Справа № 357/9407/24
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

16 липня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому підготовчому засіданні, клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою, у кримінальному провадженні № 0001924, яке внесене до ЄРДР 24 травня 2024 року, стосовно ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст. 186 КК України,

У С Т А Н О В И В :

згідно з клопотанням прокурор ОСОБА_3 просила: продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 (шістдесят) днів.

Своє клопотання мотивував тим, що ОСОБА_4 пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Обґрунтованість пред`явленого обвинувачення підтверджується зібраними на досудовому розслідуванні доказами.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, неодружений, непрацюючий, місце проживання: АДРЕСА_1 , має незняті та непогашені судимості: (1) згідно з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2011 року, за ч. 4 ст. 296 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки; (2) згідно з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2015 року, за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 2 (два) роки, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки; (3) згідно з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2016 року, за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 2 (два) роки 1 (один) місяць; (4) згідно з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2017 року, за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 2 (два) роки 8 (вісім) місяців; (5) згідно з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2022 року, за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Зараз продовжують існувати ризики, які передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_4 може вчиняти спроби переховування від суду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

На її думку тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 може спонукати його переховуватися від суду. Соціальні зв`язки, які можуть запобігти таким діям ОСОБА_4 у нього відсутні.

Своєю чергою, про можливість вчинення іншого кримінального правопорушення свідчить репутація ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні нового умисного кримінального правопорушення проти власності, в стані алкогольного сп`яніння, із застосуванням насильства стосовно малолітньої дитини.

Вважала, що жоден запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе попередити вчинення ОСОБА_4 нового кримінального правопорушення. Поручителів, які виявили бажання взяти обвинуваченого ОСОБА_4 на поруки немає. Домашній арешт не забезпечить дієвості кримінального провадження, з огляду на високий ступінь установлених ризиків.

У ході розгляду, прокурор ОСОБА_3 підтримала подане клопотання за підстав та обставин наведених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти продовження йому строку тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 покладався на розсуд суду.

Суд установив, що згідно з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2024 року, до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого закінчується 22 липня 2024 року.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, під час судового провадження, за клопотанням прокурора, суд вмотивованою ухвалою може продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого, якщо буде доведено, що існують обставини, які свідчать, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд не досліджує питання про наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування, оскільки воно завершене і на стадії судового провадження виконати цю вимогу неможливо.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Суд вважає, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення обвинуваченим зазначених дій.

До того ж, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У судовому засіданні, прокурор заявив, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 може вчиняти спроби переховування від суду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», заява № 74297/11, від 12 лютого 2015 року). У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року). Сама по собі відсутність постійного місця проживання не свідчить про ризик втечі (п. 128 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Макаров проти Росії», заява № 15217/07 від 12 березня 2009 року).

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищує ризик переховування від суду.

Згідно наявних у суді даних, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, неодружений, непрацюючий, місце проживання: АДРЕСА_1 , має незняті та непогашені судимості: (1) згідно з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2011 року, за ч. 4 ст. 296 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки; (2) згідно з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2015 року, за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 2 (два) роки, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки; (3) згідно з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2016 року, за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 2 (два) роки 1 (один) місяць; (4) згідно з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2017 року, за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 2 (два) роки 8 (вісім) місяців; (5) згідно з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2022 року, за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Зараз йому пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст. 186 КК України.

Санкція ч. 2 ст. 125 КК України передбачає штраф від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до одного року, або пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

Санкція ч. 4 ст. 186 КК України передбачає позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Суд зазначає, що оскільки санкція ч. 4 ст. 186 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи років, до ОСОБА_4 не може застосовуватися звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України.

Отож, суд вважає, що таке покрання, у разі визнання винуватості, свідчить, що в ОСОБА_4 є істотний мотив переховуватися від суду.

Судом не установлено міцних соціальних зв`язків, які можуть попередити переховування ОСОБА_4 від суду, адже він неодружений, дітей, місця роботи чи навчання не має.

Отже, сукупність наведених обставин переконливо свідчить, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Судом установлено, що ОСОБА_4 неодноразово судимий, тобто має репутацію особи схильної до вчинення кримінальних правопорушень.

Зараз ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні корисливого кримінального правопорушення.

Суду відомо, що ОСОБА_4 не має джерел доходу.

Отже, зважаючи на репутацію ОСОБА_4 та відсутність у нього джерел доходу, існує ризик, що він може вчиняти кримінальні правопорушення з корисливим мотивом.

Отож, суду доведено, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У зв`язку з цим, суд дійшов до висновку, що прокурором доведені всі обставини, з якими закон пов`язує продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначає розмір застави, оскільки кримінальне провадження здійснюється щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, суд клопотання прокурора, про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задовольняє.

Керуючись ст. 175, 177, 183, 194, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою, - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 (шістдесят) днів, тобто до 13 вересня 2024 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, прокурором, обвинуваченим, захисником, безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом п`яти днів, з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Ухвала виконується негайно, після її оголошення.

У зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті по іншій справі, повний текст ухвали проголошений 22 липня 2024 року о 08:45 год.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_6