печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Старшого слідчого в особливо важливих справах першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , погоджене Старшим прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором другого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини,вчиненні у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні № 0000520 від 18.06.2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в особливо важливих справах першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , за погодженням прокурора другого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчиненні у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні № 0000520 від 18.06.2024 року.

В обґрунтування клопотання слідчй зазначає, що Слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000520 від 18.06.2024 за підозрою колишнього командира РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в м. Севастополі ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та колишнього міліціонера штурмового взводу РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в м. Севастополі ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365; ч. 4 ст. 41, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

17.06.2024 колишньому міліціонеру штурмового взводу РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в м. Севастополі ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340 Кримінального кодексу України (в редакції Закону від 05.04.2001), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365 Кримінального кодексу України (ст. 365 із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 1508-VI від 11.06.2009, № 2808-VI від 21.12.2010; в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011), ч. 4 ст. 41, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України (стаття 115 із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008 та № 1707-VI від 05.11.2009), ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України (стаття 115 із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008 та № 1707-VI від 05.11.2009), вчинених за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_7 станом на лютий 2014 року перебував на посаді міліціонера штурмового взводу роти міліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в місті Севастополі.

Відповідно до ст. ст. 1, 10, 20 Закону України «Про міліцію» ОСОБА_7 виконував функції офіційного представника державного озброєного органу виконавчої влади, який має захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань, запобігати і припиняти кримінальні правопорушення, тобто являвся представником влади та службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Згідно статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», перебуваючи на посаді міліціонера штурмового взводу роти міліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в місті Севастополі ОСОБА_7 був працівником правоохоронного органу, на якого згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 5, ст.12,14 Закону України «Про міліцію», покладено обов`язки діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і Законами України.

Таким чином, ОСОБА_7 відповідно до положень пункту 1 Примітки до статті 364 Кримінального кодексу України (в редакції Закону від 07.04.2011) був службовою особою.

Станом на лютий 2014 працівники МВС України здійснювали свою службову діяльність на підставі наступних нормативних документів, які були безумовно обов`язкові для виконання міліціонером штурмового взводу роти міліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в місті Севастополі ОСОБА_7 та іншими працівниками органів внутрішніх справ.

Так, згідно зі статтею 3 Закону про міліцію діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями й населенням.

Статтею 5 Закону про міліцію визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності із законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов`язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Міліція поважає гідність особи й виявляє до неї гуманне ставлення, захищає права людини незалежно від її соціального походження, майнового та іншого стану, расової та національної належності, громадянства, віку, мови та освіти, ставлення до релігії, статі, політичних та інших переконань.

Згідно зі статтею 12 Закону про міліцію міліція має право застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби і вогнепальну зброю у випадках і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 13 Закону про міліцію працівники міліції мають право застосовувати заходи фізичного впливу, у тому числі прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень, подолання протидії законним вимогам міліції, яка здійснюється із застосуванням сили щодо працівників міліції або інших осіб, якщо інші способи були застосовані та не забезпечили виконання покладених на міліцію обов`язків.

Працівники міліції мають право застосовувати заходи фізичного впливу, у тому числі прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень, подолання протидії законним вимогам міліції, яка здійснюється із застосуванням сили щодо працівників міліції або інших осіб, якщо інші способи були застосовані та не забезпечили виконання (стаття 1 Закону про міліцію).

Також працівники міліції мають право застосовувати наручники, гумові кийки, засоби зв`язування, сльозоточиві речовини, світлозвукові пристрої відволікаючої дії, пристрої для відкриття приміщень і примусової зупинки транспорту, водомети, бронемашини та інші спеціальні і транспортні засоби, а також використовувати службових собак у таких випадках, як, зокрема, для захисту громадян і самозахисту від нападу та інших дій, що створюють загрозу їх життю або здоров`ю; для припинення масових безпорядків і групових порушень громадського порядку (стаття 14 Закону про міліцію).

Застосуванню сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї повинно передувати попередження про намір їх використання, якщо дозволяють обставини. Без попередження фізична сила, спеціальні засоби і зброя можуть застосовуватися, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю громадян чи працівників міліції (частина друга статті 12 Закону про міліцію).

Забороняється застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби і вогнепальну зброю до жінок з явними ознаками вагітності, осіб похилого віку або з вираженими ознаками інвалідності та малолітніх, крім випадків вчинення ними групового нападу, що загрожує життю і здоров`ю людей, працівників міліції, або збройного нападу чи збройного опору (частина третя статті 12 Закону про міліцію).

У разі неможливості уникнути застосування сили вона не повинна перевищувати міри, необхідної для виконання покладених на міліцію обов`язків, і має зводитись до мінімуму можливості завдання шкоди здоров`ю правопорушників та інших громадян. При завданні шкоди міліція забезпечує надання необхідної допомоги потерпілим в найкоротший строк (частина четверта статті 12 Закону про міліцію).

Перевищення повноважень щодо застосування сили, у тому числі спеціальних засобів і зброї, тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина шоста статті 12 Закону про міліцію).

Крім того, статтею 20 Закону про міліцію передбачено, що працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади.

Законні вимоги працівників міліції є обов`язковими для виконання громадянами і службовими особами.

Працівник міліції при виконанні покладених на нього обов`язків керується тільки законом, діє в його межах і підпорядковується своїм безпосередньому і прямому начальникам. Ніхто інший, за винятком уповноважених службових осіб, у передбачених законом випадках не вправі втручатися в законну діяльність працівника міліції.

