Справа № 307/4399/24
Провадження № 1-кс/307/747/24
У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу

14 жовтня 2024 року м. Тячів

Слідчий суддя Тячівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , України, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, в кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000828 від 11.10.2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 за погодженням з прокурором Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що в провадженні СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000828 від 11.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України.

Вказує на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 11 жовтня 2024 року, близько 16 години 40 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись у власних справах у центрі села Нижня Апша, неподалік будівлі сімейної стоматології «Aesthetics dental clinic», що по АДРЕСА_2 , побачив ОСОБА_8 (Pop Marian-Gheorghe), який є громадянином Румунії, за кермом легкового автомобіля марки «BMW X6 M50d» з реєстраційними номерними знаками Швейцарської Конфедерації НОМЕР_1 , що на той час також був у центрі села Нижня Апша. Після цього, ОСОБА_5 , маючи на меті заволодіти чужим майном, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно, відкрито, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, всупереч волі його власника та користувача, а саме: легковим автомобілем марки «BMW X6 M50d», з реєстраційними номерними знаками Швейцарської Конфедерації НОМЕР_1 , об`ємом двигуна 2993 кубічних сантиметри, VIN: НОМЕР_2 , який зареєстрований на громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_9 (Orani Fisnik), який перебував у користуванні в громадянина Румунії ОСОБА_8 (Pop Marian-Gheorghe), підійшов до вказаного автомобіля, який знаходився в центрі села Нижня Апша Тячівського району Закарпатської області України, неподалік будівлі сімейної стоматології «Aesthetics dental clinic», що по вулиці Дібрівській, 175 в с. Нижня Апша, та в якому за кермом сидів ОСОБА_8 (Pop Marian-Gheorghe) та почав витягувати із-за керма автомобіля водія Поп Маріана-Георгія (Pop Marian-Gheorghe), в процесі чого наніс останньому декілька ударів руками в область голови та рук. Тоді, ОСОБА_5 забрав ключі від автомобіля у Поп Маріана-Георгія (Pop Marian-Gheorghe) та в подальшому, ОСОБА_5 , не маючи права на користування вищевказаним транспортним засобом, незаконно заволодів легковим автомобілем марки «BMW X6 M50d», з реєстраційними номерними знаками Швейцарської Конфедерації НОМЕР_1 , після чого з місця пригоди поїхав на ньому і у подальшому переховував його, до моменту виявлення працівниками поліції, таким чином, незаконно заволодівши транспортним засобом: легковим автомобілем марки «BMW X6 M50d», з реєстраційними номерними знаками НОМЕР_3 .

Враховуючи викладене, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, а саме: в незаконному заволодінні транспортним засобом, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

12 жовтня 2024 року, слідчим СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області повідомлено про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, який відповідно до ч.5 ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Слідчий зазначив, що вина ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: рапортом про вчинення кримінального правопорушення ЄО № 11096 від 11.10.2024 року, протоколами огляду місця події від 11.10.2024 року, протоколом прийняття заяви від ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , допитом потерпілого ОСОБА_8 (Pop Marian-Gheorghe), протоколом прийняття заяви від ОСОБА_9 (Orani Fisnik), допитом потерпілого ОСОБА_9 (Orani Fisnik), протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_8 (Pop Marian-Gheorghe), протоколом затримання особи ОСОБА_5 , в порядку ст.208 КПК України, та іншими зібраними матеріалами кримінального провадження.

Вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке віднесене до категорії тяжких кримінальних правопорушень (злочинів), за яке Кримінальним кодексом України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме встановлено, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення; незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ураховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , дані про особу підозрюваного з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання наведеним у клопотанні ризикам, до ОСОБА_5 , необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Беручи до уваги вище викладене та враховуючи неможливість запобігання зазначених ризиків застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, слідчий просить клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що є достатні підстави щодо підозри ОСОБА_5 у вчинені інкримінованого йому злочину та відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, у зв`язку з чим йому необхідно обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Просить клопотання задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 подав до суду заперечення на клопотання прокурора щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та в судовому засіданні його повністю підтримав. Захисник вказує на те, що з вказаним клопотанням сторона захисту не згідна, так як вважає підозру необґрунтованою, та в свою чергу, безпідставними доводи сторони обвинувачення щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Вказує на те, що аналізуючи матеріали кримінального провадження, жоден документ не може як сам по собі, так і в сукупності з іншими доказами свідчити про вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Так, рапорт про вчинення кримінального правопорушення, а точніше інформація, яка в ньому міститься, не є доказом у розумінні глави 4 КПК України. Крім того, у протоколі огляду місця події від 11.10.2024 року (протокол огляду проведений у проміжок часу з 18 год. 03 хв. по 18 год. 25 хв.) міститься опис ділянки місцевості, де нібито мало місце заволодіння транспортним засобом Поп Маріана-Георгія. Водночас з вказаного протоколу взагалі не зрозуміло, яке відношення викладена в протоколі інформація та описання оточуючих будівель має значення до заволодіння транспортним засобом та підтверджує провину в цьому ОСОБА_5 .. Більш того, будь-які речові докази під час вказаної слідчої дії не вилучалися, а фото чи відео-фіксація не проводилися, що нівелює доказове значення цього протоколу. Те ж саме стосується і протоколу огляду, проведеного у проміжок часу з 19 год. 40 хв. по 20 год. 25 хв., під час якого було оглянуто транспортний засіб, який за версією сторони обвинувачення був викрадений. Під час оцінки свідчень потерпілого ОСОБА_8 , наданих під час відібрання в нього заяви про вчинення злочину та допиту, а також свідчень ОСОБА_12 , необхідно враховувати, що потерпілий є боржником підозрюваного ОСОБА_5 та винен йому велику суму грошей, що підтверджується поясненнями ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 (пояснення відібрані стороною захисту та долучені до заперечення). А тому, потерпілий може таким чином намагатися уникнути від виконання своїх майнових зобов?язань перед ОСОБА_5 . Інформація наявна в протоколі відібрання заяви у потерпілого ОСОБА_9 та його протоколі допиту в якості потерпілого жодним чином не підтверджує причетність ОСОБА_5 до зазначеного кримінального правопорушення. Протокол затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України не має доказового значення у зв?язку з тим, що лише фіксує факт затримання останнього. Жодних речових доказів або документів що б вказували на вчинення ОСОБА_5 злочину під час затримання вилучено не було. Протокол пред?явлення для впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_8 не несе будь-якої доказової цінності у зв?язку з тим, що потерпілий, відповідно до наданих ним свідчень, з 2021 року знайомий з ОСОБА_5 та зміг би його впізнати. Тобто факт впізнання потерпілим ОСОБА_5 як такого, що здійснив заволодіння належного йому транспортного засобу може в тому числі свідчити про намагання потерпілого таким способом, звинувачуючи ОСОБА_5 , позбутися обов?язку виплачувати борг, а зі сторони обвинувачення є створюванням штучних доказів для наповнення матеріалів кримінального провадження. Захисник зазначив, що окремо потрібно зупинитися на кваліфікуючій ознаці інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а саме вчинення заволодіння у поєднанні з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого. Так, у матеріалах, наданих стороною обвинувачення до клопотання про обрання запобіжного заходу, відсутні докази, як то відеозаписи з камер спостереження, висновок судово-медичної експертизи, які б могли підтвердити факт насильства та наявність у потерпілого ОСОБА_18 -Георгія будь-яких тілесних ушкоджень або побоїв. Отже твердження сторони обвинувачення про вчинення ОСОБА_5 заволодіння у поєднанні з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого не відповідає дійсності та не підтверджується жодними доказами наявними у матеріалах клопотання. Що стосується ризиків зазначених стороною обвинувачення, сторона захисту вказує на те, що ОСОБА_5 є законослухняним та відповідальним громадянином, він не буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, тому що сам бажає як найшвидше встановити істину. Зазначене підтверджується тим, що він має сталі соціальні зв`язки за місцем проживання, у нього наявна матір ОСОБА_15 , яка є інвалідом ІІ групи, яка перебуває на його утриманні та за якою ОСОБА_5 здійснює догляд. У ОСОБА_5 наявна дружина, яка перебуває на його утриманні. Також ОСОБА_5 є здобувачем освіти у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Миколаївський професійний ліцей». Також, стороною обвинувачення не враховано обставина правового режиму воєнного стану, які обмежують пересування територією України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Також захисником зазначено, що ОСОБА_5 підпадає під дію Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначено засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов?язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов?язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів. За загальним правилом на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам громадянам України, віком від 18 до 60 років, а також жінкам-військовозобов?язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов?язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Щодо перешкоджання ОСОБА_5 кримінальному провадженню іншим чином, захисник звертає увагу суду на те, що зазначене твердження сторони обвинувачення не тільки не чим не обгрунтоване, а навіть не конкретизоване яким саме чином ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню, враховуючі що ОСОБА_5 добровільно видав автомобіль представникам поліції та сам прибув до правоохоронного органу для дачі пояснень та з?ясування обставин повідомлених потерпілими. Можливість вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення також жодним чином не обгрунтована. Натомість ОСОБА_5 , як вже зазначалося, с законослухняним громадянином, характеризується з позитивної сторони та ніколи не вчиняв кримінальних правопорушень. За таких обставин, у кримінальному провадженні відсутні обставини, які б обґрунтовували необхідність застосування щодо ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просить суд відмовити в замовлення клопотання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосувавши запобіжний захід в виді застави чи особистого зобов`язання.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У відповідності до ст. 5 п. "С" Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Згідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, згідно з положеннями ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язані оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1, 2, 4, ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000828 від 11.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, підслідність якого визначено за СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області.

