Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/443/24
Провадження № 1-кп/382/103/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2024 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, у кримінальному провадженні № 0000263, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.06.2014, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Дігтярівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , розлученого, має доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17.03.2010 за ч. 2 ст. 307 КК України, вироком Приморського районного суду м. Одеси від 09.02.2018 за ч. 1 ст. 14,ч. 2 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст.27, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 258, ст. 348, ст. 70 КК України,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Яготинським районним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000263 від 25.06.2014, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, за таких обставин.

Так, ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб, спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у невстановленому досудовим розслідуванням дату, час, але не пізніше 22 лютого 2014 року та у невстановленому досудовим розслідуванням місці, виник спільний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна. Далі, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на вчинення відкритого викрадення чужого майна, 22 лютого 2014 року, у період часу з 01 год. 00 хв. по 04 год. 00 хв. (точний час в ході досудового розслідування не встановлено), діючи відкрито, протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер вчинюваного діяння, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, свідомо бажаючи цього, перелізли через паркан на територію домоволодіння належного ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_3 .

Після цього, ОСОБА_8 залишився зовні біля приміщення будинку, а ОСОБА_4 разом із ОСОБА_7 , шляхом розбиття віконного скла, незаконно проникли до вищевказаного житлового будинку, де відкрито заволоділи майном ОСОБА_9 , а саме: грошовими коштами у сумі 150 грн 00 коп.; мобільним телефоном марки «Nokia 1100», вартістю 60 грн 00 коп., в якому знаходився стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «МТС», вартістю 10 грн 00 коп. на рахунку якого знаходилися кошти у сумі 15 грн 00 коп.

В подальшому, з викраденим майном відразу покинули територію вказаного домоволодіння, викраденим майном останні розпорядилися на власний розсуд, чим заподіли потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди, на загальну суму 235 грн 00 коп.

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, тобто за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Крім цього, ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб, спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у невстановленому досудовим розслідуванням дату, час, але не пізніше 23 лютого 2014 року, та у невстановленому досудовим розслідуванням місці, виник спільний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна. Далі, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на вчинення відкритого викрадення чужого майна, 23 лютого 2014 року близько 20 год. 00 хв., діючи відкрито, протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер вчинюваного діяння, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, свідомо бажаючи цього, знаходячись на 110 км. а/д «Київ-Харків-Довжанський», поблизу села Черняхівка Яготинського району Київської області, підійшли до автомобіля марки «ИЖ-2715011», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому знаходився ОСОБА_10 . Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 , застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, здійснив один постріл з обрізу мисливської гладкоствольної зброї 16-го калібру, через праве переднє пасажирське скло вказаного автомобіля, у якому знаходився ОСОБА_10 . В результаті вказаних протиправних дій потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно висновку судово-медичної експертизи, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення верхньої третини правого передпліччя, відкритого 3-го ступеня з дефектом ліктьової кістки перелому верхньої третини ліктьової кістки, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Потім ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 витягли потерпілого ОСОБА_10 через опущене скло ведійських дверей автомобіля на вулицю.

Після цього, ОСОБА_10 намагався втекти, але його наздогнав ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 та вдаривши потерпілого у спину, невстановленим предметом, повалили його на землю, після чого під загрозою застосування обрізу мисливської гладкоствольної зброї 16-го калібру, діючи умисно та з корисливих мотивів, почали вимагати від ОСОБА_10 передати їм грошові кошти. Дізнавшись від потерпілого, що грошові кошти знаходяться у його куртці, яка залишилась у вищевказаному транспортному засобі, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за допомогою липкої стрічки зв`язали потерпілому ОСОБА_10 руки, ноги та заклеїли рот. Повернувшись до автомобіля потерпілого, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 заволоділи майном потерпілого ОСОБА_10 , а саме: грошовими коштами у сумі 1900 грн 00 коп.; мобільним телефоном марки «Fly», вартістю 240 грн 00 коп., в якому знаходилась картка мобільного оператора «Лайф», вартістю 10 грн 00 коп.; зимовою курткою, вартістю 100 грн 00 коп.; рюкзаком, вартістю 30 грн 00 коп.; радіоприймачем марки «КІРО», вартістю 50 грн. 00 коп.; трьома пластиковими лотками для їжі, вартістю 5 грн 00 коп. за один, на загальну суму 15 грн 00 коп. В подальшому, з викраденим майном відразу покинули місце вчинення кримінального правопорушення, викраденим майном останні розпорядилися на власний розсуд, чим заподіли потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди, на загальну суму 2345 грн 00 коп.