Ніхто не має права покласти на працівника міліції виконання обов`язків, не передбачених чинним законодавством.

Втручання в діяльність міліції тягне за собою відповідальність за законом.

Згідно із пунктом 12 Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку (далі - Правила), які затверджені постановою Ради Міністрів УРСР від 27.02.1991 № 49, спеціальними засобами, що застосовуються при охороні громадського порядку є:

а) засоби індивідуального захисту: шоломи (стальні армійські, «Сфера», каска захисна пластмасова), бронежилети, протиударні та броньові щити;

б) засоби активної оборони: гумові кийки; кийки пластикові типу «тонфа»; наручники; електрошокові пристрої; патрони і пристрої для їх вітчизняного виробництва, споряджені гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; ручні газові гранати, а також патрони з газовими гранатами («Черемуха-1», «Черемуха-4», «Черемуха-5», «Черемуха-6», «Черемуха-7», «Черемуха-10», «Черемуха-12», «Сирень-1», «Сирень-2», «Сирень-3»); балончики, патрони, гранати та інші спецзасоби з препаратами сльозоточивої та дратівної дії на основі природних капсаїциноїдів, морфоліду пералгонової кислоти (МПК), ортохлорбензальмалононітрилу (CS) і речовини АЛГОГЕН;

в) засоби забезпечення спеціальних операцій: ранцеві апарати «Облако», світлошумова граната «Заря» та світлошумовий пристрій «Пламя», патрони з гумовою кулею «Волна-р», водомети, бронемашини та інші транспортні засоби, пристрій для примусової зупинки автотранспорту «Еж-М»;

г) пристрої для відкриття приміщень, захоплених правопорушниками: малогабаритні підривні пристрої «Ключ», «Імпульс».

При охороні громадського порядку можуть також використовуватися службові собаки.

Крім того, згідно з пунктом 16 Правил водомети застосовуються для розосередження учасників масових безпорядків при температурі атмосферного повітря не нижче 0 градусів С.

Пунктом 1 Статуту патрульно-постової служби міліції України, що затверджений наказом МВС України від 28.07.1994 № 404 (далі - Статут), передбачені основні завдання патрульно-постової служби міліції.

Діяльність патрульно-постової служби міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з іншими державними органами, трудовими колективами, громадськими об'єднаннями і населенням (пункт 3 Статуту).

Патрульно-постова служба міліції включає: особовий склад служби охорони громадського порядку, територіальних і транспортних органів внутрішніх справ, підрозділів міліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_2» (пункт 6 Статуту).

Ліквідація групових порушень громадського порядку здійснюються рішучими діями патрульно-постових нарядів шляхом поділу натовпу на дрібні групи, відокремлення їх одна від іншої, відтиснення і розсіяння (пункт 298 Статуту).

Під час припинення правопорушень в місцях скупчення людей, а також при затриманні організаторів та активних учасників групових порушень громадського порядку патрульно-постові наряди повинні виявляти обережність і пересторогу, враховуючи можливу негативну реакцію присутніх громадян, щоб своїми діями не викликати ускладнення обстановки (пункт 299 Статуту).

При проведенні операції по припиненню групових порушень громадського порядку патрульно-постові наряди повинні виявляти високу організованість, дисциплінованість і діяти тільки по команді керівника операції або старшого наряду (пункт 301 Статуту).

Згідно з Положенням про спеціальний підрозділ міліції громадської безпеки «ІНФОРМАЦІЯ_2», затвердженим наказом МВС України 24.10.2013 № 1011 (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 11.01.2014 за № 19/24796, набрав чинності 28.01.2014), цей підрозділ є підрозділом міліції особливого призначення, який належить до структури міліції громадської безпеки та є структурним підрозділом головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (пункт 1.1 Положення).

Підрозділ у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами МВС України, а також цим Положенням (пункт 1.2 Положення).

Діяльність підрозділу організовується в межах його повноважень відповідно до принципів, визначених статтею 3 Закону України «Про міліцію» (пункт 1.3 Положення).

Підрозділ безпосередньо підпорядковується начальникам ГУМВС, УМВС, а в разі їх відсутності - заступнику, який організовує діяльність підрозділів міліції громадської безпеки. Організаційне, нормативно-методичне забезпечення підрозділу та контроль за його діяльністю здійснює Департамент громадської безпеки (пункти 1.4, 1.5 Положення).

Працівники підрозділу з метою виконання покладених на них завдань мають право застосовувати заходи фізичного впливу, у тому числі прийоми рукопашного бою, спеціальні засоби та вогнепальну зброю у випадках та в порядку, визначених статтями 12-151 Закону України «Про міліцію», постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.1991 № 49 «Про затвердження Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку в Українській РСР» (пункт 1.6 Положення).

Виконання службових обов`язків особовий склад підрозділу здійснює в спеціальному обмундируванні, екіпірованому знаками розрізнення та символікою «ІНФОРМАЦІЯ_2», яка є єдиною для всіх регіонів України.

25 лютого 2010 року ОСОБА_10 зайняв посаду Президента України і діючи в порушення складеної ним присяги, вирішив не виконувати покладені на нього конституційні обов`язки Президента України, а саме: дбати про благо Вітчизни і добробут Українського народу, відстоювати права і свободи громадян, додержуватися Конституції України і законів України та виконувати свої обов`язки в інтересах усіх співвітчизників. Навпаки він прийняв рішення діяти насамперед у власних інтересах, які полягали у своєму особистому, членів своєї сім`ї та найближчого оточення збагаченні за рахунок ресурсів держави та народу України.

