросив цигарку, причепилися до них, потім ще раз до нього підійшли, він в цей момент заказував «шаурму», обернувшись, побачив, як ОСОБА_6 почали бити. Злякавшись, він побіг до магазину, купив ніж, повернувся на вулицю, хлопці побачивши його, стали на нього наступати, один з них, як потім з`ясувалося ОСОБА_7 пішов на нього, він вдарив потерпілого лівою рукою в область спини, після чого конфлікт припинився, викликали «швидку», після чого покинув місце скоєння злочину.

Крім цього, у березні 2019 року разом з товаришем на ім`я ОСОБА_17 зустрілися з малознайомими хлопцями провести час. ОСОБА_11 добровільно сів в машину на АДРЕСА_4 . Знаходячись в машині «Хюндай», між ними вийшло непорозуміння, щось не поділили між собою, внаслідок чого забрали у ОСОБА_11 невелику суму грошей, приблизно 100 гривень, психологічно погрожували потерпілому пневматичним пістолетом, не випускавши з автомобілю проти його волі, потім потребували від ОСОБА_11 гроші, забрали у нього телефон, щоб він подзвонив своїй сестрі з приводу передачі грошей, через деякий час були затримані.

Крім цього, у січні 2021 року, точну дату не пам`ятає, знаходячись на АДРЕСА_8 , побачив молоду дівчину, в руках якої був мобільний телефон. Маючи намір на відкрите викрадення чужого майна, пішов вслід за нею в під`їзд, разом зайшов до ліфту, де схватив її за шию, штовхнувши. Потерпіла злякалася, він вихватив телефон та покинув місце скоєння злочину. В подальшому телефон продав, отримані кошти витратив на продукти харчування.

Крім цього, у кінці березня 2021 року зустрів на АДРЕСА_10 свого знайомого, попросив його дати йому мобільний телефон для здійснення дзвінка, не маючи наміру віддавати чуже майно. Потерпілий, нічого не підозрюючи, добровільно передав йому свій телефон, коли хлопець відволікся, покинув місце скоєння злочину разом телефоном. На наступний день потерпілий написав заяву, після чого телефон був повернутий.

До того ж за останнім епізодом пояснив, що у січні 2023 року проживав у свого знайомого ОСОБА_18 , на належній потерпілому квартирі за АДРЕСА_9 , де знімав кімнату, попросив у ОСОБА_19 телефон покористуватися пару днів, але в обумовлений час мобільний телефон не повернув, заклавши до ломбарду. Потерпілий дізнавшись про це, написав заяву в поліцію, після чого був затриманий. Спричинений потерпілому матеріальний збиток відшкодований, претензій до нього не має.

Вину у скоєнні кримінальних правопорушень визнає повністю, дав покази, які співпадають з пред`явленим обвинуваченням, не заперечуючи фактичні обставин вчинених злочинів та не оспорюючи кваліфікацію дій, водночас висловлюючи щире каяття, запевняючи, що на теперішній час в повній мірі усвідомив свою провину, зробив висновки, бажає вести нормальний спосіб життя, більше нічого подібного вчиняти не буде.

Враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини у скоєні інкримінованих йому злочинів, передбачених ст.ст.121 ч.2, 146 ч.2, 187 ч.2, 189 ч.3, 186 ч.2, 190 ч.2 КК України, обсяг доказів, які були досліджені у судовому засіданні сторона обвинувачення та сторона захисту вважала достатнім, тому за відсутністю заперечень учасників судового провадження, дослідження інших доказів в повному обсязі, а саме допит потерпілих, свідків, повне оголошення матеріалів кримінального провадження за ст.ст.121 ч.2, 146 ч.2, 187 ч.2, 189 ч.3, 186 ч.2, 190 ч.2 КК України не проводив, оскільки отримані у судовому засіданні свідчення обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам скоєних кримінальних правопорушень в обсязі пред`явленого обвинувачення та докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування ніким із учасників процесу не оспорюються.