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у нападі з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 03.06.2024 року подав клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України) та закриття кримінального провадження (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України). Клопотання обґрунтовано тим, що з постановами органу досудового розслідування про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_4 , зупинення досудового розслідування, не погоджується, постанови є незаконними, необ`єктивними, формальними, так як не від яких органів досудового розслідування чи суду підозрюваний ОСОБА_12 ніколи не переховувався, у розшуку не перебував, у розшук не оголошувався, ніякі правоохоронні органи його не розшукували, жодного разу до органів досудового розслідування не викликався, жодної повістки про виклик до органів досудового розслідування не виписувалося, не надсилалося та належним чином не вручалося, не був належним чином повідомлений про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) вчинених 22 лютого 2014 року та 23 лютого 2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186 КК України ч. 2 ст. 187 КК України, а письмові повідомлення про підозру ОСОБА_4 вручені в Одеському СІЗО особисто тільки 07 травня 2015 року, проведено допит підозрюваного ОСОБА_4 в Одеському СІЗО, а з 28 травня 2014 року взагалі утримувався під вартою в Одеському СІЗО за СУ УСБУ в Одеській області, та вироком Приморського районного суду м. Одеса від 09 лютого 2018 року ОСОБА_4 було засуджено та призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, строк відбування покарання рахується з 28 травня 2014 року, відбув покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі. Крім того, те, що обвинувачений ОСОБА_4 , не від яких органів досудового розслідування чи суду ніколи не переховувався, у розшуку не перебував, ніякі правоохоронні органи його не розшукували, жодного разу до органів досудового розслідування не викликався, а жив як громадянин України, вільно пересувався територією України.

Тому, перебіг строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, вчинених 22.02.2014 року та 23.02.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186 КК України ч. 2 ст.187 КК України, не зупиняється. З дня вчинення кримінальних правопорушень (злочинів) у яких обвинувачується ОСОБА_4 минуло більше 10 років. Тому, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України обвинувачений ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за вчинення кримінальних правопорушень вчинених 22 лютого 2014 року та 23 лютого 2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186 КК України ч.2 ст.187 КК України. Крім цього, відповідно до вироку Приморського районного суду м. Одеса від 09.02.2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив тяжкі кримінальні правопорушення (злочини) в період часу з січня 2014 року по 28 травня 2014 року. ОСОБА_13 28.05.2014 року був затриманий органами досудового розслідування, утримувався під вартою в Одеському СІЗО за СУ УСБУ в Одеській області. Тому, перебіг строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень (злочинів) вчинених 22.02.2014 року та 23.02.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.186, ч. 2 ст. 187 КК України - перериваються, так як ОСОБА_4 вчинив нові кримінальні правопорушення (злочини) в період часу з січня 2014 року по 28 травня 2014 року. Так, перебіг строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень (злочинів) вчинених 22.02.2014 року та 23.02.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, починає рахуватися по кожному вчиненому кримінальному правопорушенню (злочину) окремо, і відраховуються з моменту вчинення останнього нового злочину, а саме з 28.05.2014 року, а спливли 28.05.2024 року.

У судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_4 , з огляду на положення ч. 3 ст. 285 КПК України, було роз`яснено підстави звільнення від кримінальної відповідальності, а також право заперечувати щодо закриття кримінального провадження з цієї підстави. При цьому обвинувачений чітко підтримав клопотання захисника та просив звільнити його саме від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тобто фактично просив застосувати до нього положення п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, та закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Також обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що процедура та наслідки закриття кримінального провадження йому роз`яснені та зрозумілі. Тому просив клопотання його захисника задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо клопотання сторони захисту, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 з 2014 року перебував у розшуку та строки перебігу давності зупинялися відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України.

Потерпілі у судове засідання не з`явилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заперечень щодо розгляду клопотання за відсутності потерпілих від інших учасників не надійшло. Матеріали справи містять заяви потерпілих про розгляд справи за їх відсутності. Крім цього суд також враховує, що за загальним правилом позиція потерпілих є важливою, однак, з огляду на зміст положень ст. 49, 74 КК України, статей 284, 285, 440 КПК України, не є визначальною, оскільки звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, за наявності згоди такої особи, а у разі відмови особи, то звільнення її від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, є обов`язком суду (постанова Верховного Суду 28.03.2024 року у справі № 522/22645/20).