Саме у зв`язку з цим у листопаді 2013 року ОСОБА_10 із власних міркувань, пов`язаних насамперед із бажанням залишитися Президентом України на другий термін, з метою уникнення відповідальності за вчинені злочинні дії та з інших особистих спонукань прийняв рішення про відмову від підписання Угоди про асоціацію з економічним та політичним союзом держав Європи (далі Європейським Союзом), у результаті чого Кабінетом Міністрів України 21 листопада 2013 року було прийнято рішення про призупинення цього процесу підготовки.

У відповідь на таку його позицію, починаючи з 21 листопада 2013 року у м. Києві на Майдані Незалежності розпочалися безстрокові мирні збори громадян на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України, мета яких суперечила власним інтересам ОСОБА_10 та його найближчого оточення.

Право громадян на свободу мирних зібрань в Україні гарантується та захищене державою, яка зобов`язана забезпечити його ефективну реалізацію.

Реалізація права на мирні зібрання в Україні регулюється актами національного та міжнародного законодавства.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Верховною Радою України згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», гарантує кожній особі, серед інших прав і свобод, право на свободу зібрань та об`єднання.

Відповідно до статті 11 Конвенції кожен має право на свободу мирних зібрань та на свободу об`єднання з іншими, включаючи право створювати профспілки і вступати до них для захисту своїх інтересів.

Здійснення прав на свободу зібрань та об`єднання не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 21 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української PCP від 19 жовтня 1973 року № 2148-VIII, також визнається право на мирні збори. Згідно з положеннями вказаної статті, користування цим правом не підлягає ніяким обмеженням, крім тих, які накладаються відповідно до закону і які є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах державної чи суспільної безпеки, громадського порядку, охорони здоров`я і моральності населення або захисту прав та свобод інших осіб.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 39 Конституції України у державі встановлено реєстраційний, а не дозвільний порядок проведення зборів, походів, мітингів і демонстрацій, а їх проведення може бути обмежене лише за рішенням суду та виключно у випадках, безпосередньо визначених Конституцію України. Тимчасові обмеження права громадян на мирні збори можуть встановлюватися лише в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Відповідно до статті 15 Конституції України суспільне життя в Україні ґрунтується на засадах політичної, економічної та ідеологічної багатоманітності. Жодна ідеологія не може визнаватися державою як обов`язкова. Держава гарантує свободу політичної діяльності, не забороненої Конституцією і законами України.

Згідно зі статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно із статтею 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до статті 60 Конституції України ніхто не зобов`язаний виконувати явно злочинні розпорядження чи накази. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу настає юридична відповідальність.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Так, громадяни, які перебували з 21 листопада 2013 року до 20 лютого 2014 року на Майдані Незалежності у місті Києві та брали участь у акціях протесту, не допускали будь-яких порушень громадського порядку, у зв`язку з чим були відсутні будь-які підстави для обмеження їх прав на мирні зібрання, гарантовані Конституцією України.

Натомість, Президент України ОСОБА_10 , в порушення законних прав і свобод громадян, діючи у власних інтересах, бажаючи присікти будь-які масові збори, мітинги, вуличні походи та інші акції і усвідомлюючи при цьому незаконність таких своїх дій, використовуючи наявні повноваження Президента України та діяльність створеної ним організованої злочинної групи, організував та віддав наказ членам цієї групи, які входили до керівництва правоохоронних органів, та інших органів державної влади, а саме: Прем`єр-міністру України ОСОБА_11 , Міністру внутрішніх справ України ОСОБА_12 , заступнику Міністра внутрішніх справ України - начальнику Департаменту громадської безпеки МВС України ОСОБА_13 , командувачу внутрішніх військ України ОСОБА_14 , Голові Служби безпеки України ОСОБА_15 , його першому заступнику та керівнику Антитерористичного центру при Службі безпеки України ОСОБА_16 , начальнику ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_17 , заступнику начальника Головного управління - начальнику міліції громадської безпеки ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_18 , командиру ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_19 , іншим високопосадовцям правоохоронних органів та Збройних сил України, а також невстановленим на даний час особам, які залучали цивільних осіб, так званих «тітушок» (кримінальні правопорушення відносно яких розслідувались у окремих кримінальних провадження), вчиняти злочини з метою припинення та розгону акцій протесту.

На виконання злочинних вказівок та наказів ОСОБА_10 , зазначені учасники злочинної організації в період листопада 2013 року - лютого 2014 року, кожен у своїй частині, виходячи із завдань, які перебували в повноваженнях очолюваних ними відомств та завдань, які вони брали на себе особисто перед керівником організованої злочинної групи, з метою перешкоджання проведенню мітингів, зборів та вуличної ходи, залучаючи підлеглі підрозділи та працівників, організували вчинення та вчинили ряд злочинів щодо протестувальників, з метою залякування населення, а також впливу на прийняття рішень керівниками опозиційних політичних партій та громадських організацій про припинення масових акцій протесту та розпуск учасників, які приймали в них участь на Майдані Незалежності в м. Києві, а також в інших населених пунктах України та з метою провокації порушень громадської безпеки і наступного силового придушення їх протесту, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків, у тому числі вчинення умисних вбивств та спричинення тілесних ушкоджень мітингувальникам.

