печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участю:

прокурора - ОСОБА_3

власника майна - ОСОБА_4

представника власника майна - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за клопотанням прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні № 0000016 від 18.01.2023,-

ВСТАНОВИВ:

15.08.2024 засобами поштового зв`язку прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000016 від 18.01.2023 за ознаками кримінальним правопорушень, передбачених ч. ч. 1,2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 (в редакції статті станом на 07.05.2022), ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановленому місці та невстановлений час, але не пізніше липня 2022 року у ОСОБА_6 виник умисел на створення злочинної організації для систематичного вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів проти власності та кримінальних правопорушень у сфері господарської діяльності, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а також подальшої легалізації майна, отриманого від протиправної діяльності.

У зв?язку із цим, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше липня 2022 року, маючи певні лідерські якості, усвідомлюючи протиправний характер та високу суспільну небезпеку своїх дій, маючи на меті систематичне незаконне збагачення упродовж тривалого часу, створив стійке ієрархічне об`єднання, яке мало на меті вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів.

До складу злочинної організації у різні проміжки часу увійшли: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

14.08.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18.07.2024 (справа № 757/31077/24-к; пр. 1-кс/27463/24) проведено обшук квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 , в ході якого вилучено: мобільний телефон «Iphone 12» (imei 1: НОМЕР_1 ; imei 2: НОМЕР_2 ); жорсткий диск «SSD Samsung» SN S5GYNX0TA65398B; 2 банківські картки «Приватбанк» з номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ; банківську картку «Монобанк» з номером НОМЕР_5 .

Постановою про визнання речовими доказами від 15.08.2024 визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні: мобільний телефон «Iphone 12» (imei 1: НОМЕР_1 ; imei 2: НОМЕР_2 ); жорсткий диск «SSD Samsung» SN S5GYNX0TA65398B; 2 банківські картки «Приватбанк» з номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ; банківську картку «Монобанк» з номером НОМЕР_5 .

Прокурор вказує, що з метою збереження речових доказів, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуті кримінально протиправним шляхом виникла необхідність у накладанні арешту на матеріальні об`єкти на раніше вказані речі та документи.

Таким чином, мобільний телефон «Iphone 12» (imei 1: НОМЕР_1 ; imei 2: НОМЕР_2 ) та жорсткий диск «SSD Samsung» SN S5GYNX0TA65398B є доказом у кримінальному провадженні та надання можливості розпоряджатись або користуватись вказаною річчю створює обґрунтований ризик його приховування, пошкодження, псування, знищення або відчуження, що обумовлює необхідність накладення арешту на зазначене майно, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Представник власника майна в судовому засіданні заперечував щодо накладення арешту на мобільний телефон, оскільки телефон надавався добровільно для огляду, однак його було вилучено без наявних на те підстав.

Власник мйана підтримав позицію свого представника.

Вивчивши клопотання, заслухавши учасників процесу, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб;5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі "Бакланов проти Російської Федерації", Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі "Фрізен проти Російської Федерації", Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Так, дослідивши матеріалами клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання в частині вилученого мобільного телефону «Iphone 12» (imei 1: НОМЕР_1 ; imei 2: НОМЕР_2 ), не підлягає задоволенню, оскільки прокурором не доведено необхідність у його вилученні та в подальшому накладенні арешту на нього.

Окрім цього, даний телефон був добровільно наданий при обшуку, що свідчить, що орган досудового розслідування мав можливість копіювати інформацію з нього, що було дозволено ухвалою слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку.

Відтак, на думку слідчого судді вилучення даного телефону є необґрунтоване, а іншого прокурором в судовому засіданні не було спростовано.

Щодо накладанення арешту на жорсткий диск «SSD Samsung» SN S5GYNX0TA65398B, слідчий суддя прийшов до висновку, що вилучене майно, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, та є на даній стадії досудового розслідування тимчасово вилученим майном.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що з метою забезпечення збереження речових доказів, вбачається наявність правових підстав для накладення арешту на жорсткий диск «SSD Samsung» SN S5GYNX0TA65398B.

Відтак, клопотання підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 26, 100, 107, 117, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, що визнано речовим доказом та вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_4 , а саме на: жорсткий диск «SSD Samsung» SN S5GYNX0TA65398B.

В іншій частині вимог - відмовити.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_14