Покази обвинуваченого, дані у ході судового засідання суд визначає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння ОСОБА_5 змісту вказаних обставин, відсутність сумнівів у добровільності його позицій та роз`яснено про правові наслідки, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 своїми діями скоїв умисні злочини, передбачені ст.ст.121 ч.2, 146 ч.2, 187 ч.2, 189 ч.3, 186 ч.2, 190 ч.2 КК України та його дії правильно кваліфіковані за кваліфікуючими ознаками:

- за епізодом від 20.05.2015 року за ст.121 ч.2 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого;

- за епізодом від 3.03.2019 року за ст.146 ч.2 КК України, як незаконне позбавлення волі, вчинене з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб із застосування зброї;

- за епізодом від 3.03.2019 року за ст.187 ч.2 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб;

- за епізодом від 3.03.2019 року за ст.189 ч.3 КК України, як вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи;

- за епізодом від 21.01.2021 року за ст.186 ч.2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна /грабіж/, поєднане з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно;

- за сукупності тотожних епізодів від 28.03.2021р., 24.01.2023р. за ст.190 ч.2 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно та його вина повністю доказана.

Відповідно до положень ст.50 ч.2 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За правилам ст.65 ч.2 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень

Разом з цим суд враховує положення ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом якої злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд керується загальними засадами призначення покарання, зазначеними в ст.65 КК України, а саме приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив низку кримінальних правопорушень, одне з яких привело до тяжких наслідків, крім цього не має стабільних джерел доходів, однак має постійне місце мешкання, міцні соціальні зв`язки, на теперішній час наявні позитивні плани на майбутнє, бажання вести законослухняний спосіб життя, про що свідчить його поведінка під час проведення судового провадження, усвідомлення своєї провини та каяття, також суд враховує його негативне відношення до скоєного діяння.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому згідно ст.66 ч.1 п.1 КК України суд відносить щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлені.

Разом з цим, вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, вбачаються підстави для закриття кримінального провадження за ст.190 ч.2 КК України за епізодом від 28.03.2021 року на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з внесеними змінами до КК України та втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, так як інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення підлягає декриміналізації, сума збитків викраденого майна відповідно пред`явленого обвинувачення складає 2000 гривень, за викладених підстав суд вважає за можливе закрити кримінальне провадження за даним епізодом.

Приймаючи рішення щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності за вищевказаним епізодом, суд враховує приписи ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом яких кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Частиною 1 статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно ч.4 ст.5 КК України якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Статтею 58 Конституції закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 9.08.2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративне правопорушення, тобто з 9.08.2024 року змінився «розмір крадіжки», збільшена сума, з якої особа може бути притягнута до кримінальної відповідальності.

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

При цьому, за приписами п.5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Так, п.п.169.1.1 ст.169 Податкового кодексу України вказано, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2024 року становить 3028 грн. Тобто, неоподаткований мінімум доходів громадян становить 1514 грн., а 2 неоподаткованих мінімумів відповідно 3028 гривень. З наведеного вбачається, що крадіжка майна вартістю до 3028 грн. включно становить адміністративне правопорушення.

Вищезазначений Закон №3886-ІХ покращує юридичне становище особи, поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності, внесені законодавцем зміни скасовують кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду за №0306/7567/12 від 13.01.2021 року, а саме в контексті питання застосування закону до осіб, що вчинили крадіжку майна від 302 грв. до 3028грв., в якій викладено, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні до втрати цією нормою чинності.

Крім цього, у висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду за №278/1566/21 від 7.10.2024 року визначено, що Закон №3886-ІХ, яким внесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні статті 5 КК для тих діянь, які до набрання цим законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП; зміни, внесені Законом №3886-ІХ мають зворотну дію в часі; при визначенні, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст.51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, діючий на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень пункту 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ та підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В пунктах 1-2 ч.2 ст.284 КПК України зазначено, що кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 4-1 ч.1 ст. 284 КК України, якщо обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Відповідно до абз. 5 ч.7 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

За змістом вимог ч.3 ст.479-2 КПК України, якщо підчас здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляді, запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Станом на 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 грн, а 50% від його розміру становили 1135 грн. З огляду на зміст положень КК України та Закону №3886-IX на момент вчинення ним злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.190 КК України, становив 2270 грв.

Як встановлено, ОСОБА_5 обвинувачується у заволодінні у березні 2021 року шахрайським шляхом майном ОСОБА_15 на загальну суму 2000 грв. та його дії кваліфікуються за ч.2 ст.190 КК України.