Після перших таких протиправних дій правоохоронних органів у листопаді-грудні 2013 року протестні акції на Майдані Незалежності в м. Києві, а також у інших населених пунктах України стали масовими та постійними, на них висловлювався протест передусім проти свавілля правоохоронних органів та сил спецпризначення, проти незаконних дій владних органів та корупції, участь у них у постійному режимі брала велика кількість протестувальників.

Не бажаючи припинити вчинення злочинів проти громадян, які висловлюють свої погляди та переконання, протестуючи проти застосування насильства, ОСОБА_10 , на продовження злочинної діяльності, спрямував та керував діями керівників правоохоронних органів, у тому числі шляхом надання протиправних вказівок Міністру внутрішніх справ України ОСОБА_12 , ініціював і погоджував застосування співробітниками спецпідрозділу МОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» та внутрішніх військ МВС України надмірних силових заходів, зокрема із застосуванням фізичної сили, спеціальних засобів та вогнепальної зброї.

З цією метою, заступник начальника Головного управління - начальник міліції громадської безпеки ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_18 реалізовуючи спільний злочинний план ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 та інших учасників організованої злочинної групи, у період часу з 16.02.2014 по 17.02.2014 у не встановленому досудовим розслідуванням місці дав указівку командиру ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2», підпорядкованому ГУМВС України в місті Києві, ОСОБА_19 завезти до центральної частини міста Києва набої 12 калібру, у тому числі споряджені свинцевою картеччю.

На виконання, вказаного, явно злочинного наказу ОСОБА_18 , командир ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_19 , діючи за попередньою змовою з іншими учасниками організованої злочинної групи та іншими залученими до вчинення злочинів особами, організував 17.02.2014 у денний час доби доставку невстановленими автотранспортними засобами разом із патронами травматичної дії 12-го калібру «Терен-12П», «Терен-12К», набоїв 12 калібру споряджених свинцевою картеччю.

Цього ж дня, у денний час доби, на вулиці Михайла Грушевського біля Маріїнського парку та приміщення Жовтневого палацу у місті Києві не встановленими досудовим розслідуванням особами, на виконання вищезазначеного явно злочинного наказу, проведено видачу патронів 12 калібру споряджених свинцевою картеччю підрозділам МОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які знаходились у м. Києві для протидії акціям протесту під виглядом забезпечення громадського порядку, у тому числі РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в м. Севастополі під керівництвом ОСОБА_9 .

Отримавши такі набої, ОСОБА_9 , разом з іншими йому підпорядкованими правоохоронцями, зокрема, міліціонером штурмового взводу РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в м. Севастополі ОСОБА_7 та іншими невстановленими на даний час співробітниками цього ж підрозділу, а також інших підрозділів МОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які були спеціально відряджені з різних регіонів України до м. Києва для протидії акціям протесту під виглядом забезпечення громадського порядку, стали їх зберігати в себе до подальших розпоряджень керівництва, усвідомлюючи, що зможуть використати ці набої шляхом здійснення пострілів з помпових рушниць модельного ряду «Форт 500», які знаходились у них на озброєні, під час силового розгону учасників акцій протесту.

Надалі, 20.02.2014 зранку, ОСОБА_19 , продовжуючи свої злочинні дії, перебуваючи в будівлі ГУМВС України в м. Києві, попередньо узгодивши тактику дій із заступником командира ПМОП „ ІНФОРМАЦІЯ_2 " при ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_20 , за невстановлених обставин (ймовірно радіозв`язком або по невстановленому мобільному телефону) віддав останньому злочинний наказ силами РСП ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» ГУМВС України в м. Києві, РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в м. Севастополі, а також інших підрозділів МОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », у складі працівників, які перебували на той час на АДРЕСА_1 , із застосуванням вогнепальної зброї, спорядженої бойовими патронами, а також спеціальними засобами «Форт-500», спорядженими патронами із зарядом свинцевої картечі та іншою невстановленою вогнепальною зброєю здійснити загальнонебезпечним способом умисні вбивства максимально можливого, невизначеного кола осіб - учасників акції протесту, з метою залякування їх та загалом населення країни з метою повного припинення протестів.

Аналогічний наказ ОСОБА_19 віддав командиру РСП ПМОП „ІНФОРМАЦІЯ_2" підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_21 , який на той час також перебував у будівлі ГУМВС України в АДРЕСА_2 ) та іншим невстановленим на даний час працівникам правоохоронних органів.

Водночас, з метою убезпечення життя та здоров`я інших правоохоронців, які охороняли громадський порядок в районі Майдану Незалежності, вулиці Інститутської та прилеглих до них вулиць м. Києва і знаходились у безпосередній близькості до мітингувальників, ОСОБА_19 , віддано наказ про залишення такими бійцями ВВ МВС України та підрозділами МВС України місця несення служби та переміститися вверх по вулиці Інститутській у напрямку до урядового кварталу.

Далі, цього ж дня, приблизно о 08 год. 50 хв., заступник командира ПМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_20 , перебуваючи по вул. Інститутській у м. Києві довів до відома явно злочинний наказ ОСОБА_19 щодо невибіркового застосування вогнепальної зброї на ураження невизначеного кола осіб - командиру РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в м. Севастополі ОСОБА_9 та іншим командирам спецпідрозділів МОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які діяли спільно та скоординовано, і перебували на той час в районі вулиці Інститутської та Майдану Незалежності м. Києва та мали на озброєнні, зокрема, гладкоствольну вогнепальну зброю - рушниці модельного ряду «Форт 500».

