Справа № 751/1931/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/808/24
Категорія - продовження строків тримання підв артою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

11 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 серпня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою

обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.1 ст. 255-1, ч.2 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Остер Козелецького району Чернігівської області, громадянину України, з професійно технічною освітою, пенсіонеру, зареєстрованому та проживаючому по АДРЕСА_1 , раніше судимому, продовжений строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 24 жовтня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Чернігова, громадянину України, зареєстрованому та проживаючому по АДРЕСА_2 , раніше судимому, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 24 жовтня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання прокурора стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 , суд першої інстанції виходив з того, що останній обвинувачується, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення за яке передбачене безальтернативне покарання у виді позбавленні волі до дванадцяти років, з конфіскацією майна, у суді на даний час триває стадія підготовчого провадження, потерпілі та свідки ще не допитані, а тому заявлені у кримінальному провадженні ризики не зменшились, у тому числі і з урахуванням даних про особу обвинуваченого, у тому числі його соціальних зв`язків, перебування на утриманні неповнолітньої дитини, а також сімейного стану, віку і стану здоров`я, які не виключають можливість тримання ОСОБА_10 під вартою.

При цьому суд зазначив, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК України, на даний час буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Задовольняючи клопотання прокурора щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд вказав не лише на існування, а й на зменшення ризиків, передбачених пунктами 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, що з урахуванням категорії кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких злочинів, за яке передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а також даних про особу обвинуваченого, дають суду підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить на даний час належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Крім того, суд підкреслив, що з`явлення ОСОБА_6 до суду на розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу в період відсутності будь-яких інших запобіжних заходів протягом нетривалого часу, не дають суду підстав для зміни запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду змінити та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за його адресою: АДРЕСА_3 , поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з висновками місцевого суду щодо наявності ризиків, які апелянт вважає не доведеними стороною обвинувачення наявними доказами, а також стверджуючи про припущення щодо неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, звертає увагу на період часу з 27 червня 2024 року по 08 липня 2024 року, коли ОСОБА_6 перебуваючи на волі контактів з потерпілими та свідками не мав, від слідства не переховувався, що підтверджується прибуттям його в підготовче судове засідання, а отже, свідчить про відсутність доказів заявлених ризиків.

Наполягає, що жоден із вказаних судом ризиків не існує, оскільки всі докази стороною обвинувачення вже фактично зібрані і справа перебуває на розгляді Деснянського районного суду м. Чернігова, а ризик незаконного впливу на свідків, потерпілих також не підтверджений належними доказами.

Адвокат стверджує, що його підзахисний не збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому його обвинувачують, і протилежному жодних доказів немає.

При цьому зауважує, що стороною обвинувачення взагалі не обгрунтована у клопотанні неможливість застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, хоча за своєю суттю цілодобовий домашній арешт є ізоляцією підозрюваного від суспільства.

Відтак, вважає подане клопотання необґрунтованим, а ризики належним чином не доведеними, що свідчить про безпідставність застосованого запобіжного заходу, а сукупність обставин, які підтверджують наявність у ОСОБА_6 соціальних зв`язків такими, що можуть слугувати підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання захисника та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України чи без такого, або домашній арешт шляхом заборони залишати місце свого проживання у період часу з 22.00 години до 07.00 години наступного дня, строком на 60 діб. В якості одного з альтернативних запобіжних заходів просить розглянути можливість визначення ОСОБА_10 застави у мінімальному розмірі, визначеному в п.3 ч.5 ст. 182 КПК України, 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Не погоджуючись з висновками місцевого суду викладеними в судовому рішенні, сторона захисту вважає їх необґрунтованими та такими, що побудовані на припущеннях, а заявлені стороною обвинувачення ризики не доведеними, що в порушенням вимог ст. 370 КПК України, судом враховано не було, у зв`язку з чим ухвала є необґрунтованою та постановленою з істотним порушенням вимог КПК України.

Вважає, що не достатньо впевненості правоохоронних органів у доведеності вини ОСОБА_10 , клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути належним чином обґрунтоване.

Щодо необгрунтованості висновків про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України адвокат зазначає, що судом не врахована відсутність обґрунтованих доказів чи даних, які б підтверджували існування заявлених ризиків, зокрема те, що обвинувачений буде вчиняти дії направлені на переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчиняти інший злочин чи продовжити той, в якому підозрюється.

Акцентує увагу на тому, що дані отримані в ході проведення НСРД щодо наявності у ОСОБА_10 з визначеним колом осіб певних побутових розмов, з урахуванням показань потерпілих та свідків, жодним чином не свідчать про його причетність до інкримінованих злочинів, що, на переконання апелянта, вказує на необґрунтованість повідомленої підозри, пред`явленого обвинувачення та відсутності реальної необхідності здійснення будь-якого впливу на них.

