УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 567/850/24

15 серпня 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Костопіль, клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000001 від 02.01.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч.2 ст. 156, ч.2 ст. 301, ч.1 ст. 301-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження - прокурора ОСОБА_3 , представника малолітньої потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Костопільського районного суду Рівненської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000001 від 02.01.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч.2 ст. 156, ч.2 ст. 301, ч.1 ст. 301-1 КК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав подане клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

В обгрунтування клопотання покликається на те, що безпосередня причетність обвинуваченого ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому злочинів підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами. Також, зазначив, що у разі не продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній може вчинити інші кримінальні правопорушення, чинити тиск на учасників кримінального провадження, а також може переховуватися від суду з метою уникнення від покарання та кримінальної відповідальності, що підтверджує існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене просив суд задоволити клопотання.

Представник малолітньої потерпілої ОСОБА_5 підтримав клопотання прокурора та просив суд його задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_4 , заперечував щодо задоволення клопотання прокурора та просив обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт, оскільки у нього в дома хвора матір.

Захисник обвинуваченого, також заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора та просила змінити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який..

З`ясувавши думку учасників судового провадження, щодо зазначеного вище клопотання, суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Встановлено, що 26 червня 2024 року ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області ОСОБА_4 продовжено застосування щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 24 серпня 2024 року.

Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Судом встановлено, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 спливає 24 серпня 2024 року.

Не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого, беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. передбачених ч. 4 ст. 153, ч.2 ст. 156, ч.2 ст. 301, ч.1 ст. 301-1, з яких кримінальні правопорушення передбачені ч. 4 ст. 153, ч. 2 ст. 156 та ч. 1 ст. 301-1 КК України, згідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів та за які, законом, передбачене покарання за ч. 4 ст. 153 КК України у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, за ч.2 ст. 156 КК України у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого та за ч.1 ст. 301-1 КК України у виді пробаційного нагляду на строк до п`яти років або обмеження волі на той самий строк, або позбавлення волі на строк від двох до шести років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та визначені ст.177 КПК України ризики, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, на цей час не відпали і вони в повній мірі обґрунтовують подальше тримання ОСОБА_4 під вартою, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Так, прокурором доведено, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховуватися від суду підтверджується тим, що будучи на волі ОСОБА_4 може переховуватись задля уникнення від відповідальності, так як санкція ч. 4 ст. 153 та ч.2 ст. 156 КК України, передбачає безальтернативну міру покарання у виді позбавлення волі.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Зокрема, у справі «Ілійко проти Болгарії», Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, обгрунтовується тим, що перебуваючи на волі, обвинувачений може шляхом умовлянь, погроз, вчинення тиску та/або будь-яким іншим чином вплинути на останніх з метою зміни ними своїх показань про обставини вчинення кримінальних правопорушень, оскільки останні ще не були допитані в судовому засіданні.

Крім того, є реальним ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки зі змісту клопотання вбачається, що ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності Острозьким районним судом Рівненської області.

Суд, враховуючи, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, а також те, що він, зокрема, обвинувачуються в скоєнні тяжких злочинів, доцільно вирішити питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважаючи його таким, що відповідає характеру та тяжкості діяння, що інкримінується обвинуваченому, та запобіганню можливості перешкоджати інтересам правосуддя, зокрема і ухиленню від суду, а тому, суд приходить до висновку про відсутність на цей час підстав для обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Перелічені вище обставини обумовлюють висновок суду про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.7 ст.182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , та те, що останній обвинувачується у вчиненні не одного тяжекого злочину, його майновий стан, суд вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст.182 КПК України визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки внесення застави в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Відповідно до норм ч.3 ст.183 та ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави необхідно покласти на обвинуваченого такі обов`язки: (1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; (2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; (3) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілою у кримінальному провадженні; (4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзду в Україну.

Згідно ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

На підставі наведеного та керуючись ст. 177, 183, 331, 372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю села Островське, Первомайського району, АР Крим, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , українцю, громадянину України, військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 , раніше судимому, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 13 жовтня 2024 року та утримувати його в Державній установі Рівненський слідчий ізолятор.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора ОСОБА_3 .

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що ставить 242 240 гривень 00 коп.

Сума застави може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок НОМЕР_2 , код отримувача за , банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом строку дії ухвали.

У разі внесення застави заставодавцем роз`яснити заставодавцю, що: ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 4 ст. 153 КК України, яка карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років; ч.2 ст. 156 КК України, яка карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого; ч.1 ст. 301-1 КК України, яка карається пробаційним наглядом на строк до п`яти років або обмеженням волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк від двох до шести років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років; ч.2 ст. 301 КК України, яка карається штрафом від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на той самий строк.

Заставодавець зобов`язаний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 та його явку за викликом.

За умови внесення застави зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогоюдо суду та зобов`язати виконувати такі обов`язки: (1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; (2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; (3) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні; (4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзду в Україну.

Строк дії покладених у разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків визначити до 15 жовтня 2024 року.

Роз`яснити обвинуваченому та заставодавцю що, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

СуддяОСОБА_1