Із наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що 08.04.2014 року постановою заступника начальника СВ Новгород-Сіверського РВ УМВС України в Чернігівській області капітаном міліції ОСОБА_14 по кримінальному провадженню №0000056 внесене 22.02.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, підозрюваного ОСОБА_4 оголошено у розшук.

27.03.2014 року та 18.09.2014 року винесені повідомлення про підозру ОСОБА_4 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186 КК України, ч. 2 ст. 187 КК України.

Підозрюваному ОСОБА_4 письмові повідомлення про підозру вручені в Одеському СІЗО особисто 07.05.2015 року, проведено допит підозрюваного ОСОБА_15 в Одеському СІЗО.

Відповідно до довідки від 2014 року начальник Яготинського РВ ГУ МВС України в Київській області повідомляє старшого слідчого СВ Яготинського РВ ГУ МВС України в Київській області майора міліції ОСОБА_16 , що надійшла відповідь №65/16/5037 від 14.07.2014 року, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у іншому кримінальному провадженні №0000103 від 28.05.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України, яке розслідується СВ УСБУ в Одеській області. Зважаючи на значну суспільну небезпеку вчиненого злочину, необхідність встановлення та розшуку інших осіб, причетних до його вчинення, та пов`язану з цим необхідність збереження даних досудового розслідування, Управління СБ України в Одеській області позбавлено можливості надати дозвіл для СВ Яготинського РВ на проведення слідчих дій за участі ОСОБА_4 . Згідно вимоги відносно ОСОБА_4 , за вих. №4397 від 19.09.2014 року, було встановлено, що ОСОБА_4 , утримується під вартою в Одеському СІ30 за СУ УСБУ в Одеській області, за ч.1 ст.14, ч. 2 ст. 258 КК України. Враховуючи вказані вище обставини Яготинський РВ не має можливості оголосити в державний розшук ОСОБА_4 , так як місцезнаходження останнього встановлено.

14.07.2014 року СБУ України в Одеській області листом №65/16/5037 повідомляє начальника Яготинського РВ ГУ МВС України в Київській області, що на Ваш запит №2886 від 20.06.014 року про місцезнаходження ОСОБА_4 , повідомляємо наступне, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України, у кримінальному провадженні №0000103 від 28.05.2014 року, яке розслідується слідчим відділом Управління. Зважаючи на значну суспільну небезпеку вчиненого злочину, необхідність встановлення та розшуку інших осіб, причетних до його вчинення, та пов?язану з цим необхідність збереження даних досудового розслідування, Управління СБ України в Одеській області позбавлене можливості надати дозвіл на проведення слідчих дій за участі ОСОБА_17

23.07.2014 року старшим слідчим СВ Яготинського РВ ГУ МВС України в Київській області майором міліції ОСОБА_16 по кримінальному провадженню №00000263 внесене 25.06.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, винесено постанову про зупинення кримінального провадження, у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_4 переховується від органів слідства, його місцезнаходження невідоме.

18.09.2014 року старшим слідчим СВ Яготинського РВ ГУ МВС України в Київській області майором міліції ОСОБА_16 по кримінальному провадженню №00000263 від 25.06.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, винесено постанову про відновлення досудового розслідування по кримінальному провадженню, у зв`язку з необхідністю проведення слідчих та процесуальних дій.

18.09.2014 року листом за №4474, старший слідчий СВ Яготинського РВ ГУ МВС України в Київській області майор міліції ОСОБА_16 по кримінальному провадженню №00000263 від 25.06.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, направляє начальнику УСБУ в Одеській області для вручення ОСОБА_4 письмове повідомлення про підозру.

28.10.2014 року старшим слідчим СВ Яготинського РВ ГУ МВС України в Київській області майором міліції ОСОБА_16 по кримінальному провадженню №00000263 від 25.06.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, ч. 2 ст. 187 КК України, винесено постанову про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_4 , його місцезнаходження невідоме.

