Справа №752/5860/22 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3097/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Борщів Борщівського району Тернопільської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 13.03.2007 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 14.09.2009 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 09.08.2013 за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців;

- вироком Дарницького районного суду м. Києва від 15.01.2020 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1020 грн;

- вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 20.09.2022 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та штрафу в розмірі 1020 грн;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Могилів-Подільський Вінницької області, без місця реєстрації, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- вироком Могильов-Подільського міського суду Вінницької області від 05.11.2004 за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75, ст. 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку на 1 рік;

- вироком Могильов-Подільського міського суду Вінницької області від 21.02.2007 за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 рік;

- вироком Могильов-Подільського міського суду Вінницької області від 15.04.2015 за ч. 2 ст. 187, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців;

- вироком Могильов-Подільського міського суду Вінницької області від 15.03.2019 за ч. 1 ст. 391, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 4 місяці, звільненого 15 липня 2020 року у зв`язку з відбуттям покарання;

визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_11 (кожному) у виді 8 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, , більш суворим, призначеним цим вироком, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 червня 2023 року апеляційні скарги захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_9 залишено без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_11 /кожного/ засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України, - без зміни. Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12 лютого 2024 року касаційні скарги прокурора ОСОБА_13 , захисника засудженого ОСОБА_11 ? адвоката ОСОБА_9 та захисника засудженого ОСОБА_8 ? адвоката ОСОБА_10 задоволено частково, ухвалу Київського апеляційного суду від 27 червня 2023 року щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_8 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , вступивши між собою у злочинну змову, попередньо розподіливши ролі, 08.04.2022, приблизно о 20 годині, перебуваючи на АДРЕСА_4 , діючи в умовах воєнного стану, підбігли до потерпілого ОСОБА_14 .

ОСОБА_15 , відповідно до відведеної йому ролі, застосовуючи фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_14 , внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу та впав на асфальтове покриття. В подальшому ОСОБА_11 , відповідно до відведеної йому ролі, відкрито викрав із задньої кишені штанів потерпілого ОСОБА_14 мобільний телефон «ОРРО», темного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю 8000 грн, в середині якого знаходилась сім карта мобільного оператора «Водафон» з абонентським номером НОМЕР_3 , яка матеріальної цінності не становить.

У цей же час ОСОБА_8 , відповідно до відведеної йому ролі, шляхом ривка зірвав з плеча потерпілого ОСОБА_14 , який лежав на асфальтовому покритті, сумку, в середині якої знаходились мобільний телефон «Samsung» моделі «110», який матеріальної цінності для потерпілого не становить, паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_14 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий на ім`я ОСОБА_14 , картка платника податків, видана на ім`я ОСОБА_14 , довідка переселенця, видана на ім`я ОСОБА_14 , військовий квиток, виданий на ім`я ОСОБА_14 , посвідчення інваліда другої групи, видане на ім`я ОСОБА_14 , банківські картки «Ощадбанк».

У подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_11 з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд та спричинили потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду в розмірі 8000 грн.

В поданій апеляційній скарзі,захисник ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_8 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження відносно нього на підставі ст. 284 КПК України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням КПК України.

Вважає, що вину ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України не доведено, а доказам, якими суд першої інстанції обгрунтовував доведення винуватості його підзахисного у вчиненні злочину надано неправильну правову оцінку.

Так, захисник вважає, що слідча дія впізнання проведена з порушенням ст. ст. 223, 228 КПК України. 12.04.2022 слідчим проведено дві слідчі дії впізнання з різницею у п`ять хвилин і з залученням одних і тих же статистів. Статисти за зовнішніми озаками кардинально відрізняються від зовнішнього вигляду осіб обвинувачених, тому потерпілий не мав сумнівів у виборі осіб, які нібито скоїли грабіж відносно нього. Крім того, у протоколах впізнання зазначено лише загальний характер ознак за якими ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_8 . Крім того, захисник вказує про істотні суперечності в показаннях потерпілого та свідків, яким судом першої інстанції не надано належної правової оцінки. Так, потерпілий, будучи допитаним під час судового розгляду пояснив, що в момент грабежу, він перебував у стані алкогольного сп`яніння, має інвалідність зору, оскільки не бачить на одне око, не пам`ятає хто конкретно його вдарив, вживав перед подією ліки від кашлю, які містять у своєму складі седативний препарат, що сповільнює увагу та притуплює реакцію організму. Удар ОСОБА_14 отримав у здорове око, в результаті чого впав та не міг адекватно сприймати ситуацію та бачити нападників. Свідок ОСОБА_16 , надаючи показання в судді першої інстанції вказував, що ніколи раніше не бачив ОСОБА_8 .

