Справа № 727/4382/24
Провадження № 1-кп/727/294/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під варту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження та учасників судового провадження:

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,

за участю законного представника ОСОБА_6 ,

за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки 25.11.2024 закінчується строк тримання під вартою обвинуваченого.

Вказує на те, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.08.2024 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 21.10.2024, який в подальшому продовжувався ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21.10.2024 на строк до 25.11.2024.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За положеннями статті 184 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу повинно містити: 1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; 5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; 7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Останнє, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

1. Короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Досудовим розслідуванням установлено, що у невстановлених органом досудового розслідування часі та місці, та при невстановлених обставинам, ОСОБА_4 , всупереч вимогам Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 (далі Положення) та Наказу МВС України № 622 від 21.08.1998 «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», умисно, незаконно, протиправно придбав предмет ззовні схожий на гранату та предмет схожий на запал, які носив та зберігав при собі в сумці до 17:46 24.08.2024.

У подальшому, 24.08.2024 о 17:46 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 затримано в порядку статті 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, в ході чого під час особистого обшуку, у сумці затриманого, виявлено та вилучено предмет схожий на ручну осколкову гранату «RGD-5», з запалом типу «ДВМ», які відповідно до висновку експерта №КСЕ-19/126-24/9394 від 27.09.2024, є ручною осколковою гранатою

«RGD-5», яка відноситься до бойових припасів, вибухових пристроїв промислового виготовлення.

2. Правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

3. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Підставами обвинувачувати ОСОБА_4 у вчинені наведеного кримінального правопорушення є зібрані в ході досудового розслідування належні та допустимі докази.

4. Посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 КПК України.

На теперішній час продовжують існувати ризики вчинення обвинуваченим наступних дій:

1)переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України);

2)незаконно впливати на свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України);

3)вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

5. Виклад обставин, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.

1) Ризик переховування обвинуваченого від суду.

Сторона обвинувачення вважає, що вказаний ризик є реальним, враховуючи тяжкість і характер умисного злочину, у вчиненні якого обвинувачується, та суворість можливого покарання (лише позбавлення волі, на строк до 7 років), і пов`язані з цим негативні наслідки для нього у виді ізоляції від суспільства.

Наведені вище обставини є передумовами та можливістю для переховування обвинуваченого від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

2) Ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

При встановленні наявності вказаного ризику слід враховувати передбачену статтями 23 та 224 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім цього, на даний час свідки ще не допитані, а обвинуваченому були відкриті матеріали досудового розслідування, тому він обізнаний про осіб, які дали показання в цьому кримінальному провадженні, зміст їхніх свідчень та їхні персональні дані, що створює передумови для можливої спроби поза процесуального впливу на свідків.

Вказані обставини формують переконання щодо наявності вказаного ризику.

3) Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 фактично наразі відбуває покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, проте зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік 6 місяців, за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.03.2023 за ч. 4 ст. 186 КК України, а тому судимість за цим вироком не погашена та не знята.

Крім цього, йому пред`явлено обвинувачення також за ч. 1 ст. 122 КК України у межах кримінального провадження, яке судом об`єднане з цим кримінальним провадженням. При цьому, обидва злочини вчинені ОСОБА_4 під час іспитового строку.

Такі обставини свідчать про його схильність до продовження протиправної діяльності.

6. Обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Неможливість запобігання наведеним ризикам більш м`якими запобіжними заходами окрім як тримання під вартою обґрунтовується тим, що обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, у поєднані з тяжкістю покарання та даних про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, дають обґрунтовані підстави вважати, що ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

7. Виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Встановлені під час досудового розслідування ризики, визначені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, що зумовлює необхідність в продовженні строку дії застосованого запобіжного заходу щодо обвинуваченого, щоб в такий спосіб запобігти наявним ризикам і гарантувати належну процесуальну поведінку під час судового провадження.

8. Виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, судове слідство ще не розпочато, свідки не допитані, що об`єктивно унеможливлює закінчення судового провадження до завершення дії попередньої ухвали (25.11.2024).

При обранні запобіжного заходу також необхідно враховувати наступні обставини, передбачені ст. 178 КК України, а саме:

1)вагомість наявних доказів про причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого злочину;

2)тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним;

3)репутацію обвинуваченого, зокрема те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності;

4)наявність міцних соціальних зв`язків;

5)молодий вік;

6)відсутність легального та постійного джерела доходу, що може спонукати його до вчинення інших корисливих злочинів.

Крім того, слід зазначити, що обвинувачений є особою, що досягла повноліття, без будь-яких фізичних чи психічних вад, тому на даний час відсутні будь-які переконливі застереження, які б унеможливлювали утримання його під вартою. Більше того, утримуючись в слідчому ізоляторі з 26.08.2024, уповноважені особи цієї установи з клопотанням про заміну йому запобіжного заходу у зв`язку зі станом здоров`я на інший, не зверталися, а тому він може утримуватись під вартою в умовах слідчого ізолятора.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти заявленого прокурором клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважають його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, просили суд замінити запобіжний заходу у виді тримання під вартою на більш м`який.