У свою чергу, командир РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в м. Севастополі ОСОБА_9 , виконуючи у своїй частинні злочинний план керівництва органів МВС України, усвідомлюючи явну злочинність наказу командира полку ОСОБА_19 , що ніяким чином не співвідносився із законними завданнями правоохоронних органів, діючи всупереч вищевказаним вимогам Конституції України, ст.ст.13-15, іншим раніше згаданим нормам Закону України «Про міліцію» та іншим нормативно-правовим актам, умисно, спільно та погоджено, за попередньою змовою групою осіб, розуміючи, що застосування вогнепальної зброї, спорядженої патронами із свинцевої картечі по відношенню до неозброєних учасників акцій масових протестів, у тому числі шляхом стрільби у скупчення людей, тобто загально небезпечним способом, призведе до загибелі значної їх кількості та спричинення вогнепальних поранень, свідомо допускаючи та бажаючи цього, маючи умисел на вчинення умисних вбивств, надав вказівку своєму підлеглому - міліціонеру штурмового взводу РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в м. Севастополі ОСОБА_7 та іншим невстановленим в ході досудового слідства працівникам РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в м. Севастополі на застосування спеціальних засобів модельного ряду «Форт-500», споряджених патронами із зарядом свинцевої картечі, у напрямку масового скупчення людей на Майдані Незалежності та нижній частині АДРЕСА_1 , тобто загально небезпечним способом.

Реалізуючи злочинний умисел, спрямований на вчинення умисних вбивств, хибно розуміючи інтереси держави, безпідставно ототожнюючи їх із особистими, явно протиправними інтересами вищих посадових осіб та інших керівників держави і правоохоронних органів і невстановлених осіб, які полягали в бажанні усунути перешкоди власній злочинній діяльності та реалізації планів злочинної організації, припинивши у будь-який злочинний спосіб протестні акції, у тому числі шляхом залякування протестувальників та загалом населення і впливу на прийняття рішень керівниками опозиційних політичних партій та громадських організацій про розпуск учасників акцій протесту, перевищуючи владу та надані йому службові повноваження, виконуючи явно злочинний наказ, ОСОБА_9 , координуючи на місці дії підпорядкованої йому роти міліції особливого призначення «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в м. Севастополі, діючи всупереч вищевказаних вимог Конституції України, Закону України «Про міліцію» та інших нормативно-правових актів, з метою припинення акцій протесту організував вчинення умисних вбивств та замахів на умисні вбивства неозброєних учасників масових акцій протесту підлеглими йому, які погодились виконувати його явно злочинний наказ та фактично вступили у попередню змову між собою.

Водночас, використовуючи спеціальні навички, притаманні діяльності роботи спеціальних підрозділів особливого призначення, з метою умовної ідентифікації «свій-чужий», деякими співробітниками РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в м. Севастополі на потиличній частині шоломів було нанесено особливі відмітки, а саме: наліпки у вигляді прямокутника зеленого кольору.

Далі, 20.02.2014 приблизно о 08:50 год., міліціонер штурмового взводу РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в м. Севастополі ОСОБА_7 разом з іншими невстановленими на даний час співробітниками цього ж підрозділу під керівництвом командира РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» в м. Севастополі ОСОБА_9 , зайнявши позиції за бетонним огородженням зі сторони в`їзду до готелю «Україна», з проїжджої частини АДРЕСА_1 , діючи умисно, спільно та погоджено з іншими невстановленими в ході досудового слідства працівниками правоохоронних органів з числа спецпідрозділів МВС України, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи, що застосування вогнепальної зброї, спорядженої патронами з свинцевою картеччю, по відношенню до неозброєних учасників акцій масових протестів, у тому числі шляхом стрільби у скупчення людей, тобто загально небезпечним способом, призведе до загибелі значної їх кількості та спричинення вогнепальних поранень різного ступеня тяжкості, свідомо допускаючи та бажаючи цього, маючи умисел на вчинення умисних вбивств з метою перешкоджання проведенню акцій протесту, здійснили не менше 6 пострілів з наявних у них спеціальних засобів - рушниць модельного ряду Форт-500, споряджених патронами із зарядом свинцевої картечі, у напрямку масового скупчення учасників акцій протесту, які перебували в нижній частині вул. Інститутської у м. Києві.

При цьому дана група співробітників спецпідрозділу РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в м. Севастополі, у тому числі ОСОБА_7 та інші невстановлені в ході досудового слідства працівники правоохоронних органів з числа спецпідрозділів МОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » МВС України, діючи спільно та погоджено, поступово переміщувалась вверх по вул. Інститутській в напрямку станції метро «Хрещатик», продовжуючи при цьому здійснювати постріли з наявних у них спеціальних засобів - рушниць «Форт-500», споряджених патронами із зарядом свинцевої картечі, у напрямку беззбройних учасників акцій протесту, що перебували в нижній частині АДРЕСА_1 , тобто загально небезпечним способом.