Враховуючи викладені обставини, приймаючи до уваги, що відповідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_5 заволодів майном на суму, що станом на день розгляду провадження судом встановлена адміністративна відповідальність, оскільки Законом №3886-ІХ від 18.07.2024 року, який набрав чинності 9.08.2024 року підвищилась межа вартості викраденого майна, з якої настає кримінальна відповідальність, суд дійшов до висновку, що кримінальне провадження за №0000032 від 21.01.2021р. відносно ОСОБА_5 за епізодом від 28.03.2021 року підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Крім цього, вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження за №0002530 від 20.05.2015р. здійснювалось безкоштовне залучення експертів для проведення судово-медичної експертизи відносно потерпілого ОСОБА_7 та імунологічних експертиз, у зв`язку з чим процесуальні витрати у даній частині відсутні.

При цьому під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження за №0000795 від 4.03.2019р. була проведена експертиза зброї за експертною спеціалізацією 3.1. «Балістичне дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї» та за 3.2. «Балістичне дослідження слідів зброї, слідів пострілу та ситуаційних обставин пострілу, загальна вартість якої складає 1256,08 гривень.

Відповідно до вимог ст.124 ч.2 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Однак, вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд вважає за доцільне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 1/2 від загальної суми судових витрат, оскільки як відомо наявний інший фігурант з аналогічним обвинуваченням в рамках кримінального провадження за №0000795 від 4.03.2019р., відносно якого матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням його розшуку, де вказана одна та ж сама експертиза з однаковою сумою витрат, тому на думку суду у даному випадку стягнення судових витрат підлягає в рівних долях з кожної особи, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати у сумі 628,04 гривень.

Також з огляду реєстру матеріалів досудового розслідування та вивченням наданих до суду матеріалів з`ясовано, що до кримінального провадження під час досудового розслідування долучалися речові докази, а саме мобільний телефон марки «Sony Ericsson» імей: НОМЕР_10 , який повернутий потерпілому ОСОБА_11 на відповідальне зберігання під розписку; мобільний телефон марки «Neffos» імей1: НОМЕР_6 , імей2: НОМЕР_7 , який повернутий потерпілому ОСОБА_15 на відповідальне зберігання під розписку; а також мобільний телефон марки «Tecno Pop 6 Pro» імей1: НОМЕР_8 , імей2: НОМЕР_9 , який повернутий потерпілому ОСОБА_16 на відповідальне зберігання під розписку

Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що питання щодо долі речових доказів в рамках кримінального провадження за №0000795 від 4.03.2019р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.146 ч.2, 187 ч.2, 189 ч.3 КК України, підлягає вирішенню під час проведення судового провадження у цьому кримінальному провадженні після встановлення місця знаходження особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням його розшуку, у разі встановлення ступеню вини в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні.

Також суд приймає до уваги, що в рамках кримінального провадження за №0002530 від 20.05.2015р. потерпілим ОСОБА_20 8.02.2018 року був пред`явлений до ОСОБА_5 уточнений цивільний позов про відшкодування на його користь моральної шкоди у розмірі 500000 гривень.

За змістом положень ст.128 ч.1, 5 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ст.129 ч.1 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю, або частково чи відмовляє в ньому.

Оцінюючи уточнені позовні вимоги потерпілого ОСОБА_20 про стягнення на його користь 500 тис. гривень морального збитку, суд, приймаючи до уваги обставини кримінального правопорушення, при яких була спричинена моральна шкода, ступінь вини обвинуваченого при вчиненні злочину за ст.121 ч.2 КК України, також виходячи з характеру та обсягу душевних, психологічних, фізичних страждань, їх тривалості та значимості для потерпілого, вимушених змін в його життєвих стосунках, вважає за необхідне задовольнити частково, а саме у сумі 50000 гривень.

Також з`ясовано, що під час досудового розслідування 23.05.2019 року потерпілим ОСОБА_11 в рамках кримінального провадження за №0000795 від 4.03.2019р. був пред`явлений до особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням розшуку, та ОСОБА_5 цивільний позов про стягнення на користь потерплого матеріальної шкоди у сумі 136,50 гривень, яка як вбачається не відшкодована, та 5000 гривень морального збитку внаслідок вчинених кримінальних правопорушень за ст.ст.146 ч.2, 187 ч.2, 189 ч.3 КК України, який суд вважає залишити без розгляду, у зв`язку з невідповідністю вимогам законодавства, зміст позивної заяви недоладний, містить в мотивувальній частині інакші прізвища, не конкретизована сума стягнення з кожної осіб, не вказано ким саме у добровільному порядку був відшкодований матеріальний збиток у сумі 500 гривень, як з`ясовано речовий доказ мобільний телефон марки «Sony Ericsson» повернутий потерпілому, що у сукупності унеможливлює прийняття законного рішення у даній частині.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити положення ст.128 ч.7 КПК України відповідно до яких особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, на підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, оцінюючи обставини, спосіб та мотивацію вчинених злочинів, характер та ступінь тяжкості, а також суспільну небезпеку скоєних діянь, які відповідно до положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких та нетяжких злочинів, враховуючи особу обвинуваченого, який у судовому засіданні вину визнав повністю, усвідомив протиправність своїх дій, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, приймаючи до уваги спосіб його життя, стан здоров`я, наявність міцних соціальних зв`язків, а також мотивації до позитивних змін у житті, бажання в подальшому вести законослухняний спосіб життя, негативне ставлення до скоєного, зважаючи на його молодий вік, думку прокурора щодо призначення міри покарання, вважає, що міра покарання у вигляді позбавлення волі з урахуванням вимог ст.70 ч.4 КК України, відповідно яких призначається покарання за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, а саме шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного та не відбутого за попереднім вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 16.10.2023 року, який набрав чинності, більш суворим, що на думку суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину із урахуванням правил складення покарань передбачених ст.72 КК України, та з застосуванням додаткової міри покарання у вигляді конфіскації майна, передбаченої санкцією ст.ст.187 ч.2, 189 ч.3 КК України.

До того ж за правилами ст.33 КК України інкриміновані обвинуваченому злочини утворюють сукупність злочинів, які підлягають кваліфікації за відповідною статтею та потребують окремого призначення покарання, передбаченого різними статтями та різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, що дає підстави для застосування ст.70 ч.1 КК України.

Разом з цим, суд приймає до уваги ту обставину, що під час досудового розслідування та судового провадження в рамках об`єднаних кримінальних проваджень за №0002530 від 20.05.2015р., №0000795 від 4.03.2019р., №0000032 від 21.01.2021р., №0000205 від 10.02.2023р. відносно ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який діяв у період часу з 21.05.2015р. по 25.04.2018р., 4.03.2019р. по 25.11.2019р., 20.05.2021р. по 17.03.2022р.

За змістом ст.4 ч.2, ч.3 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Відповідно до положень ст.5 ч.2 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії у часі.

За змістом внесених змін до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» за №838-VIII від 26.11.2015р., зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосоване попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Правова позиція щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст.72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання) викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018р.

Так, постановою Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018р. (пункт 105), визначено, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Відповідно до пункту 106 цієї ж постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018р., якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч.2 ст.5 КК України не допускається.

Приймаючи до уваги ту обставину, що інкриміновані ОСОБА_5 злочини у об`єднаному кримінальному провадженні мали місце у період часу з 2015р. по 2021р., з метою не погіршення становища обвинуваченого, суд вважає за необхідне за наслідком судового провадження зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_5 час його фактичного затримання та попереднього ув`язнення у період часу з 21.05.2015р., що підтверджується протоколом затримання особи від 21.05.2015р. по 25.04.2018р., що підтверджується ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25.04.2018р. про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт; у період часу 4.03.2019р. відповідно протоколу затримання особи по 25.11.2019р. відповідно ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 25.11.2019р.; а також у період часу з 20.05.2021р. відповідно ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 20.05.2021р. по 17.03.2022р. відповідно ухвали Суворовського районного суду м. Одеси з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до вимог Закону України за №838-VIII від 26.11.2015р.

Водночас, суд приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_5 утримується під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор з 1.11.2023 року в рамках іншого кримінального провадження відповідно ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 1.11.2023р., відбуваючи покарання за скоєння іншого злочину за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 16.10.2023 року за ст.ст.121 ч.1, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі.

З метою не погіршення становища обвинуваченого, суд вважає за необхідне за наслідком судового провадження зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_5 час його знаходження під вартою під час судового розгляду за цим кримінальним провадженням, а саме з моменту тимчасового залишення обвинуваченого в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси суду від 1.11.2023р., в тому числі зарахувати частково відбуте ним покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 16.10.2023 року, який набрав законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Дана позиція визначена в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду за №766/39/17 від 1.06.2020 року.

Керуючись ст.ст.70 ч.1, 70 ч.4, 72 КК України, ст.ст.100, 349, 369-371, 373-374, 395 КПК України, суд, -

Ухвалив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.121 ч.2, 146 ч.2, 187 ч.2, 189 ч.3, 186 ч.2, 190 ч.2 КК України, призначивши йому покарання:

- за ст.121 ч.2 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі;

- за ст.146 ч.2 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі;

- за ст.187 ч.2 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ст.189 ч.3 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ст.186 ч.2 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі;

- за ст.190 ч.2 КК України за епізодом від 24.01.2023 року у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.70 ч.1, 72 КК України визначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупності злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, у вигляді дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст.ст.70 ч.4, 72 КК України за сукупності злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 16.10.2023 року, більш суворим за вказаним вироком суду, та остаточно визначити ОСОБА_5 міру покарання у вигляді дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Кримінальне провадження за №0000032 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.01.2021 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у скоєнні 28.03.2021 року кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.2 КК України закрити у зв`язку з декриміналізацією злочину за підстав викладених в мотивувальній частині вироку відповідно п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його тимчасового залишення в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси суду від 1.11.2023 року, а саме з 1.11.2023р. до моменту ухвалення вироку, тобто 14.10.2024 року з розрахунку одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі відповідно діючого законодавства.

Разом з цим, відповідно до ст.70 ч.4 КК України зарахувати в строк відбування призначеного остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_5 частково відбуте ним покарання за попереднім вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 16.10.2023 року, а саме час його попереднього ув`язнення та перебування під вартою у період часу з 11.07.2023р. по 16.10.2023р. з розрахунку одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі

Крім цього, на підставі ст.72 ч.5 КК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» за №838-VIII від 26.11.2015р.) зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування основного покарання в рамках об`єднаних кримінальних проваджень за №0002530 від 20.05.2015р., №0000795 від 4.03.2019р., №0000032 від 21.01.2021р., №0000205 від 10.02.2023р. час його попереднього ув`язнення та перебування під вартою у період часу з 21.05.2015р. по 25.04.2018р., 4.03.2019р. по 25.11.2019р., 20.05.2021р. по 17.03.2022р. з розрахунку одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі за підстав, викладених в мотивувальній частині вироку.

Вважати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що відбув в рамках вищезазначених об`єднаних кримінальних проваджень призначене покарання у виді дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду.

Речові докази - мобільний телефон марки «Sony Ericsson» імей: НОМЕР_10 , який повернутий потерпілому ОСОБА_11 ; мобільний телефон марки «Neffos» імей1: НОМЕР_6 , імей2: НОМЕР_7 , який повернутий потерпілому ОСОБА_15 ; мобільний телефон марки «Tecno Pop 6 Pro» імей1: НОМЕР_8 , імей2: НОМЕР_9 , який повернутий потерпілому ОСОБА_16 на відповідальне зберігання під розписку вважати повернутими за належністю.

Питання щодо долі речових доказів в рамках кримінального провадження за №0000795 від 4.03.2019р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.146 ч.2, 187 ч.2, 189 ч.3 КК України, вирішити під час проведення судового провадження у цьому кримінальному провадженні після встановлення місця знаходження особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням його розшуку.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати у розмірі 1/2 від загальної суми 1256,08 гривень - а саме 628,04, вартість проведеної експертизи, пов`язаної із залученням експертів під час досудового розслідування за підстав, викладених в мотивувальній частині вироку.

Уточнені позовні вимоги потерпілого ОСОБА_20 про відшкодування на його користь моральної шкоди у розмірі 500000 гривень суд вважає за необхідне задовольнити частково, а саме у сумі 50000 гривень за підстав викладених в мотивувальній частині вироку.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , завданої моральної шкоди у сумі 50000 гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди у сумі 136,50 гривень та 5000 гривень морального збитку залишити без розгляду за підстав викладених в мотивувальній частині вироку.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1