21.01.2015 року за № 267 старший слідчий СВ Яготинського РВ ГУ МВС України в Київській області майор міліції ОСОБА_16 , запитує в УСБУ в Одеській області про хід кримінального провадження №0000103 від 28.05.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.14, ч. 2 ст.258 КК України за підозрою ОСОБА_4

05.02.2015 року СБУ України в Одеській області листом №65/16/1/718пт повідомляє начальника Яготинського РВ ГУ МВС України в Київській області, що на Ваш запит №267 від 21.01.2015 року, повідомляємо, що кримінальне провадження № 0000211 від 03.10.2014 за підозрою громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інших осіб у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 14 ч. 1, ст. 27 ч. 2, ст. 115 ч. 2 пп. б, 11, 12, ст. 14 ч. 1, ст. 27 ч. 2, ст. 258 ч. 2, ст. 28 ч. 2, ст. 263 ч. 1, ст. 263-1 ч. 1, ст. 14 ч. 1, ст. 27 ч. 2, ст. 258 ч. 2, ст. 348 КК України (виділене з матеріалів кримінального провадження № 0000103 від 28.05.2014) 13.11.2014 направлено до прокуратури Одеської області для затвердження обвинувального акту та скерування до суду. В теперішній час кримінальне провадження № 0000211 від 03.10.2014 розглядається по суті Приморським районним судом м. Одеси.

12.03.2015 року прокуратурою Яготинського району Київської області по кримінальному провадженню №00000263 від 25.06.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, винесено постанову про відновлення досудового розслідування, так як стало відомо, що відповідно до листа СБУ України в Одеській області листом №65/16/1/718пн від 05.02.2015 року, обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 скерований до суду. В теперішній час кримінальне провадження розглядається по суті Приморським районним судом м. Одеси.

Приморський районний суд м. Одеси листами на вих. №1434 від 31.03.2015 року, вих. С-02 від 15.04.2015 року, вих. С-02 від 07 травня 2015 року на адресу Яготинського РВ ГУ МВС України в Київській області, ОСІ-21 УДДУВП в Одеській області, надає дозвіл на проведення слідчих та процесуальних дій з обвинуваченим ОСОБА_4

07.07.2015 року прокурором Яготинського району Київської області винесено постанову про продовження строку досудового розслідування, якою продовжено строк досудового слідства у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000263 від 25.06.2014 року, до трьох місяців, тобто до 07.08.2015 року.

23.07.2015 року старшим слідчим СВ Яготинського РВ ГУ МВС України в Київській області майором міліції ОСОБА_16 у кримінальному провадженні №00000263 від 25.06.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, винесено постанову про зупинення кримінального провадження, у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_4 ухиляється від слідства, його місцезнаходження невідоме.

Постановою від 22.11.2016 року слідчим СВ Яготинського РВ ГУ МВС України в Київській області старшим лейтенантом ОСОБА_18 відновлено досудове розслідування.

22.11.2016 року слідчим СВ Яготинського РВ ГУ МВС України в Київській області старшим лейтенантом ОСОБА_18 у кримінальному провадженні №00000263 від 25.06.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, винесено постанову про зупинення досудового розслідування, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 переховується від органів досудового розслідування, його місцезнаходження невідоме.

Вироком Приморського районного суду міста Одеси від 09.02.2018 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.14, ч.2 ст.27, пп.6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1, ч.1 ст.14, ч.2 ст.27, ч.2 ст.258, ст.348, ч.2 ст.294 КК України та призначено йому покарання: - за ч.1 ст.14, ч.2 ст.27, пп.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 7 ( сім) років без конфіскації майна; - за ч.1 ст.14, ч.2 ст.27, ч.2 ст.258 КК України із застосуванням ч.2 ст.68 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 6 ( шість) років позбавлення волі без конфіскації майна; - за ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири ) роки; - за ч.1 ст.263-1 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4( чотири) роки; - за ст.348 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 7 ( сім ) років; - за ч. 2 ст. 294 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі. У відповідності зі ст.70 КК України при призначенні покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років та 1 (один) місяць без конфіскації майна. На підставі ст. 71 КК України призначено остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17.03.2010 року, визначено остаточно ОСОБА_4 до відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 ( сім ) років та 6 (шість) місяців позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання зараховано строк тримання ОСОБА_4 під час кримінального провадження та судового розгляду у Південному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації УВП №21 із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у період з 28.05.2014 року по день набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 28.05.2014 року. Вирок набрав законної сили 13.03.2018 року.