В результаті здійснення при вказаних обставинах, 20.02.2014 починаючи з 08 год. 50 хв., пострілів із-за даного бетонного огородження із наявних спеціальних засобів - рушниць модельного ряду «Форт-500», споряджених патронами із зарядом свинцевої картечі в групу беззбройних мітингувальників, які перебували в нижній частині АДРЕСА_1 та жодним чином не становили небезпеки життю та здоров`ю громадян чи працівників міліції, ОСОБА_7 разом з іншими невстановленими на даний час співробітниками РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в м. Севастополі, під особистою координацією ОСОБА_9 , передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, спричинили вогнепальні поранення 6 учасникам акцій протесту, внаслідок яких настала смерть ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та заподіяно тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , а також легке тілесне ушкодження ОСОБА_27 ( ОСОБА_28 )

Таким чином, 20.02.2014, у період приблизно з 08 год. 50 хв., унаслідок злочинних дій, вчинених при вказаних обставинах, які виразилися у вчиненні умисних вбивств та замахів на вбивства учасників акцій протесту з метою припинення акцій протесту на Майдані Незалежності в м. Києві та в інших населених пунктах України, тобто незаконному перешкоджанні проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, міліціонером штурмового взводу РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в м. Севастополі ОСОБА_7 та невстановленими на даний час співробітниками цього ж підрозділу під керівництвом командира РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в м. Севастополі ОСОБА_9 , а також іншими невстановленими в ході досудового слідства працівниками з числа спецпідрозділів МОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », вчинено умисні вбивства 3 осіб, а також закінчені замахи на умисні вбивства 3 осіб, а саме:

-вчинено умисні вбивства із застосуванням вогнепальної зброї:

- ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому заподіяно: сліпе проникаюче вогнепальне дробове (картеч) поранення шиї та грудної клітки з ушкодженням передньої поверхні шиї, гортані, глотки, лівої легені, міжреберних м`язів 5-го міжребер`я зліва, правої ключиці, правої підключичної вени, правої легені, правого 3-го ребра по навколо-хребетній лінії, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. Смерть ОСОБА_22 настала внаслідок сліпого проникаючого вогнепального дробового (картеч) поранення шиї та грудної клітки (внаслідок одного пострілу);

- ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якому заподіяно: вогнепальне поранення на переднє-внутрішній поверхні правого стегна, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження; вогнепальне поранення на передній поверхні лівого колінного суглоба з ушкодженням м`яких тканин і руйнуванням наколінника, яке відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості; вогнепальне поранення на зовнішній поверхні лівого передпліччя в нижній третині з ушкодженням м`яких тканин та м`язів, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження; вогнепальне поранення грудної клітини з ушкодженням внутрішніх органів (осереддя, серця, діафрагми, печінки та правої нирки), яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. Смерть ОСОБА_23 настала від вогнепального поранення грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів і крововтрати;

- ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , якому заподіяно: сліпе кульове проникаюче вогнепальне поранення голови (ушкодження м`яких тканин голови в лівій скроневій ділянці, лівої скроневої кістки (у вигляді дірчастого перелому), твердої мозкової оболонки, розміження речовини півкуль мозочка, крововиливи під м`яку оболонку півкуль головного мозку та мозочку, крововиливи в шлуночки головного мозку, переломи внутрішньо-задніх частин верхніх стінок орбіт з задньо-орбітальними крововиливами), яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. Смерть ОСОБА_24 настала від сліпого кульового проникаючого вогнепального поранення голови з ушкодженням головного мозку та мозочка.

- замахи на умисні вбивства із застосуванням вогнепальної зброї:

- ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , якому заподіяно: вогнепальне торакоабдомінальне поранення - перелом 6-го ребра справа, поранення правої легені, правого купола діафрагми, правої частки печінки, наскрізне поранення дванадцятиперстної кишки, яке ускладнилось гематораксом, гемоперітонеумом, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя);

- ОСОБА_27 ( ОСОБА_28 ), ІНФОРМАЦІЯ_7 , якому заподіяно: вогнепальне дробове поранення правого передпліччя: рани на тильній та ліктьовій поверхнях правого передпліччя на межі середньої та нижньої третин від яких спрямовані ранові канали, по ходу яких пошарово ушкоджені шкіра та м`які тканини правого передпліччя, які сліпо закінчуються у мяких тканинах на межі середньої та дистальної третин передпліччя з боку тильно-медіальної поверхні ліктьової кістки множинними точковими сторонніми тілами (металевої щільності), яке відносяться до легкого тілесного ушкодження;

- ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , якому заподіяно: вогнепальне проникаюче поранення грудної клітки: рана у надключичній ділянці справа, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні досередини, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки, з ушкодженням підключичної вени, підключичної артерії, з явищами масивної кровотечі (до 2000 мл крові), що проникає у праву плевральну порожнину з явищами гемопневмотораксу (наявність у плевральній порожнині крові, повітря), яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).

У ході досудового розслідування встановлено наявність передбачених п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень.

Так, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю отриманих під час досудового розслідування доказів, а саме протоколами огляду відеозаписів подій, які мали місце 20.02.2014 на вул. Інститутській та Майдані Незалежності у м. Києві, на яких зафіксовано групу осіб, з числа співробітників спецпідрозділів МОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » МВС України, у тому числі РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» України в м. Севастополі, які зайнявши позиції за бетонним огородженням зі сторони в`їзду до готелю «Україна», з проїжджої частини АДРЕСА_1 здійснюють не менше 6 пострілів з наявних у них спеціальних засобів - рушниць модельного ряду Форт-500 у напрямку масового скупчення учасників акцій протесту, які перебувають в нижній частині АДРЕСА_1 , висновками експертів за результатами проведення судових-фототехнічних експертиз, якими ідентифіковано колишніх співробітників РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в м. Севастополі ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на вищевказаних відеозаписах, протоколом проведення слідчого експерименту від 17.05.2014, яким встановлено сектор та відстань з якої здійснювалися постріли в потерпілих, показаннями потерпілих ОСОБА_25 , ОСОБА_27 та ОСОБА_26 , висновками судово-медичних експертиз та судово-балістичних експертиз, якими встановлено наявність у потерпілих тілесних ушкоджень, зокрема, вогнепальних поранень травматичними боєприпасами та свинцевою картеччю, протоколом огляду відеозаписів за участю свідка ОСОБА_29 , у ході якого останнім ідентифіковано на відеозаписах співробітників РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в м. Севастополі ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в момент здійснення пострілів з наявних у них спеціальних засобів - рушниць модельного ряду Форт-500 у напрямку масового скупчення учасників акцій протесту 20 лютого 2014 року, а також іншими доказами в їх сукупності, які доводять факт вчинення ОСОБА_9 інкримінованих йому злочинів.