Заслухавши клопотання прокурора, думку обвинуваченого та захисника, суд доходить наступних висновків.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК).

Зі змісту частин 3, 4 та 5 ст. 199 КПК вбачається, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначений у ст. 178 КПК.

Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Розглядаючи питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суддя враховує, що таке рішення обмежує його права і свободи та має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. В той же час, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Існування обґрунтованої підозри, що ув`язнений вчинив злочин, є умовою sine qua non для законності тривалого тримання його чи її під вартою. Але коли національні судові органи вперше «негайно» після затримання розглядають питання про необхідність застосування до затриманого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, цієї підозри вже буде недостатньо, й органи державної влади повинні також навести інші відповідні та достатні підстави для обґрунтування тримання під вартою. Цими іншими підставами можуть бути ризик переховування, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину або спричинення порушення громадського порядку та пов`язана з цим необхідність захисту затриманого. Ці ризики мають бути належним чином обґрунтовані, і міркування органів державної влади з цих питань не можуть бути абстрактними, загальними або стереотипними (див. рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії» [ВП] (Merabishvili v. Georgia) [GC], заява № 72508/13, пункт 222, від 28 листопада 2017 року).

Суд погоджується з прокурором у тому, що органом досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку суду, прокурором правильно наведені підстави вважати, що наявні ризики.

(1)Ризик переховування від суду (п.1 ч.1 ст. 177 КПК України)

«Обираючи запобіжний захід заявнику, суд першої інстанції встановив існування ризику його переховування. Для такої оцінки було вказано лише одну причину: покарання, яке загрожувало заявнику. У цьому контексті Суд повторює усталений принцип своєї практики, згідно з яким ризик переховування не може оцінюватися виключно на підставі тяжкості можливого покарання (див. згадане рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia), пункт 223). Аби переконати суд, що насправді існував ризик переховування заявника, жодного іншого факту чи причини, які конкретно стосувалися справи заявника, наведено не було» (Рішення ЕСПЛ від 25.03.2021 у справі «Авраімов проти України» пункт 64).

Водночас, на переконання суду, однією з підстав в сукупності з іншими підставами ймовірної можливості переховування ОСОБА_4 може бути те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими злочином, за який законом передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років позбавлення волі (ч. 1 ст. 263 КК України, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

До того ж, що є більш важливим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Цей Указ затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2402-ІХ. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією Російської Федерації проти України, у ОСОБА_4 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого.

Ураховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що наразі продовжує існувати ризик переховування від суду.

(2) Ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків (п.3 ч.1 ст. 177 КПК України)

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки чи потерпілий допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд вважає, що ризик впливу на свідків та потерпілих, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілих та дослідження їх судом.

Оскільки допитані не всі свідки та можуть бути допитані повторно, окрім того, якщо під час судового розгляду з`ясується, що свідки можуть надати показання стосовно обставин, щодо яких вони ще не допитувалися або якщо суд призначить одночасний допит двох чи більше вже допитаних свідків для з`ясування причин розбіжності в їхніх показаннях, існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу ОСОБА_4 , на свідків можуть змінити свої показання або відмовитися від давання показань у суді.

Суд вважає, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою застерігатиме обвинуваченого від незаконного впливу на потерпілих та свідків.

(3) Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується (п.5 ч.1 ст. 177 КПК України)

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, то ОСОБА_4 може і надалі вчиняти кримінальні правопорушення, так як ОСОБА_4 фактично наразі відбуває покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, проте зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік 6 місяців, за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.03.2023 за ч. 4 ст. 186 КК України, а тому судимість за цим вироком не погашена та не знята.

Крім цього, йому пред`явлено обвинувачення також за ч. 1 ст. 122 КК України у межах кримінального провадження, яке судом об`єднане з цим кримінальним провадженням. При цьому, обидва злочини вчинені ОСОБА_4 під час іспитового строку.

Такі обставини свідчать про його схильність до продовження протиправної діяльності.

Таким чином, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, суд вважає, що прокурором доведено наявність усіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, що застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою відповідає конкретній меті, визначеній у КПК України, та застосовується за наявності підстав, передбачених КПК України, є необхідним та достатнім для запобігання існуючим ризикам і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, у зв`язку з чим уважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, в яких обвинувачується ОСОБА_4 , для запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, та оцінюючи в сукупності всі обставини, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; а також враховуючи його вік та стан здоров`я, відсутність постійного місця роботи, відсутність міцних соціальних зв`язків, суд вважає, що обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки, а тому вважає недоцільним застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 184, 197, 331, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів терміном до 21 січня 2025 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захисникам та направити до Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1