21.03.2018 року прокуратурою Бориспільського району Київської області у кримінальному провадженні №00000263 від 25.06.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, направлено запит до відділу нагляду додержанням законів СБУ та державної прикордонної служби прокуратури Одеської області про стан судового розгляду Приморським районним судом м. Одеси справи відносно ОСОБА_4

06.04.2018 року прокуратурою Одеської області повідомлено начальника Яготинського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області, що вироком Приморського суду м. Одеси від 09.02.2018 року по кримінальному провадженню №0000211, ОСОБА_4 визнано винним, застосовано покарання, вирок набрав чинності, копія вироку додається.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 30.11.2020 року надано прокурору Яготинського відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 тимчасовий доступ до документів наявних в матеріалах кримінальної справи №382/1414/14-к щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187, 70 КК України, яких засуджено вироком Яготинського районного суду Київської області від 01.12.2014, що знаходиться в Яготинському районному суді Київської області, розташованого по вул. Незалежності, 67 в м. Яготині, з можливістю надання копій наступних документів, а саме: протоколу судових засідань, звукозапису судових засідань.

13.06.2023 року Бориспільською окружною прокуратурою Київської області по кримінальному провадженню №00000263 від 25.06.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, направлено запит до Новгород-Сіверської окружної прокуратури Чернігівської області, Новгород-Сіверського РУП ГУНП в Чернігівській області, чи заводилася оперативно розшукова справа категорії «Розшук» стосовно ОСОБА_4 та про стан розшуку.

27.04.2023 року Бориспільською окружною прокуратурою Київської області по кримінальному провадженню №00000263 від 25 червня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, направлено лист Бориспільському РУП ГУНП в Київській області, про те, що відповідно до ІПНП «Цунамі» ОСОБА_4 не перебуває в розшуку.

23.06.2023 року Бориспільський РУП ГУНП в Київській області листом повідомив Бориспільську окружну прокуратуру Київської області, що постанови СВ Новгород- Сіверського РВ УМВС України в Чернігівській області від 08.04.2014 року на розшук ОСОБА_4 не надходили.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2023 року клопотання прокурора задоволено. Надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу.

08.11.2023 року старшим слідчим СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київській області направлено начальнику Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області № 359/6795/23 від 14.07.2023, про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000263 від 25.06.2014, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України. Про заведення ОРС «Розшук» просив повідомити у встановлений законодавством строк та спосіб.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.01.2024 року надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою приводу до Бориспільського міськрайонного суду Київської області для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 6 місяців.

05 березня 2024 року ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області, застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, утримуючи його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України. Взято ОСОБА_4 , під варту в залі суду. Перебіг строку тримання ОСОБА_4 , під вартою рахувати з моменту взяття під варту в залі суду з 15 години 15 хвилин 05 березня 2024 року.

06 березня 2024 року постановою Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000263 від 25.06.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, підозрюваного ОСОБА_4 04 березня 2024 року розшукано.

Листом Бориспільського РУП ГУНП в Київській області від 23.05.2024 № 11025/109/1200/03 повідомлено в. о. керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області, що інформація щодо заведення оперативно-розшукової справи за фактом переховування від органів досудового розслідування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 28.10.2014 по 21.12.2023 відсутня у зв`язку із введенням правового режими воєнного стану в Україні відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» з метою недопущення заволодіння МНСІ та розголошення державної таємниці в Бориспільському районному управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області оперативно-розшукові справи було знищено на підставі відповідного акту та також було знищено облікові документи в яких було зазначено інформацію стосовно заведення та закриття оперативно-розшукових справ. Постанову слідчого СВ Яготинського РВГУМВС України в Київській області від 28.10.2014 про оголошення у розшук ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України направлено до Яготинського РВГУ МВС України в Київській області (зареєстровано 29.10.2014 за № 623).

У поданому клопотанні захисник, позицію якого повністю підтримав обвинувачений, стверджує, що на даний час з дня вчинення ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, минуло понад 10 років, тобто закінчилися строки давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за кожним цим злочином, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України є підставою для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Заслухавши учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_4 інкриміновано вчинення злочинів 22.02.2014 року за ч. 3 ст. 186 КК України; 23.02.2014 року за ч. 2 ст. 187 КК України.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Чинна ч. 1 ст. 49 КК України передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 2 років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого в п. 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Указаною нормою встановлено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах 1 та 2 цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 2 років.

Відповідно до положень ст. 49 КК України, першою обставиною, що виключає благополучне закінчення строків давності, є ухилення особи, яка вчинила злочин, від слідства або суду. В цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - 5 років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло 15 років.

