Справа № 194/2032/24
Номер провадження 1-кс/194/347/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року Слідчий суддя Тернівського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області клопотання слідчого СВ ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2024 року за №0000503 за ч. 1 ст. 122 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 звернулась до суду з клопотанням, погодженим прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2024 року за №0000503 за ч. 1 ст. 122 КК України.

Своє клопотання слідчий мотивує тим, що 19.11.2024 до ЧЧ ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, із письмовою заявою звернувся ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 19.11.2024 року, близько 16:25 год., невідома особа, знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , завдала ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді перелому щелепи. Характер тілесних ушкоджень та обставини встановлюються.

25.11.2024 року, в період часу з 09:56 год. по 11:20 год., було проведено обшук житла, а саме приміщення кв. АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою виявлення предметів кримінального правопорушення, що мають значення для встановлення істини по кримінальному провадженню, які неможливо отримати в інший спосіб, ніж проведення обшуку, зокрема одяг, який містить сліди, які могли утворитися внаслідок вчинення вказаного кримінального правопорушення.

В ході проведення обшуку з дерев`яної шафи, яка розташована в приміщенні спальної кімнати було виявлено та вилучено чоловічу куртку синього кольору зі слідами РБК, яка була поміщена до паперового конверту з логотипом НПУ та опечатано за допомогою самоклеючої стрічки № NPP-0116590 після чого опечатаний паперовий конверт було поміщено до спеціального пакету INZ 4059093.

25.11.2024 року вищевказані вилучені речі визнані у кримінальному провадженні речовим доказом.

Під час досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вилучені речі, а саме на чоловічу куртку синього кольору зі слідами РБК, яка була поміщена до паперового конверту з логотипом НПУ та опечатано за допомогою самоклеючої стрічки № NPP-0116590 після чого опечатаний паперовий конверт було поміщено до спеціального пакету INZ 4059093, з обов`язковою забороною розпорядження, користування та відчуження арештованим майном, оскільки є реальна загроза знищення, переробки або приховування вищезазначених речей, що недопустимо та унеможливить подальше розслідування та прийняття законного рішення по кримінальному провадженню.

Слідчий у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні. Також, зазначив, що куртка, вилучена підставі ухвали слідчого судді про обшук, та визнана речовим доказом, а тому вказане майно необхідно арештувати для проведення призначеної експертизи.

Володілець майна ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином.

Захисник ОСОБА_4 зазначив, що вилучена куртка не є тією, в якій був ОСОБА_7 , у зв`язку з чим в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

Перевіривши матеріали клопотання, вислухавши прокурора, захисника, дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що відомості по кримінальному провадженню за №0000503 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Згідно протоколу обшуку від 25.11.2024 року, вбачається, що в приміщенні кв. АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було виявлено та вилучено чоловічу куртку синього кольору зі слідами РБК, яка була поміщена до паперового конверту з логотипом НПУ та опечатано за допомогою самоклеючої стрічки № NPP-0116590 після чого опечатаний паперовий конверт було поміщено до спеціального пакету INZ 4059093.

Відповідно до постанови про визнання речових доказів від 25.11.2024 року слідчого СВ ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, чоловічу куртку синього кольору зі слідами РБК, яка була поміщена до паперового конверту з логотипом НПУ та опечатано за допомогою самоклеючої стрічки № NPP-0116590 після чого опечатаний паперовий конверт було поміщено до спеціального пакету INZ 4059093, було визнано речовим доказом та передано на зберігання до камери схову речових доказів ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Згідно постанови слідчого СВ ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області від 25.11.2024 року, в межах кримінального провадження №0000503 від 25.11.2024 року призначено судово-медичну експертизу щодо чоловічої куртки синього кольору зі слідами РБК, яка була поміщена до паперового конверту з логотипом НПУ та опечатано за допомогою самоклеючої стрічки № NPP-0116590 після чого опечатаний паперовий конверт було поміщено до спеціального пакету INZ 4059093.

У відповідності з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1-3 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям речових доказів по розслідуваному кримінальному провадженню, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, та можуть мати відношення до кримінального правопорушення, що з врахуванням необхідності проведення експертиз, зокрема призначеної судово-медичної експертизи, свідчить про необхідність накладення арешту на вказане майно.

Слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором в порядку ч. 11 ст. 170 КПК України, доведено обставини, які підтверджують, що у разі незастосування заходу забезпечення у виді заборони відчуження, розпорядження та користування майном, на яке посилається в клопотанні слідчий, призведе до знищення, переробки або приховування вказаного у клопотанні майна.

Майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися таарештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні

Слідчий суддя враховує, що відомості внесенні до ЄРДР за №0000503 від 20.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, тобто на теперішній час досудове розслідування перебуває на початковій стадії і для забезпечення доказів у кримінальному провадженні звернення до суду слідчого з клопотанням про накладення арешту на майно є цілком обґрунтованим та потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань кримінального провадження, визначених в ст. 2 КПК України, та завдань арешту майна, які передбачені в абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, і тому, врахувавши розумність та співрозмірність обмеження права власності, вважаю за необхідне клопотання задовольнити та накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий суддя на даній стадії не надає оцінку позиції сторони захисту, що вилучена куртка не є тією, в якій був ОСОБА_7 , оскільки ці доводи повинні бути перевірені слідчим при проведенні досудового розслідування.

При цьому слідчий суддя звертає увагу, що вказана куртка була вилучена при проведенні обшуку у відповідності до вимог ст. 234 КПК України, та в подальшому визнана слідчим речовим доказом по справі з зазначенням, що на ній маються сліди РБК, та відносно останньої було призначено судово-медичну експертизу.

Аналізуючи матеріали провадження приходжу до висновку, що слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Заборона користування, відчуження та розпорядження вказаним майном забезпечить збереження речових доказів.

З огляду на викладене, врахувавши розумність та співрозмірність обмеження права власності, думки прокурора, захисника, слідчий суддя вважає за необхідне у зв`язку з забезпеченням збереження речових доказів, з врахуванням необхідності проведення експертиз, зокрема призначеної судово-медичної експертизи, та недопустимості знищення, переробки або приховування зазначеного майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, накласти арешт на вищевказане майно.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 94,98,132,170-173 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.11.2024 року за №0000503 за ч. 1 ст. 122 КК України задовольнити.

Накласти арешт з метою збереження речових доказів на вилучене 25.11.2024 року в ході проведення обшуку, майно, а саме: чоловічу куртку синього кольору зі слідами РБК, яка була поміщена до паперового конверту з логотипом НПУ та опечатано за допомогою самоклеючої стрічки № NPP-0116590 після чого опечатаний паперовий конверт було поміщено до спеціального пакету INZ 4059093, володільцем якої є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом позбавлення права особи його відчуження, розпорядження та користування.

Копія ухвали негайно після її постановлення вручається прокурору.

Виконання ухвали доручити слідчому СВ ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, тоді особа може подати апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1