Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9854/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/808/24
Категорія ст.331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 28 серпня 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 26 жовтня 2024 року включно,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира

від 28 серпня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 жовтня 2024 року.

Суд дійшов висновку, що продовжують існувати чинники, які передбачені ч.1 ст.194 КПК України, а також враховуючи обставини справи та обстановку за якою обвинуваченому інкримінується вчинення кримінального правопорушення, вважав доцільним продовжити тримання обвинуваченому під вартою, оскільки підстав для зміни виду запобіжного заходу не вбачається.

ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вважає, що висновки суду є помилковими, ризики вказані в клопотанні прокурора не доведені та не підтверджені жодними доказами, не взято до уваги характеризуючи дані обвинуваченого, а саме те, що має він постійне місце проживання, до затримання офіційно був працевлаштований; пояснення обвинуваченого про відсутність у нього жодних намірів переховуватися від суду, також судом не враховано, не враховано тривалість його перебування під вартою.

Зазначає, що обвинувачений має постійне місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . До затримання офіційно був працевлаштований на ПП « ОСОБА_9 » на посаді монтажника. На думку захисника, при вирішенні питання продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції не було надано належну оцінку доводам сторони захисту в заперечення клопотання, поясненням обвинуваченого, що призвело до постановлення ухвали про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, попри те, що прокурором жодними доказами не підтверджено ризики передбачені п. п. 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначає, що з урахуванням тривалого часу перебування обвинуваченого під вартою, та відсутності будь-яких даних про переховування обвинуваченого від суду, про певні спроби обвинуваченого ОСОБА_6 перешкодити встановленню істини у даній справі, про намір вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити ті, в яких обвинувачується, вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладанням додаткових обов`язків на даний час буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.187 КК України, яке відносяться до категорії особливо тяжкого злочину, пов`язаного із розбійним нападом на потерпілих із погрозою застосування ножа, міра покарання за яке, у разі визнання його винуватим, передбачає позбавлення волі на строк від 8 до 15 років.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 ..

Враховуючи, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом з урахуванням особи обвинуваченого та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за рішенням суду, суд прийшов до вірного висновку про наявність по справі реальних ознак суспільного інтересу.

Відповідно до правової позиції викладеної у рішенні ЄСПЛ «Харченко проти України», «розумність» строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та тривале тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення судом ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , а характер вчинених злочинів, в тому числі наявність систематичного вчинення аналогічних суспільно небезпечних дій направлених, в тому числі про ти здоров`я та життя людини відповідно до підозри свідчать про реальність ризиків передбачених п.3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про законність оскарженого рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що судом досліджено більшу частину доказів, зібраних під час досудового розслідування, розгляд кримінального провадження до закінчення продовженого запобіжного заходу неможливо завершити, у зв`язку із задоволенням клопотання сторони захисту про надання часу для ознайомлення зі зміненим прокурором обвинуваченням.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду про необхідність застосування запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, а тому вважає, що інший вид запобіжного заходу обвинуваченому, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, та унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Доводи апелянта про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою і в апеляційній скарзі.

Також, колегія суддів враховує і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів у яких він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту є ускладненим.

Доводи захисника про те, що судом не враховано, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, до затримання офіційно був працевлаштований, тривале перебування під вартою, не є переконливим аргументом для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

На думку колегії суддів, навіть у разі документального підтвердження вказаних обставин, вони не можуть нівелювати наявність встановлених ризиків та не були для обвинуваченого стримуючим фактором.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбаченихст.177 КПК, а також про недоведеність існування підстав для продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченої, є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 331, 376, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 28.08.2024 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 жовтня 2024 року включно- без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: