Справа № 489/7627/24
Провадження № 1-кп/489/959/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

14 жовтня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №0000052 від 11.01.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , зі слів проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 185 ч. 4 та 357 ч. 1 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

Відповідно до обвинувального акту - 09.01.2023 о 09:45 год. ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, діючи в умовах воєнного стану, введеного в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 2102-ІХ, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу, знаходячись біля продуктового магазину по АДРЕСА_3 , з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, умисно таємно викрали майно ОСОБА_7 , а саме: чоловічу шкіряну сумку-бананку «Staff», чорного кольору, яка матеріальної цінності не становить, в якій знаходився гаманець-портмоне «KARYA 21084», вартістю 600 грн, всередині якого знаходилися: грошові кошти в сумі 10700 грн; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 на автомобіль «ВАЗ 210700-20», р.н. НОМЕР_2 ; пластикова картка «Вигода Епіцентр»; пластикова газова паливна картка «Авіас». Після того ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяли ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 11300 грн.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Крім того, 09.01.2023 року о 09:45 год. ОСОБА_3 , знаходячись біля продуктового магазину по АДРЕСА_3 , в ході вчинення крадіжки, умисно, з корисливих мотивів викрав банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» «Visa Gold для виплат» № НОМЕР_3 , яка прив`язана до банківського рахунку (IBAN) НОМЕР_4 , та банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» «Visa універсальна» № НОМЕР_5 , власником яких є ОСОБА_7 , які є офіційними документами, відповідають визначенню поняття «офіційний документ», оскільки містять зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, які підтверджують та посвідчують певні факти, що здатні спричинити наслідки правового характеру, та видані повноважною особою юридичної особи, а саме імітовані АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з дотриманням визначеної законом форми і містять передбачені законом реквізити. Після того, ОСОБА_3 залишив собі вказані банківські картки, маючи на меті подальше використання їх у власних корисливих цілях, а саме для заволодіння грошовими коштами, чим позбавив потерпілого можливості використовувати зазначені карти за призначенням, та в подальшому не вчинив жодних дій щодо повернення їх власнику, правоохоронним органам чи АТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України - викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

14.10.2024 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. 472 КПК України.

Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за статтями 185 ч. 4 та 357 ч. 1 КК України та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначених діяннях. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений: за ч. 1 ст. 357 КК України - 1 рік обмеження волі; за ч. 4 ст. 185 КК України - 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років та відповідно до ст. 75 КК України зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вказані вид та міра покарання визначені сторонами угоди з урахуванням особи обвинуваченого, який беззастережно визнав свою вину, щиро розкаявся, наявності обставини, що пом`якшує покарання, а також ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор, обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали угоду про визнання винуватості та вважають, що є всі підстави для її затвердження судом та призначення погодженого сторонами угоди покарання. При цьому обвинувачений повністю та беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, зазначив про своє щире каяття, засудив свої дії та запевнив суд у неприпустимості вчинення нових кримінальних правопорушень.

Потерпілий надав письмову згоду на укладення між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості та відсутність претензій матеріального характеру.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 185 ч. 4 та 357 ч. 1 КК України, які згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком (ч. 1 ст. 357 КК України) та тяжким злочином (ч. 4 ст. 185 КК України).

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та беззаперечно погоджується на це.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 14.10.2024 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами виду та міри покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Визначаючи тривалість строку випробовування, суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, не має негативної характеристики, а також той факт, що в Україні введений воєнний стан, що покладає на жителів держави додаткові обмеження, тому зазначені обставини, які зменшують суспільну небезпечність обвинуваченого, вказують на можливість встановлення дворічного іспитового строку для його виправлення.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, тому відсутні підстави для застосування відносно нього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись статтями 373, 374, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду від 14.10.2024 між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 185 ч. 4 та 357 ч. 1 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді одного року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі статей 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 14.10.2024.

Речові докази: цифрові носії - CD-R диски з відеозаписами з камер відеоспостереження - залишити в матеріалах кримінального провадження (досудового розслідування).

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1