УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року, слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю:представника власника майна - ОСОБА_2 , секретаря судового засідання ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000023, відомості відносно якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.02.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.229 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

01 жовтня 2024 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000023, відомості відносно якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.02.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.229 КК України, а саме майно, виявлене та вилучене під час проведення обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року (справа № 761/33042/24) в період з 08 год. 04 хв. по 09 год. 25 хв. 19.09.2024, у кримінальному провадженні №0000023 від 05.02.2024, за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_7, а саме на мобільний телефон марки «IPHONE 15 PRO MAX» IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , із СІМ-карткою з № НОМЕР_3 .

В обґрунтування клопотання, прокурор зазначає, що Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000023 від 05.02.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 229 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з 29.03.2016 по теперішній час, організована група осіб, за попередньою між собою, умисно організували на території Харківської, Київської та Полтавської областей незаконне виробництво, фасування, зберігання та розповсюдження фальсифікованої продукції, а саме парфумерної та косметичної продукції всесвітньо відомих торгових марок, зокрема «LACOSTE», «Chloe», «Calvin Klein», «Calvin», «Hugo Boss», «Hugo», «Boss», «ESCADA», та інших, незаконно використовуючи вказані торгівельні марки, знаки для товарів і послуг, фірмові найменування, права на використання, яких належать Компаніям-правовласникам, внаслідок чого останнім заподіяно матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.

У ході проведення досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року (справа № 761/33042/24) в період з 08 год. 04 хв. по 09 год. 25 хв. 19.09.2024 детективами проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлено та вилучено мобільний телефон ОСОБА_5 марки «IPHONE 15 PRO MAX» IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , із СІМ-карткою з № НОМЕР_3 , оскільки в ході обшуку здійснено огляд вказаного телефону та в месенджерах «WhatsApp» та «Viber» виявлено листування щодо замовлення, придбання/отримання та продажу продукції торговельних марок «Hugo Boss», «Lacoste», та інших всесвітньо відомих брендів.

19.09.2024 надано доручення Департаменту по боротьбі із кіберзлочинністю Національної поліції України здійснити огляд вилученого мобільного телефону.

20.09.2024, винесено постанову про визнання зазначеного вище мобільного телефону ОСОБА_5 речовим доказом у кримінальному провадженні.

Як зазначає у клопотанні прокурор, з метою забезпечення збереження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на майно, у зв`язку з чим орган досудового розслідування звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з відповідним клопотанням.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про арешт майна. Крім того, вказала, що в ухвалі слідчого судді, якою надавався дозвіл на проведення обшуку не зазначено мобільного телефону. Між тим, повідомила, що телефон було оглянуто та встановлено, що ніяких доказів на ньому не міститься.

Прокурор у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання не прибув. Разом з тим, останній направив до Шевченківського районного суду м.Києва клопотання у якому просив проводити судове засідання без його участі.

В той же час, неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду клопотання.

Заслухавши думку представника власника майна, вивчивши клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, слідчий суддя встановив, що Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000023 від 05.02.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 229 КК України.

У ході проведення досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року (справа № 761/33042/24) в період з 08 год. 04 хв. по 09 год. 25 хв. 19.09.2024 детективами проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлено та вилучено мобільний телефон ОСОБА_5 марки «IPHONE 15 PRO MAX» IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , із СІМ-карткою з № НОМЕР_3 , оскільки в ході обшуку здійснено огляд вказаного телефону.

20.09.2024, винесено постанову про визнання зазначеного вище мобільного телефону ОСОБА_5 речовим доказом у кримінальному провадженні.

Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а тому суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Так, слідчим суддею враховується, що прокурором у клопотанні стверджувалось, що під час огляду вказаного телефону було виявлено листування щодо продукції яка являється предметом у кримінального провадження та інформацію про обставини вчинення кримінального правопорушення. Разом з тим, наявна інформація у переписках скріни яких було долучено прокурором виявлена лише за 2021 рік.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, згідно абз. 2 ч. 3 ст. 170 КПК України арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Однак, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що надання вилученого мобільного телефону є необхідною умовою проведення експертного дослідження, що він є засобом або знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Між тим, власником майна надано дозвіл на огляд телефон що підтверджується матеріалами клопотання. Враховуючи відсутність блоку у вигляді паролю та вільного доступу уповноважених осіб органу досудового розслідування до його вмісту, з урахуванням часу який пройшов після проведення обшуку, слідчий суддя вважає, що у останніх було достатньо часу для здійснення огляду пристрою та відзняття інформаціїї яка містилась на пристрої, а також стосується даного кримінального провадження.

Окрім того, хоч в наданих до суду матеріалах і є наявною постанова детектива про визнання вилученого майна речовими доказами у кримінальному провадженні, однак з огляду на цю постанову органу досудового розслідування таке визнання зазначеного майна речовим доказом у кримінальному провадженні носить формальний характер, оскільки в даному процесуальному документі взагалі не визначено, якому чи яким критеріям, наведеним у ст. 98 КПК України, відповідає це майно, а висловлено фактично лише припущення, що вилучене майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Жодного обґрунтування таким висновкам детектив у своїй постанові та прокурор у клопотання не привели.

Крім того, а ні детективом, який виніс вказану постанову, а ні прокурором, який вніс клопотання про арешт майна, не обґрунтовано і не конкретизовано, яку саме доказову інформацію може містити вилучене майно і що саме цією інформацією може бути доведено.

Отже, стороною обвинувачення не доведено наявності правових підстав для арешту зазначеного майна з метою забезпечення збереження його як речового доказу у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене, враховуючи, що прокурором не надано достатнього обсягу доказів необхідності накладення арешту, його відповідність критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, слідчий суддя не вбачає достатніми та обґрунтованими підстави для задоволення клопотання, оскільки наявні документи не свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів, до того ж, будь-яких негативних наслідків, які можуть негативно позначитися на інтересах слідства від невжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст.ст.131, 132, 167, 170-174 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000023, відомості відносно якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.02.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.229 КК України - залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_6