Другою обставиною, що виключає благополучне закінчення строків давності за раніше вчинений злочин (як диференційованих - два, три, п`ять, десять, п`ятнадцять, так і недиференційованого п`ятнадцятирічного строку щодо осіб, які ухилялися від досудового розслідування або суду), є згідно з ч. 3 ст. 49 КК України вчинення даною особою до закінчення зазначених строків хоча б одного нового злочину певної тяжкості, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 2 років. Вчинення такого злочину до закінчення зазначених строків призводить до переривання перебігу давності. Це означає, що час, який минув з дня раніше вчиненого злочину до дня скоєння нового злочину, втрачає своє юридичне значення. Він визнається юридично незначущим, забувається і при новому обчисленні строків давності не береться до уваги. При перериванні перебігу давності обчислення строків давності як за раніше вчинений злочин, так і за вчинений новий злочин починається з дня вчинення саме нового злочину, причому окремо за кожний злочин. Іншими словами, при перериванні давності з дня вчинення нового злочину починають минати самостійно і паралельно два строки давності: один - за раніше вчинений злочин, другий - за новий злочин. Ці строки не складаються, не поглинаються, не подовжуються до найдовшого з них, а обчислюються й минають окремо по кожному злочину (постанова Верховного Суду від 02.04.2024 року у справі № 235/7133/20).

Пунктом 4 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

З огляду на зміст положень ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, класифікуються як тяжкі злочини.

Відповідно до вироку Приморського районного суду м. Одеса від 09.02.2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив інші тяжкі кримінальні правопорушення (злочини) в період часу з січня 2014 року по 28 травня 2014 року і його було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.14, ч.2 ст.27, пп.6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1, ч.1 ст.14, ч.2 ст.27, ч.2 ст.258, ст.348, ч.2 ст.294 КК України та призначено йому покарання: - за ч.1 ст.14, ч.2 ст.27, пп.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України. При цьому зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що останнє із зазначених кримінальних правопорушень, ОСОБА_4 вчинив 28.05.2014 року і в цей же день він був затриманий працівниками правоохоронних органів. Відповідно до цього вироку строк відбування покарання ухвалено відраховувати з 28.05.2014.

Таким чином, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на даний час строк притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 186 КК України, вчинене 22.02.2014 року, та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, вчинене 23.02.2014 року, потрібно обчислювати відповідно до вимог ч. 3 ст. 49 КК України.

Тобто, вказані строки переривалися, оскільки 28.05.2014 року ОСОБА_19 вчинив останній новий злочин, передбачений ст. 348 КК України, за який визначено покарання у виді позбавлення волі на строк більше 2 років, і в цей же день він був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Схожий правовий підхід застосований Верховним Судом, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2023 року (справа № 735/1121/20, провадження № 13-26кс22), постанові від 30.06.2022 року (справа № 499/890/18, провадження № 51-1372км22).

Прокурор зазначає, що в рамках даного кримінального провадження перебіги строків давності зупинялися, оскільки ОСОБА_4 переховувався від органів досудового розслідування. При цьому, конкретний період (періоди) часу переховування прокурор не зазначив, пославшись на наявність двох постанов про оголошення ОСОБА_4 у розшук (08.04.2014 року та 28.10.2014 року) та про зупинення досудового розслідування.

Разом з тим, суд не може погодитися з доводами сторони обвинувачення, що в рамках даного кримінального провадження були підстави для зупинення перебігів строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності з моменту переривання цих строків 28.05.2014 року, тобто з моменту вчинення обвинуваченим останнього злочину та його фактичного затримання правоохоронними органами в цей же день 28.05.2014 року.

Як вбачається із матеріалів справи, з моменту свого затримання ОСОБА_4 перебував під фактичним наглядом правоохоронних органів, в тому числі у слідчому ізоляторі м. Одеса. В подальшому, 09.02.2018 року Приморським районним судом м. Одеса ухвалено вирок, відповідно до якого ОСОБА_4 було засуджено до позбавлення волі, а 28.02.2018 року його було звільнено і ОСОБА_4 вибув за адресою свого місця народження (відповідно до вимоги щодо судимості).

Таким чином, за зазначених обставин відсутні будь-які підстави вважати, що в період з 28.05.2014 року по 28.02.2018 року обвинувачений ухилявся чи переховувався від органів досудового розслідування. Натомість, відповідно до раніше зазначеного листування, органу досудового розслідування ще в 2014 році було відомо про затримання ОСОБА_4 в м. Одеса, його перебування в слідчому ізоляторі м. Одеси, розгляду іншого кримінального провадження Приморським районним судом (який надавав дозвіл для проведення слідчих дій в 2015 році), а також про результат такого розгляду судом (квітень 2018 року).

Також, матеріали справи не містять будь-яких відомостей, що з дня свого звільнення (28.02.2018 року) ОСОБА_4 переховувався від органів досудового розслідування; будь-які відомості про це в матеріалах справи відсутні; прокурор в засіданні зазначив, що викликів ОСОБА_4 до органів досудового розслідування матеріали кримінального провадження не містять. При цьому, суд надавав стороні обвинувачення достатньо часу для подання відповідних доказів на підтвердження відповідних доводів щодо зупинення строків.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Разом з тим, згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати верховного суду від 02 лютого 2023 року у справі № 735/1121/20 (провадження № 13-26кс22), у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою ст. 49 КК України, подовженого на період ухилення.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство чи судовий розгляд. При цьому суд має з`ясувати, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду (постанова Верховного Суду від 11.01.2024 року у справі № 186/1405/17).

Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України обов`язково мають бути наявні дві обставини: доведений факт ухилення від слідства чи суду та наявність процесуального рішення (у якому цей факт зафіксовано) про зупинення провадження і вжиття відповідних заходів.

Суд зазначає, що під час з`ясування, які саме дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінальний процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності (постанови Верховного Суду України від 19.03.2015 року у справі №5-1кс15, постанови Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі № 659/234/16-к, 20.10.2020 року у справі № 204/4728/15-к, 08.11.2019 року у справі № 372/2007/19, 30.05.2019 року у справі № 639/793/17, 03.07.2019 року у справі № 551/403/16-к).

При цьому, для застосування вказаної норми обов`язково має бути підтверджено факт ухилення особи від досудового слідства або суду, що є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності і зупиняє диференційований строк, передбачений ч. 1 ст. 49 КК.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що з моменту свого звільнення в лютому 2018 році ОСОБА_4 дійсно переховувався від явки до органу досудового розслідування. При цьому, перша постанова про оголошення його в розшук була ухвалена 08.04.2014, тобто до того, як його було затримано 28.05.2014 року правоохоронними органами, а друга постанова ухвалена 28.10.2014 року, тобто вже після його затримання та незважаючи на наявність відомостей про перебування ОСОБА_4 у слідчому ізоляторі м. Одеси, тобто незважаючи на наявність відомостей, що особу вже фактично розшукано й затримано.

При цьому, суд окремо звертає увагу на те, що в межах кримінального провадження, що розглядається, ОСОБА_4 було вручено підозру в слідчому ізоляторі м. Одеса 07.05.2015 року та в цей же день проведено його допит, що фактично нивілює посилання сторони обвинувачення на постанови 2014 року про оголошення ОСОБА_4 у розшук, оскільки особу фактично було розшукан та затримано, вручено підозру та допитано (07.05.2015); тобто ОСОБА_4 з моменту свого затримання (28.05.2014) до дня свого звільнення (28.02.2018) перебував під наглядом правоохоронних органів.

Суд також враховує, що в травні 2015 року обвинувачений ОСОБА_4 отримав статус підозрюваного в межах цього кримінального провадження і на нього були покладені відповідні обов`язки, передбачені ч. 7 ст. 42 КПК України: 1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; 2) виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 3) підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

Проте стороною обвинувачення на надано, а матеріали справи не містять відомостей про виклик ОСОБА_4 до слідчого, прокурора з моменту його звільнення 28.02.2018 року й до моменту його затримання 04.03.2024 року, а також про невиконання ним обов`язків з метою ухилення від досудового розслідування в зазначений період; тобто стороною обвинувачення не доведено, що обвинувачений ухилявся від правоохоронних органів в цей період.

Враховуючи викладене, матеріали справи не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 будь-яких дій (свідомих та вольових), спрямованих на ухилення від досудового розслідування з моменту його звільнення 28.02.2018; не містять відомостей, що обвинувачений з моменту звільнення не з`являвся на виклик уповноважених правоохоронних органів та не перебував в межах їх досяжності; а з огляду на вищевикладене, наявність постанов 2014 року про його розшук само по собі жодним чином не може свідчити про таке ухилення.

При цьому, суд приймає до уваги доводи сторони захисту, які залишилися не спростованим стороною обвинувачення, про те, що ОСОБА_4 з моменту звільнення в лютому 2018 року жив звичайним життям: уклав 24.11.2018 року шлюб та створив сім`ю (відповідно до рішення суду від 18.01.2022 року шлюб було розірвано); в період шлюбу 17.04.2019 року у нього народилася дитина; 15.11.2020 року уклав договір оренди; отримав посвідчення водія на право керування; отримав закордонний паспорт 14.02.2022 року.

