ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1249/24 Справа № 173/1585/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника Вільногірського відділу Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000159 від 28 березня 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с.Дніпровське

Верхньодніпровського району Дніпропетровської області,

зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , яке погоджене начальником Вільногірського відділу Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_6 про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці до 11 серпня 2024 року, та поклавши на нього наступні обов`язки: не залишати своє постійне місце мешкання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з 22.00 години до 06.00 години; не залишати межі Верхньодніпровської територіальної громади Кам`янського району Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора та суду; з`являтися на першу вимогу до слідчого, прокурора та суду; не спілкуватись зі свідками та учасниками слідчих дій.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, та існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків. Разом з тим слідчий суддя вважав, що досягнення мети досудового розслідування за даним кримінальним провадженням та дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків можливе без обмеження волі, оскільки ОСОБА_7 повністю визнає свою вину у вчиненому, має намір співпрацювати з органами досудового розслідування, на даний час працює, але без офіційного працевлаштування, в силу ст. 89 КК України є не судимим.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги прокурор посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою. Вказує на наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний раніше вчиняв кримінальні правопорушення, на даний час підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що вказує на схильність до вчинення кримінальних правопорушень. На переконання сторони обвинувачення інші, менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги та скасувати ухвалу слідчого судді, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу слідчого судді залишити без зміни, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В силу ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його проживання, в тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, слідчий суддя заслухав доводи сторін кримінального провадження і дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на строк до 11 серпня 2024 року, заборонивши йому залишати місце свого проживання у період часу з 22-00 години до 06-00 години наступного дня з покладанням на нього певних обов`язків у відповідності до вимог ст.194 КПК України, посилаючись на наявність обставин, передбачених ст.178 КПК України.

Як слідує з матеріалів провадження, в провадженні СВ ВП №3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000159 від 28 березня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

11 червня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, що виразилося у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті психотропної речовини.

З наданих матеріалів вбачається, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду від 28 березня 2024 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 28 березня 2024 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 березня 2024 року, висновком експерта №СЕ-19/104-24/14131-НЗПРАП від 05 квітня 2024 року, протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 17 квітня 2024 року, а також іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Слідчий звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовуючи до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, відповідно до вимог ст. 178 КПК України слідчий суддя врахував вагомість доказів винуватості підозрюваного, тяжкість покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, яке передбачає покарання у виді позбавлення волі від чотирьох до восьми років, доведеність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків чи учасників слідчих дій, а також те, що ОСОБА_7 раніше не судимий в силу ст.89 КК України, працює без офіційного працевлаштування, немає тісних соціальних зв`язків, що доцільно обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, оскільки такий запобіжний захід буде достатнім для дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового розслідування та в суді.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість підозрюваного вчиняти інші кримінальні правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, оскільки в матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження вчинення підозрюваним дій, спрямованих на уникнення від відповідальності, чи вчинків, які б свідчили про наявність умислу на вчинення інших кримінальних правопорушень.

Крім того, апеляційним судом враховується, що підозрюваний в силу ст.89 КК України є особою раніше не судимою, працює, повністю визнає свою провину та має намір співпрацювати з органами досудового розслідування.

Вищевикладені обставини, на думку суду апеляційної інстанції, свідчать про маловірогідність можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги враховує принцип призначення альтернативного запобіжного заходу, викладеного у рішенні ЕСПЛ «Летельє проти Франції» та правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12 січня 2012 року у справі «Тодоров проти України», згідно якої «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою».

У рішенні по справі Александровська проти України від 25 березня 2021 року ЄСПЛ відзначив, що Конвенція вимагає, щоб під час обрання запобіжного заходу суди розглядали також і не пов`язані з позбавленням свободи заходи. При цьому рішення про тримання під вартою чи його продовження не може ґрунтуватися винятково на серйозності висунутих обвинувачень, а його обґрунтування не може бути абстрактним, узагальненим чи стереотипним.

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

На переконання апеляційного суду, зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи про неможливість застосування до ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу та підстави, згідно з якими він просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, не аргументовані переконливими обставинами та носять формальний характер, здебільшого посилаючись на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при обранні запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 у відповідності до вимог ст.ст. 193, 194 КПК України дослідив та достатньою мірою взяв до уваги фактичні обставини, що підлягають врахуванню згідно ст.178 КПК України. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що всі обставини, враховані судом, у сукупності дають достатні підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається, обраний судом запобіжний захід щодо підозрюваного ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, а отже в задоволенні вимог апеляційної скарги прокурора слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу начальника Вільногірського відділу Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2024 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та застосуванні щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4