Відомості про те, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або відомості про оголошення підозрюваного в міжнародний розшук.

Так, 17.06.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365; ч. 4 ст. 41, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Одночасно, у зв`язку з невстановленим місцем його знаходження, останньому вручено повідомлення про підозру у спосіб, передбачений ст. ст. 278, 111, 135 КПК України. З метою належного ознайомлення ОСОБА_7 з висунутою йому підозрою, текст повідомлення про підозру від 17.06.2024 опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газеті «Урядовий Кур`єр»).

Разом з тим, підозрюваний ОСОБА_7 викликався 13.06.2024 до Державного бюро розслідувань для вручення повідомлення про підозру та допиту в статусі підозрюваного шляхом публікації повістки про виклик на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газеті «Урядовий Кур`єр»), однак у зазначений в повістці час до Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 не з`явився та про причини неявки слідчого не повідомив.

Таким чином, ОСОБА_7 про виклик та про повідомлення йому підозри був поінформований з дотриманням вимог КПК України для таких випадків. Отже, стороною обвинувачення вжито всіх необхідних та передбачених заходів для вручення йому повідомлення про підозру, а тому у відповідності до ст. 42 КПК України він набув статусу підозрюваного.

Під час досудового розслідування отримано інформацію, що підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , може перебувати на тимчасово окупованій території АР Крим та м. Севастополь, документований паспортом громадянина рф № НОМЕР_3 від 27.03.2018, ІНН НОМЕР_4, СНІЛС: НОМЕР_2 , та може проживати за адресами: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 .

За інформацією в Державній прикордонній службі України ОСОБА_7 з 2019 року державний кордон України, а також пункти в`їзду/виїзду для перетинання лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей, а також пункти пропуску через адміністративну межу з тимчасово окупованими територіями АР Крим не перетинав.

За таких обставин є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 перебуває на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь, звідки має можливість переміщатися на територію РФ та надалі перетинати кордон останньої в напрямку іноземних держав усіма видами транспорту.

З огляду на викладене, постановою від 24.06.2024 ОСОБА_7 оголошено у державний та міжнародний розшук.

ОСОБА_7 підозрюється у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України санкцією яких передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, а тому відповідно до вимог ст. 183 КПК України щодо нього може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також необхідно врахувати вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість вчинених злочинів, а також суворість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, в яких він підозрюється, його зв`язки та посади у незаконних збройних формуваннях, створених окупаційною владою на тимчасово окупованій території АР Крим та м. Севастополь, що дає йому можливість активно переховуватися від органів слідства та суду.

Таким чином, потреба у застосуванні до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який є найбільш суворим, винятковим запобіжним заходом, зумовлюється переліченими ризиками у сукупності з тяжкістю інкримінованих йому злочинів, а також у зв`язку із переховуванням від органів досудового розслідування.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з викладених у ньому підстав та просив його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечував.

Вислухавши пояснення прокурора, захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000520 від 18.06.2024 за підозрою колишнього командира РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в м. Севастополі ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та колишнього міліціонера штурмового взводу РМОП «ІНФОРМАЦІЯ_2» УМВС України в м. Севастополі ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365; ч. 4 ст. 41, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Так, 17.06.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365; ч. 4 ст. 41, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Одночасно, у зв`язку з невстановленим місцем його знаходження, останньому вручено повідомлення про підозру у спосіб, передбачений ст. ст. 278, 111, 135 КПК України. З метою належного ознайомлення ОСОБА_7 з висунутою йому підозрою, текст повідомлення про підозру від 17.06.2024 опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газеті «Урядовий Кур`єр»).

Разом з тим, підозрюваний ОСОБА_7 викликався 13.06.2024 до Державного бюро розслідувань для вручення повідомлення про підозру та допиту в статусі підозрюваного шляхом публікації повістки про виклик на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газеті «Урядовий Кур`єр»), однак у зазначений в повістці час до Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 не з`явився та про причини неявки слідчого не повідомив.

Таким чином, ОСОБА_7 про виклик та про повідомлення йому підозри був поінформований з дотриманням вимог КПК України для таких випадків. Отже, стороною обвинувачення вжито всіх необхідних та передбачених заходів для вручення йому повідомлення про підозру, а тому у відповідності до ст. 42 КПК України він набув статусу підозрюваного.

Під час досудового розслідування отримано інформацію, що підозрюваний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , може перебувати на тимчасово окупованій території АР Крим та м. Севастополь, документований паспортом громадянина рф № НОМЕР_3 від 27.03.2018, ІНН НОМЕР_4, СНІЛС: НОМЕР_2 , та може проживати за адресами: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 .

За інформацією в Державній прикордонній службі України ОСОБА_7 з 2019 року державний кордон України, а також пункти в`їзду/виїзду для перетинання лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей, а також пункти пропуску через адміністративну межу з тимчасово окупованими територіями АР Крим не перетинав.