Суд, крім викладеного також враховує, що підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування - «місцезнаходження підозрюваного невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин, коли не встановлено його місцезнаходження. Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства (постанова Верховного Суду від 02.03.2023 року у справі № 382/1118/21).

Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства, що стороною обвинувачення в цьому випадку не доведено.

Згідно з ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Таким чином, у даному кримінальному провадженні наявне переривання перебігу строків давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, оскільки останнім, до закінчення передбачених п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України строків, було вчинено нові кримінальні правопорушення (останній новий злочин 28.05.2014).

За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 02 лютого 2023 року у справі № 735/1121/20, вчинення особою в межах передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України строку нового злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк і понад 2 роки, не нівелює диференційованого строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за попередній злочин. У цьому разі термін, передбачений ч. 1 ст. 49 КК України, переривається і починає відраховуватися з моменту вчинення нового злочину. Тобто диференційований строк не замінюється на загальний, більш обтяжливий для особи, а лише відтерміновується його початок. У разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України, подовженого на період ухилення.

Ураховуючи вищенаведене, правові позиції Верховного Суду, а також згідно з положеннями, передбаченими частинами 2, 3 ст. 49 КК України, суд вважає, що диференційовані десятирічні строки на притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, з огляду на його переривання, необхідно рахувати саме з 28.05.2014 року, тобто з дати, коли ОСОБА_4 вчинив останній новий злочин і його в цей же день (відповідно до резолютивної частини вироку та відомостей щодо судимості) було затримано працівниками правоохоронних органів.

Оскільки обставини ухилення обвинуваченого ОСОБА_4 від досудового розслідування після переривання строків 28.05.2014 року стороною обвинувачення не доведено, строки давності у кримінальному провадженні №0000263 від 25.06.2014, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), за ч. 3 ст. 186 КК України та ч. 2 ст. 187 КК України, минули 28.05.2024 року, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України є підставою для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності. Суд також враховує, що зазначені обставини встановлені після подання учасниками провадження відповідних доказів, подання стороною захисту клопотання 03.06.2024 року із наданням доказів, дослідження судом відповідних доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ч. 2 ст. 285 КПК України визначено, що особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Частиною 3 ст. 285 КПК України встановлено, що підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне клопотання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами ч. 8 цієї статті закриття кримінального провадження на цій підставі не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує.

Судом також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, яка є нереабілітуючою, а також наслідки закриття кримінального провадження з цієї підстави. Обвинувачений бажає бути звільненим від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності.

Також суд зазначає, що за змістом статей 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням (невизнанням) ними своєї вини у вчиненні злочину. Невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Саме такої правової позиції притримується Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, справа № 552/5595/18, справа № 203/241/17, 730/67/16-к, 552/5595/18).

З огляду на викладене, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для цього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Застосування вказаних положень кримінального закону для суду є обов`язковими і носять імперативний характер. В разі встановлення судом закінчення визначеного строку, безпідставної відмови у звільненні від відповідальності не допускається. Незгода потерпілого, не може бути підставою для відмови у звільненні особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням його прав, що є неприпустимим виходячи з позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.03.2020 (справа № 730/67/16-к).

З огляду на те, що на момент розгляду клопотання минули строки давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, та беручи до уваги наявність його беззаперечної згоди, він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за такі кримінальні правопорушення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України.

При цьому, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України наслідком звільнення особи від кримінальної відповідальності є закриття судом кримінального провадження. Так, згідно з ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, суд, встановивши наявність передбачених законом підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, а також врахувавши відсутність заперечень обвинуваченого, дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження.

Враховуючи викладене, суд вважає, що клопотання сторони захисту про звільнення від кримінальної відповідальності підлягає задоволенню, а кримінальне провадження належить закрити, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Крім цього, запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно скасувати та звільнити обвинуваченого з-під варти в залі суду негайно. Цивільний позов не заявлявся. Речові докази та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. ст. 284-286, 288, 369-372, 376, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України (в редакції Закону, яка діяла на момент вчинення кримінальних правопорушень), від кримінальної відповідальності на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України (в редакції Закону, яка діяла на момент вчинення кримінальних правопорушень), відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000263, закрити.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України, скасувати.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали підписано 09.07.2024.

Суддя ОСОБА_1