Також встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчинені тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає покарання в виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, і за матеріалами провадження підозра ОСОБА_5 обґрунтовано підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами.

Також досудовим слідством встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме встановлено, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, адже усвідомлює, що йому загрожує реальна міра покарання, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 слідчий суддя враховує вимоги п.п.3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Беручи до уваги наведене, та те, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який кримінальним законодавством України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, враховуючи особу підозрюваного, який по місцю проживання характеризується позитивно, прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо підозрюваного ОСОБА_5 не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, слідчий суддя вважає, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 слід застосувати запобіжний захід в виді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У відповідності до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи особу підозрюваного, суд вважає за необхідне визначити заставу відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та зумовити його належну процесуальну поведінку.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний або заставодавець мають право у будь - який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, суд вважає за необхідне відповідно до норм ч. 3 ст. 183 та ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи чи навчання;

4) здати на зберігання слідчому СВ Тячівського РВП ГУНП України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками в даному кримінальному провадженні;

6) носити електронний засіб контролю.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131-132, 176-178, 182, 183, 193-194, 196 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , України, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, строком до 60 днів.

Строк дії ухвали до 24 години 00 хвилин 10 грудня 2024 року.

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 , передбачених КПК України обов`язків - 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок, у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: одержувач ТУ ДСА в Закарпатській області, код 26213408, Банк одержувача ДКСУ м. Київ, рахунок UA0018501, призначення платежу застава.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи чи навчання;

4) здати на зберігання слідчому СВ Тячівського РВП ГУНП України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками в даному кримінальному провадженні;

6) носити електронний засіб контролю.

Зазначені обов`язки застосовуються на строк не більше двох місяців із дня винесення ухвали, і у разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора, в порядку, передбаченому ст. 194 КПК України.

Після закінчення строку, на який на підозрюваного покладені обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію, і обов`язки скасовуються.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА в Закарпатській області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_5 з-під варти та повідомити усно і письмово Тячівський районний суд Закарпатської області.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 .

Копію ухвали вручити підозрюваному, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду складено та оголошено 15 жовтня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1