Справа № 165/2615/24
Провадження № 1-кп/156/68/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року сел.Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з секретарем судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора - (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

представника потерпілого - адвоката - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - адвоката - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в сел. Іваничі Волинської області кримінальне провадження (№ за ЄРДР 0000329 від 21.03.2024) за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ст. 336 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В проваджені Іваничівського районного суду Волинської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному проваджені за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ст. 336 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 на підставі ухвали Нововолинського міського суду Волинської області від 22.03.2024 перебуває під вартою в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор», строк застосування запобіжного заходу неодноразово продовжувався, а саме ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 16.05.2024 до 22.06.2024, ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 19.06.2024 до 17.08.2024, ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 06.08.2024 до 04.10.2024, ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 30.09.2024.

18.11.2024 прокурор ОСОБА_3 звернувся до Іваничівського районного суду Волинськуої області із клопотанням про продовження на 60 днів строку дії раніше обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Своє клопотання прокурор мотивує обґрунтованістю підозри ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правовопорушень, необхідністю забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, наявністю ризиків з боку обвинуваченого в подальшому переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Прокурор, в обгронтування клопотання вказує, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, під впливом суворості можливого покарання за скоєння злочинів, один з яких відноситься до категорії тяжких злочинів, обвинувачений може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєні злочини та процедура його відбування.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав заявлене ним клопотання, вважає необхідним продовжити застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки (на думку сторони обвинувачення) інші, більш м`які запобіжні заходи, не здатні нівелювати існування ризиків у кримінальному провадженні з боку цієї особи.

Потерпілий ОСОБА_4 , та його представник - адвокат ОСОБА_5 , підтримали клопотання прокурора та просили суд продовжити міру запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду кримінальної справи не заперечував своєї причетності до подій, указаних в обвинувальному акті, щиро розкаявся у скоєному, та просив суд змінити йому міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за становм здоров`я.

Захисник ОСОБА_7 , просила змінити підзахисному ОСОБА_6 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, мотивуючи станом здоров`я підзахисного ОСОБА_6 , та надала суду довідки про його місце працевлаштування, та довідкм про реєстрацію тимчасолво переміщеної особи .

За змістом ч. 1 ст. 92 КПК України, за загальним правилом, обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора.

Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому гл. 18 КПК.

Як зазначено у ч. 4 ст. 176 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України, під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора.

Згідно зі ст. 177 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії.

Згідно з ч.1 ст. 183 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч.1 ст. 197 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.1 ст. 199 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

Оцінюючи наведені підстави для продовження у даній конкретній справі відносно

ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Ст. 29 Конституції України гарантується право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

17.07.1997, Україною ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_6 до вчинення кількох умисних кримінальних правопорушень, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні, котрі дозволяють об`єктивному спостерігачу з великим ступенем упевненості стверджувати про причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінальних правопорушень.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 органом досудового розслідування пред`явлені обвинувачення у скоєнні кількох умисних кримінальних правопорушень, один з яких відноситься до категорії тяжких злочинів, за які санкція відповідної статті КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі.

Обвинувачений був працевлаштованим за договором цивільно правового характеру з ТОВ "Ю.КЕНВЕС" в період часу з 21.08.2023 року по 19.03.2024 року, зареєстрований як тимчасово переміщена особа, однак суд вважає, що під впливом суворості можливого покарання з обвинувачений може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєні злочини та процедура його відбування. Суд враховує на фоні

складної суспільно-політичної обстановки в Україні, запровадженні в державі воєнного

стану та збройної агресії російської федерації проти України високу імовірність виїзду особи на територію, котра є тимчасово непідконтрольною державній владі України, або за межі України, що тягнутиме за собою неминуче ускладнення процедури подальшого судового розгляду кримінальної справи.

Відтак, прокурором доведено існування щодо ОСОБА_6 ризику переховуватись від правосуддя.

У кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи (ч. 1 ст. 176 КПК): особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Види цих заходів законодавцем наведено у порядку зростання ступеня суворості; відповідно найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

З урахуванням пояснень, наданих раніше в суді ОСОБА_6 з приводу відсутності у нього власного житла, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не є можливим, оскільки інакше вирішення цього питання порушуватиме право власника нерухомого майна на вільне володіння, користування, розпорядження таким майном (ст. 41 Конституції України). Це вказує, що домашній арешт (у разі застосування такого заходу до обвинуваченого) не може запобігти ризику вчинити інші кримінальні правопорушення.

Будь-якими особами, котрі заслуговували б на довіру, на час розгляду судом питання про продовження строку застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у

виді тримання під вартою не були взяті зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а відтак, запобіжний захід у виді особистої поруки відносно згаданої особи не може бути застосовано.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у вказаному кримінальному провадженні з огляду на серйозність висунутих обвинувачень та на значну кількість правопорушень, скоєних цією особою впродовж відносно короткого проміжку часу.

Отже, підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 на теперішній час відсутні.

Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Оцінюючи в сукупності особу ОСОБА_6 , обставини вчинення кримінальних правопорушень, необхідність забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також доведеність прокурором наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, існування відносно обвинуваченого ризиків з числа визначених ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити застосування відносно обвинуваченого раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів.

Керуючись ст. 7, 8, 42, 131, 140,143, 176, 177, 178, 194, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ст. 336 КК України, задовольнити.

Продовжити дію обраного відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» на строк 60 (шістдесят днів), тобто з 19.11.2024 до 17.01.2025 включно.

Копію цієї ухвали направити до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» -

для виконання в частині продовженого щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою..

Строк дії цієї ухвали встановити до 17.01.2025 включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена на підставі п.1-1 ч.2 ст. 395 КПК України безпосередньо до Волинського апеляційного суду впродовж п`яти днів з дня її проголошення (для особи, яка перебуває під вартою, строк подання апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення).

Суддя: ОСОБА_1