Підкреслює, що враховуючи залегендованість свідків по справі, ризик впливу на них є надуманим.

При цьому переконаний, що суд не врахував необґрунтованість пред`явленого обвинувачення, а також не мотивував свою позицію з приводу наявності постійного місця проживання, сім`ї, неповнолітньої дитини, яка перебуває на утриманні ОСОБА_10 , тісних соціальних зв`язків, хворобливого стану, належну процесуальну поведінку в попередньому кримінальному провадженні, позитивні характеристики за місце проживання, що, з точки зору сторони захисту, і є підставами для обрання менш суворого запобіжного заходу.

Також захисник вважає безпідставним твердження прокурора щодо відсутності можливості для визначення розміру застави, а також необґрунтованого висновку суду з даного питання, та відсутності підстав для задоволення клопотання сторони захисту про зміну ОСОБА_10 запобіжного заходу, зокрема, на особисте зобов`язання, домашній арешт.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на більш м`який, а саме на цілодобовий домашній арешт, доводи захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої ним апеляційної скарги, який наполягав на незаконності судового рішення, оскільки жодних підстав вважати, що ризики є обґрунтованими, з огляду на долучені стороною обвинувачення докази немає, прокурора ОСОБА_9 , який з доводами сторони захисту не погодився, вважав ухвалу суду цілком обґрунтованою, оскільки ризики є цілком обґрунтованими як у випадку обвинуваченого ОСОБА_10 , так і обвинуваченого ОСОБА_6 , а підстави для застосування обвинуваченим запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі відсутні, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги захисників залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбуватиметься перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, на розгляді в Деснянському районному суді м. Чернігова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням, зокрема, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.1 ст. 255-1, ч.2 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України, та інших осіб.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого з корисливих мотивів, за яке передбачене безальтернативне покарання від семи до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, отже, розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання підозрюваний може переховуватись від органів дізнання, ухилитися від явки до слідчого та суду.

Наявність зареєстрованого місця проживання та фактичні шлюбні відносини, не зможуть гарантувати належного виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, та уникнути ризиків, які є цілком реальними з огляду на всі обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує продовження строку запобіжного заходу.

Хоча сторона захисту і звертає увагу на наявність у обвинуваченого пенсії як доходу, проте в даному випадку ця обставини не виключає наявність ризику переховування від суду, з огляду на те, що хоча ОСОБА_10 і отримує пенсію по інвалідності, проте офіційно не працює, що не може вказувати на прив`язку до конкретного місця, що може певним чином нівелювати вказаний ризик, та не свідчить однозначно, що вказаний рівень доходу є достатнім для забезпечення потреб особи аби уникнути ризику вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_10 раніше притягувався до кримінальної відповідальності,та, з огляду на наявність іншого кримінального провадження, продовжує підтримувати відносини з особами, які мають кримінальне минуле та які на даний час перебувають в умовах позбавлення волі, при цьому користується авторитетом (аналіз змісту телефонних розмов, отриманих в результаті проведення НСРД), що не виключає можливість здійснення впливу та тиску на потерплих, свідків, інших учасників кримінального провадження, які на даний час ще не були допитані в судовому засіданні, а також має цілком реальний ризик перешкодити іншим чином кримінальному провадженню, у тому числі шляхом створення штучних доказів та підбурення осіб до дачі завідомо неправдивих показань на підтвердження своїх показань чи версій сторони захисту, що не сприятиме встановленню об`єктивної істини у справі.

При цьому, апеляційний суд підкреслює, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду. Той факт, що в даному провадженні є легендовані особи, не виключає ризику того, що обвинувачений перебуваючи під домашнім арештом чи при застосуванні іншого більш м`якому запобіжному заході може намагатися їх встановити та здійснити незаконний прямий чи опосередкований вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєні злочини.

Також, колегія суддів звертає увагу на характер вчинених кримінальних правопорушень, які, в тому числі, скоєні за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином, суд прийшов до вірного висновку, що встановлені обставини дійсно свідчать про наявність реальних ризиків, у тому числі і щодо дотримання ОСОБА_10 належної процесуальної поведінки.

Оремо апеляційний суд підходить до питання стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_10 , який усупереч твердженням адвоката був предметом дослідження як суду першої інстанції, так і колегії суддів апеляційного суду, при цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що жодних перешкод в отриманні належного лікування, застосований до обвинуваченого запобіжний захід не представляє. Так, у даному випадку, за необхідності, обвинувачений був госпіталізований до медичного закладу, йому надається лікування, а тому підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, не вбачається.