За таких обставин є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 перебуває на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь, звідки має можливість переміщатися на територію РФ та надалі перетинати кордон останньої в напрямку іноземних держав усіма видами транспорту.

З огляду на викладене, постановою від 24.06.2024 ОСОБА_7 оголошено у державний та міжнародний розшук.

Як визначено у ч. 1 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість вирішення питання про обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу слідчий суддя враховує не тільки положення, передбачені в КПК України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року), також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Таким чином, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Так, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_7 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому кримінальних передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365; ч. 4 ст. 41, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, що є особливо тяжким злочином. Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як визначено у ст. 178 КПК України, при вирішення питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якої підозрюється особа.

Так, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зокрема, натеперішній час місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_7 стороні обвинувачення не відоме, водночас під час досудового розслідування встановлено дані, які свідчать про те, що ОСОБА_7 може перебувати на тимчасово окупованій території АР Крим та м. Севастополь.

Факт перебування ОСОБА_7 на тимчасово окупованій території та дані про його зв`язки з окупаційною владою свідчить про бажання ОСОБА_7 залишатися недосяжним для правоохоронних органів України, використовуючи при цьому можливості та ресурси окупаційної влади з метою уникнення кримінальної відповідальності за злочини, вчинені ним на території України - ризик переховування.

Слід також взяти до уваги і сьогоднішню стадію провадження, де досудове розслідування не закінчено, триває збирання доказів. Зокрема, з огляду на дані про особу ОСОБА_7 , наявні в нього зв`язки працівника правоохоронного органу забезпечують йому додаткові можливості поза процесуального впливу на свідків, які були очевидцями його злочинних дій, експертів, інших учасників процесу, які на даний час в межах досудового розслідування не допитані і відповідно їхні показання не досліджені - ризик позапроцесуального впливу на інших учасників процесу.

Враховуючи значний обсяг процесуальних дій, які необхідно провести з підозрюваним, у слідства є достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, зможе ухилятися від їх проведення шляхом неявок до слідчого, тим самим перешкоджаючи проведенню всебічного та об`єктивного розслідування у розумний строк - ризик перешкоджання кримінальному провадженню.

Необхідно також врахувати, що з 2014 року триває російська збройна агресія проти України, в ході якої представниками влади рф здійснена окупація частини території України - Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, та спроба легітимізувати указані дії. В тимчасово окупованих АР Крим і м. Севастополі під виглядом органів державної влади створені окупаційні адміністрації російської федерації, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління указаними територіями на місцевому рівні. У свою чергу, ОСОБА_7 із самого початку окупації, сприяє функціонуванню незаконно створених окупаційних органів рф на окупованій території України (АР Крим), зміцненню окупаційної влади рф та недопущення контролю України над цією територією, а тому, перебуваючи на волі, матиме змогу й надалі продовжувати надавати допомогу рф в проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України до моменту його фактичного затримання - ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, ОСОБА_7 не пізніше 26.02.2014 озброєний вогнепальною зброєю, під керівництвом ОСОБА_9 , перебуваючи в районі населених пунктів м. Армянськ - блокпост на автодорозі Е97-М17 та м. Перекоп - блокпост на автодорозі Т2202, здійснював цілодобове чергування та перешкоджав вільному пересуванню представників державної влади, місцевого самоврядування України, працівників правоохоронних органів та військовослужбовців Збройних Сил України, міжнародних спостерігачів, журналістів та інших осіб, тим самим надаючи допомогу Російській Федерації у захоплення влади у м. Севастополі внаслідок відкритого антидержавного заколоту 23.02.2014 та збройного захоплення Верховної Ради Автономної Республіки Крим з наступним прийняттям рішення про проведення не передбачених Конституцією та законами місцевих референдумів (обвинувальний акт за вказаним фактом скеровано до суду).

Дані про перебування підозрюваного, який переховується, у певний період в певному місці, за своєю сутністю та значенням є інформацією, яка лише використовується для розшуку підозрюваного та передбачає вжиття подальших заходів для перевірки цієї інформації та її реалізації шляхом затримання підозрюваного або забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків іншим передбаченим законом способом.

Так, на даний час є достатньо доказів, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, ухиляється від органу досудового розслідування та суду та не виконує процесуальні рішення слідчого, прокурора і суду, тобто в його діях фактично реалізувався - ризик переховування.

Вищевикладене у сукупності достатньо, поза розумним сумнівом вказує на високі ризики того, що ОСОБА_7 , у випадку незастосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, здійснюватиме дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема й надалі переховуватиметься від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливатиме на свідків, інших учасників провадження, матиме змогу продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, а також перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином.

Зазначені ризики є суттєвими і їм неможливо запобігти у разі застосування до ОСОБА_7 будь-яких інших менш тяжких запобіжних заходів, а ніж тримання під вартою.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України, враховує тяжкість покарань, інкримінованих підозрюваному, факт перешкоджання досудовому розслідуванню, вік та стан здоров`я підозрюваного, та вважає наявними підстави для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання його подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації його дій, слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 532, 534 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Старшого слідчого в особливо важливих справах першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 , погоджене Старшим прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором другого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини,вчиненні у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 41, п. п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні № 0000520 від 18.06.2024 року, - задовольнити.

Обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Севастополь, АРК Крим, Україна, громадянину України, проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пізніше як через 48 годин з часу доставки до місця кримінального провадження забезпечити її доставку до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва для вирішення питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде оголошено о 08 год. 50 хв. 23.07.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1