Показання свідка ОСОБА_17 сторона захисту вважає неспроможними, оскільки останній є наркозалежним, перебуває на обліку у лікаря-наколога, в судове засідання з`явився також у стані наркотичного сп`яніння, в якому перебуває увесь час, в тому числі, і під час інциденту 08.04.2022.

Інших доказів винуватості ОСОБА_8 , на думку апелянта, стороною обвинувачення не надано.

Вказує захисник і про істотне порушення КПК України під час обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу, а саме право на захист, оскільки ні він, ні захисник під час розгляду клопотання прокурора присутніми не були.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_11 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 з підстав, визначених ст. 284 КПК України.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що вирок суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, який заперечив проти апеляційних вимог, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Згідно з ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_18 ч. 4 ст. 186 КК України, колегія суддів вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції, дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, оцінив їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку і дійшов обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_11 , ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину за обставин, зазначених у вироку, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційних скарг про недоведеність винуватості ОСОБА_11 , ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, спростовуються сукупністю зібраних, безпосередньо досліджених та оцінених у відповідності до вимог ст. 94 КПК України доказів, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_14 , який повідомив, що у квітні 2022 року в вечірній час під час прогулянки, раптово отримав удар у ліве око, від якого впав. Коли лежав, то бачив як один з нападників - ОСОБА_8 зняв у нього з плеча сумку, а інший - ОСОБА_11 , витяг телефон ОРРО з кишені. Після цього він піднявся, попросив повернути речі, однак обвинувачені не відреагували, натомість швидким кроком пішли вздовж Голосіївського проспекту. Незважаючи на те, що є особою з інвалідністю та бачить лише одним оком, вказав, що добре розгледів нападників, оскільки місце події освітлювалось;

- показаннями свідка ОСОБА_19 про те, що її брат ОСОБА_14 пішов на вулицю, повернувся приблизно через пів години з синцем під оком та повідомив що до нього ззаду підбігли дві особи вдарили та забрали всі речі, що були при ньому;

показаннями свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що йому зателефонував знайомий ОСОБА_17 та повідомив що йому потрібні гроші та запропонував купити мобільний телефон ОРРО за 600 грн, на що він погодився. Цього ж дня зустрівся з ОСОБА_17 та придбав вказаний телефон, який на наступний день перепродав. Про те, що телефон крадений не знав, про походження телефону не запитував;

показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що познайомився з обвинуваченими незадовго до події. В той день свідок перебував у квартирі разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та дружиною ОСОБА_11 , де розпивали спиртні напої. Того ж дня, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 виходили з квартири та повернулися близько 20:00. На ранок попросили у ОСОБА_17 . домоги у продажу телефону, на що він погодився, після чого вони разом на маршрутці поїхали до ОСОБА_16 , в якого обміняли телефон на наркотики, які спільно вжили.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки істотним суперечностям в показаннях потерпілого та свідків, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки місцевим судом обгрунтовано взято до уваги покази потерпілого та свідків, які не викликають сумніву у їх достовірності для встановлення вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого правопорушення, оскільки вони є послідовними, не протирічливими, та такими, що узгоджуються з дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, а саме: рапортом працівника поліції від 08 квітня 2022 року про те, що о 20:24 надійшло повідомлення в 102 від ОСОБА_19 згідно якого, до її брата ОСОБА_14 підійшли невідомі, вдарили та забрали телефон; заявою потерпілого ОСОБА_14 про вчинення кримінального правопорушення від 08 квітня 2022 року, згідно якої приблизно о 20:00 невідома особа відкрито заволоділа його двома мобільними телефонами та документами, що мало місце за адресою: АДРЕСА_4 ; протоколом огляду місця події від 08 квітня 2022 року; медичною довідкою ОСОБА_14 , який звертався за медичною допомогою у зв`язку з нападом на нього сторонніх осіб. У останнього виявлено крововилив в склеру, синець під лівим оком. Поставлено діагноз: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій м`яких тканин обличчя; протоколом огляду від 11 квітня 2022 року слідчим було оглянуто мобільний телефон «ОРРО», темного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , який визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Вищезазначені, досліджені безпосередньо судом першої інстанції докази суд апеляційної інстанції вважає належними, допустимими та в сукупності достатніми для встановлення існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та які у своїй сукупності вказують на умисний характер дій обвинувачених і відтворюють обставини вчиненого ОСОБА_8 та ОСОБА_11 злочину та їх винуватість у відкритому викрадення майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за попепедньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що показання потерпілого ОСОБА_14 , який хоча й бачить лише на одне око, проте підтвердив, що чітко розгледів обвинувачених, які діючи узгоджено, здійснили напад на нього, при цьому відкрито заволоділи його майном. Показання потерілого також узгоджуються з показаннями свідків та дослідженими судом письмовими доказами, які у своїй сукупності є логічними, послідовними та достатніми для встановлення вини обвинувачених.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про неможливість прийняття до уваги показання свідка ОСОБА_17 , так як останній є наркозалежним. Вказані обставини, на думку колегії суддів, не свідчать про наявність підстав для визнання показань недопустимими чи неналежними. Показання свідків узгоджуються між собою, є логічними та послідовними. Стороною захисту не надавались докази, які б вказували про підстави для обмовлення свідком ОСОБА_17 обвинувачених. Натомість вказані показання потерпілого та свідків спростовують показання обвинувачених про їх непричетність до грабежу. Їх злагоджена дія свідчить про домовленість скоєння інкримінованого злочину за ч. 4 ст. 186 КК Украни в умовах воєнного стану.