При цьому колегія суддів враховує, що кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, на час вирішення клопотання прокурора та сторони захисту судовий розгляд ще не був розпочатий, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням того, що ОСОБА_10 хоча і має зареєстроване місце проживання, а також певні соціальні зв`язки, категорію кримінальних правопорушень, що передбачають корисливий мотив, а тому жодне із тверджень захисника не є новими аби достеменно стверджувати про те, що в ході судового розгляду дійсно змінились обставини, які були визначальними при встановленні ризиків.

Наявність у обвинуваченого неповнолітньої дочки, не було стримуючим фактором при вчиненні злочинів, а тому не може запобігти і заявленим ризикам.

Ймовірність настання негативних наслідків, продовжують існувати, вони не зменшились аж настільки, щоб суд мав підстави для обрання іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою та більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, а тому суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 .

Викладені адвокатом доводи не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків його неналежної процесуальної поведінки. Усім наведеним в апеляційній скарзі обставинам, неодноразово була надана оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і під час продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Твердження про те, що під час продовження запобіжного заходу ОСОБА_10 суд не врахував положення ч. 1 ст. 178 КПК України, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки вказані обставини були враховані місцевим судом при продовженні запобіжного заходу. Разом з тим, слід зазначити, що такі обставини як: наявність постійного місця проживання, наявність фактичних родинних відносин, у тому числі і дитини, а також відзнаки, як члену благодійної організації, за допомогу військовій частині, нівелюються іншими даними, які містяться в матеріалах кримінального провадження та не є визначальною підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки враховуються в сукупності з конкретними обставинами провадження та наявними ризиками.

У той же час, колегія суддів звертає увагу на безпідставність доводів захисника щодо необґрунтованості підозри чи висунутого обвинувачення, оскільки на даній стадій провадження, коли обвинувальний акт знаходить на розгляді суду не може бути предметом оцінки суду апеляційної інстанції при перегляді в апеляційному порядку запобіжного заходу.

Що стосується судового рішення в частині продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , то колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене безальтернативне покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, отже, розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання обвинувачений може переховуватись від суду.

При цьому судом врахований вік обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, стан його здоров`я, що з урахуванням способу вчинення кримінального правопорушення, характеру загрози для суспільного порядку протиправних дій, а також їх тяжкістю, дають суду, у тому числі, і апеляційної інстанції, вважати, що існують обгрунтовані підстави переховування від суду, а не протилежного висновку, як в цьому намагається переконати адвокат, у тому числі без надання доказів щодо конкретних фактів.

З`явлення особи до суду на розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу в період відсутності будь-яких інших запобіжних заходів протягом нетривалого часу не дають суду підстав для висновку, що така поведінка обвинуваченого є закономірною для нього, а не покликана створити хибне уявлення при розгляді клопотання, з метою обґрунтування можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо недоведення стороною обвинувачення ризику впливу на свідків, то цей аргумент сторони захисту є безпідставним з огляду на те, що наявні в матеріалах клопотання докази в достатній мірі свідчать не лише про імовірний ризик, а про реальний, ще й з огляду на те, що свідки і потерпіли не допитані через об`єктивні обставини, які не залежать від суду.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на характер обвинувачення та роль ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, а тому вважає, що суд вірно констатував наявність вказаного ризику.

Що стосується обґрунтованості ризику вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується ОСОБА_6 , то з урахуванням характеру інкримінованого злочину, наявності незнятої та непогашеної судимості за вчинення майнового злочину такий ризик існує і він є обґрунтованим.

Також колегія суддів враховує, що кримінальне провадження перебуває на розгляді у суді, на час вирішення клопотання прокурора судовий розгляд ще не був розпочатий, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням того, що ОСОБА_6 хоча і має зареєстроване місце проживання, а також певні соціальні зв`язки, категорію кримінального правопорушення, що передбачає корисливий мотив, а тому не може констатувати наявність реальних стримуючих факторів щодо запобіганню вказаному ризику, передбаченому п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Викладені захисником доводи не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків його неналежної процесуальної поведінки.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, спростовуються матеріалами кримінального провадження. Судом першої інстанції розглядалась така можливість обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу, однак з огляду на сукупність наявних в провадженні ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, застосування до обвинуваченого іншого, менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки на даній стадії судового розгляду.

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, ролі ОСОБА_6 у його вчиненні, стадії розгляду кримінального провадження (підготовче) судове засідання, та даних щодо особи обвинуваченого, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора. При цьому, колегія суддів приходить до однозначного висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, про що просить захисник, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_6 під вартою.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 серпня 2024 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_6 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13