Дата документу 04.11.2024 Справа № 331/3138/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/3138/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/147/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 (з урахуванням змін, поданих першим заступником керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 ) на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 8 вересня 2021 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не маючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 28 травня 2021 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 80 годин громадських робіт,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2021 року, призначено остаточне покарання у вигляді 1 року 3 днів позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

18 травня 2021 року приблизно о 17.00 годині, ОСОБА_10 , будучи особою раніше засудженою за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та непогашена у встановленому законом порядку, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у торговому залі супермаркету «Варус», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з торгових полиць зазначеного супермаркету, намагався таємно викрасти майно, що належить ТОВ «Омега», сховавши його до себе в рюкзак, а саме: 1 пляшку горілки «Органік Саймаа», об`ємом 0,5 літри, вартістю 308 гривень, чим намагався спричинити матеріальну шкоду ТОВ «Омега» на вказану суму, але не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником охорони супермаркету з викраденим товаром після проходження вхідної зони до торгового залу супермаркету та в подальшому переданий працівникам поліції.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_10 та кваліфікацію судом його дій, вважав, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Просив вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 3 місяців арешту, на підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2021 року, призначити остаточне покарання у вигляді 3 місяців 8 днів арешту, а в іншій частині вирок суду залишити без змін.

20 вересня 2024 року від першого заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_11 надійшли зміни до апеляційної скарги, в яких він просить вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 8 вересня 2021 року у відношенні ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В обґрунтування змін до апеляційної скарги прокурор зазначає, що 9 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» викладено в новій редакції, за якою адміністративній відповідальності підлягають особи, які здійснили дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, після набрання чинності Закону № 3886-IX з 9 серпня 2024 року, якщо вартість вкраденого на момент вчинення правопорушення не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян це адміністративне правопорушення, а якщо перевищувала кримінально карана крадіжка.

Отже, дії ОСОБА_10 , які інкримінуються як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, вчинені 18 травня 2021 року на суму 308 грн. мають кваліфікуватись за ст. 51 КУпАП України, що виключає подальше притягнення його до більш суворого виду відповідальності - кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора з урахуванням змін, захисника обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення зміненої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора (з урахуванням змін) підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи вирок суду в межах апеляційної скарги прокурора (з урахуванням змін, які були підтримані прокурором у судовому засіданні) про необхідність скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

9 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП («Дрібне викрадення чужого майна»).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 1 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_10 вчинив 18 травня 2021 року.

Станом на 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1135 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2270 грн. (1135 х 2 = 2270).

Як убачається з досліджених судом першої інстанції матеріалів кримінального провадження, діями ОСОБА_10 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому в особі ТОВ «Омега» в розмірі 308 гривень.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_10 майна становила 308 гривень, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2270 гривень, то колегія суддів вважає, що його дії не можуть кваліфікуватись за ст. 185 КК України, що виключає подальше притягнення його до кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора (з урахуванням змін) та вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 284, 404, 405, 407, 409, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 (з урахуванням змін, поданих першим заступником керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 ) задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 8 вересня 2021 року відносно ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, скасувати.

Кримінальне провадження закрити на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4