Твердження сторони захисту про здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні неуповноваженим прокурором, з огляду на те, що постанова про призначення групи прокурорів не підписана, є неспроможними, враховуючи, що стороною обвинувачення надано оригінал постанов про призначення групи прокурорів від 12.04.2022, підписану відповідною службовою особою, яка її прийняла. Тому порушень вимог КПК не встановлено. Дана правова позиція також знайшла своє відображення у постанові Касаційного кримінального суду від 28.04.2022 у справі № 137/1335/20.

Разом з тим, посилання сторони захисту на недопустимість як доказів протоколів впізнання за фотознімками з участю потерпілого ОСОБА_14 , з підстав порушення вимог ст.ст. 223, 228 КПК України, колегія суддів вважає слушними.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 223 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.

У відповідності до ч. 2 ст. 228 КПК України, особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Перед тим як пред`явити особу для впізнання, їй пропонується у відсутності особи, яка впізнає, зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які пред`являються.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 12 квітня 2022 р. було проведено дві слідчо (розшукові) дії - впізнання осіб з різницею у часі 5 (п`ять) хвилин із залученням одних і тих самих статистів. Перше впізнання було проведено щодо ОСОБА_8 з 17 год. 19 хв. до 17 год. 30 хв. Наступне впізнання щодо ОСОБА_11 проведено з 17 год. 35 хв. до 17 год. 44 хв.

Зазначений проміжок часу унеможливлив слідчому СВ Голосіївського управління поліції ГУ НПУ у м. Києві ОСОБА_20 здійснити відповідну до кримінального процесуального законодавства належну підготовку. При цьому, як у першій слідчій дій так і другій слідчий в якості статистів використав одних і тих самих статистів. У зв`язку із чим, потерпілий ОСОБА_14 не мав сумнівів у виборі осіб, які нібито скоїли щодо нього кримінальне правопорушення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне виключити із вироку суду посилання як на доказ вини обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_8 протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.04.2022 з участю потерпілого ОСОБА_21 , оскільки він отриманий з порушенням вимог КПК України та є недопустимими доказами.

Виключення вказаного доказу із доказової бази не впливає на висновок суду про винуватість обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Висновки наведені у вироку суду першої інстанції не спростовуються доводами апеляційних скарг захисників.

Підстав, за яких захисники наполягають на скасуванні вироку суду та закритті кримінального провадження, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

В ході апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що при призначенні обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції визнано обставиною, що обтяжує покарання обвинувачених вчинення кримінального правопорушення повторно.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання, як таку, що його обтяжує.

Так, суд першої інстанції, з чим погоджується апеляційний суд, кваліфіковано дії обвинувачених за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Таким чином, враховуючи, що дії ОСОБА_8 та ОСОБА_11 було кваліфіковано з ознакою повторно, то судом першої інстанції помилково визнано вчинення злочину повторно, як обставину, що обтяжує покарання обвинувачених, у зв'язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне виключити посилання на цю обставину.

При цьому, призначене судом покарання обвинуваченим, в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України, відповідає тяжкості скоєного та особам обвинувачених, та буде необхідним та достатнім для їх виправлення, перевиховання та домірне скоєному.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що підстави для задоволення поданих апеляційних скарг відсутні, у зв`язку з чим їх слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - змінити.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_11 - змінити.

Виключити з вироку суду посилання як на докази вини обвинувачених на протоколи пред`явлення для впізнання від 12.04.2024 року, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , як осіб, які вчинили злочин.

Виключити із мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення повторно.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: