Справа № 487/9858/24
Провадження № 1-кс/487/6378/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2024 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001628, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України про арешт майна

встановив:

11.11.2024 прокурор Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0001628 від 08.11.2024, звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив накласти арешт накласти арешт на автомобіль «FORD RANGER THUNDER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить військовій частині НОМЕР_2 , із забороною у відчуженні такого майна.

Вимоги клопотання обґрунтовує тим, що зазначене вище майно є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить відомості, які використовуються як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим, на підставі ст. 170 КПК України на вилучене майно необхідно накласти арешт.

Прокурор до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, клопотання підтримав, просив про його задоволення.

На підставі ст. 172 КПК України, клопотання розглянуто без участі власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Із матеріалів клопотання вбачається, що в проваджені другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі знаходиться кримінальне провадження №0001628, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 415 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 9:00 ІНФОРМАЦІЯ_1 рухаючись по трасі Т2207 між н.п. БРУСКИНСЬКЕ та н.п. КРАСНОСІЛЬСЬКЕ на 96-му км за координатами (36T WT 18238 16781) Херсонської області, майор ОСОБА_4 , заступник командира батальйону з артилерії військової частини НОМЕР_2 , керував атомобілем FORD RANGER THUNDER № НОМЕР_1 (згідно наказу №21 від 06.11.24р. про перезакріплення техніки за підрозділами та особовим складом. Посвідчення водія № НОМЕР_3 ). Пасажири: штаб-сержант ОСОБА_5 , головний сержант мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_6 , водій 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 , молодший сержант ОСОБА_7 , командир відділення управління командира батареї мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 на автотранспорті військової частини НОМЕР_2 , рухались з місця розташування мінометної батареї н.п. КОСТРОМКА в район н.п ЧАРІВНЕ з метою облаштування вогневих позицій мінометної батареї. Потрапили в ДТП. В результаті ДТП: штаб-сержант ОСОБА_5 отримав травмування, (попередньо: перелом таза та хребта). солдат ОСОБА_6 отримав травмування (попередньо: забій лівого передплічча, лівої гомілки). Молодший сержант ОСОБА_7 отримав травмування (попередньо: перелом руки та ноги). Майор ОСОБА_4 загинув (попередньо: відкрита черепно мозкова травма, пневмоторекс).

08.11.2024 проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди під час якого вилучено транспортний засіб FORD RANGER THUNDER № НОМЕР_1, який передано під розписку представнику військової частини з метою зберігання для подальшого проведення експертних досліджень, у зв`язку з неможливістю зберігати їх на території м. Херсон у зв`язку з проведенням артилерійських обстрілів та бойових дій.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , автомобіль «FORD RANGER THUNDER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить в/ч НОМЕР_2 .

08.11.2024 постановою слідчого, зазначений автомобіль, визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

У зв`язку з викладеним в органу досудового розслідування виникла необхідність в арешті вилученого майна, яке є речовим доказам та має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимогами ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так прокурором доведено, що майно, вилучене під час огляду місця події, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та може бути використано у якості доказів у кримінальному провадженні, а також доведено необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.

Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

З урахування викладеного, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 - задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль «FORD RANGER THUNDER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить військовій частині НОМЕР_2 , із забороною у відчуженні такого майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити прокурору Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1