КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3303/2024
ЄУН: 757/418/24-к Головуючий суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 7 березня 2024 року,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 7 березня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотань сторони захисту, задоволено клопотання прокурора та обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , - кожному - продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто, до 5 травня 2024 року (включно), без визначення розміру застави з утримуванням кожного з них у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_44 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_45 , ОСОБА_20 , ОСОБА_25 та обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_46 , ОСОБА_25 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Відносно інших обвинувачених ухвала суду не оскаржується.

22 квітня 2024 року ухвалою колегії суддів прийнята відмова захисника ОСОБА_47 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_12 від апеляційних скарг на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 7 березня 2024 року; апеляційне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_47 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_12 закрито.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 липня 2024 року прийнята відмова від апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_25 , ОСОБА_45 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та адвоката ОСОБА_47 в інтересах обвинувачених ОСОБА_45 , ОСОБА_20 , ОСОБА_25 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 7 березня 2024 року, та апеляційне провадження за вказаними апеляційними скаргами закрито. Продовжено апеляційний розгляд за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 7 березня 2024 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції було грубо порушено його конституційні права та процесуальні права, передбаченні КПК України, оскільки суд позбавив його права особисто прийняти участь в судовому засіданні і не забезпечив його можливістю прийняти участь в режимі відеоконференцзв`язку - він був підключений до головного залу судових засідань, проте не мав можливості чути, що відбувається в судовому засіданні. Обвинувачений вважає, що його позбавили можливості слідкувати за процесом та реагувати на події, що там відбувалися.

Окрім того, обвинувачений вказує, що в судовому засіданні він та його захисник знаходилися в різних залах судового засідання, тобто, він був позбавлений права узгодити правову позицію зі своїм захисником та, відповідно, отримати якісну та ефективну правову допомогу.

Зазначає обвинувачений і про те, що суд не вислухав його, не забезпечив можливістю реалізувати своє право на ознайомлення з клопотанням про продовження запобіжного заходу та доданими до нього матеріалами. Він також був обмежений в реалізації права на подачу заяв, клопотань та їх розгляд відповідно, а його захисника було обмежено у тривалості виступу.

Обвинувачений зазначає, що в суді першої інстанції до нього та інших обвинувачених застосовувалися методи катування, а саме: обвинувачені довгий час знаходились в приміщенні суду, проте їх не забезпечили достатньою кількістю та належної якості харчування, що викликало почуття сильного голоду, про що суддя була повідомлена, проте, зазначені повідомлення були проігноровано. Захисники викликали поліцію і тільки після цього обвинуваченим видали сухпайок, проте ніяких предметів для споживання їжі не надали.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії зазначених документів.

Заслухавши доповідь судді,

- пояснення обвинуваченого, який, не погоджуючись з ухвалою суду, вказав на те, що прокурором подаються ідентичні клопотання, що він просив прокурора роз`яснити наявні стосовно кожного з обвинувачених ризики. Він у 2014 року був списаний з військової служби за станом здоров`я, у нього троє дітей, він вільно перетинав кордон, що було пов`язано з його роботою, діти його перебувають в Україні та потребують виховання, батьки пенсіонери, мама - інвалід, і також потребують допомоги. На даний час стан здоров`я його суттєво погіршився, здоров`я не витримує, у нього постійно високий тиск, він жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності. Також протягом року він орендує квартиру. Всі документи ним здані, йому немає, що приховувати. Однак, прокурор постійно зазначає одні й ті самі ризики. Просить змінити йому запобіжний захід на домашній арешт;

- пояснення захисника ОСОБА_9 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та додатково вказала, що розгляд проводився незаконним складом суду, оскільки обвинуваченими були заявлені клопотання про колегіальний розгляд справи, проте, суддею не було вирішено це питання, та вона одноособово приймала рішення. Окрім того, були обґрунтовані підстави відводу судді ОСОБА_48 , проте заяви не були розглянуті. Після розгляду відводу подавались заяви про відвід іншими учасниками, у тому числі і ОСОБА_6 , проте, вони не розглядались, суддя не вислухала навіть учасників з цього приводу. Під час судового засідання були неналежні умови їхнього проведення, як і неякісне проведення технічного фіксування судових засідань. Під час розгляду відводу судом було видалено захисників та прокурора з залу судових засідань, що суперечить вимогам закону. Кожний розгляд запобіжного заходу розпочинається зі стадії відводів, які не були заслухані та розглянуті. Суддею не надано було можливості висловити думку обвинуваченого щодо ризиків, які були наведені прокурором, сторона захисту заперечувала щодо проведення судового засідання в суді першої інстанції в режимі ВКЗ, мікрофони не працювали, це все впливає на сприйняття ризиків, які ніяким чином не обґрунтовані та не доведені. Вважає, що було автоматичне продовження запобіжного заходу, а ухвала про продовження запобіжного заходу не є обґрунтованою. Також наголошує на тому, що засідання від 5 березня розпочалось о 13.38 год., а закінчено було 6 березня, що свідчить про те, що судове засідання по суті та розгляд заяв про відвід фактично відбувались в один і той же час, що є неможливим. Окрім того, в журналі судового засідання від 6 березня є фраза «всі, крім Ожиганова», що є обмеженням прав обвинуваченого. Щодо ризиків, зазначених прокурором, то вони є необґрунтованими. При цьому суддя не звертала увагу на те, що обвинувачений сам проявляв ініціативу, щоб його допитали, він не вчиняв дій для затягування судового процесу, захист був обмежений в часі на виступ;

- пояснення захисника ОСОБА_8 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, додатково зазначивши, що розгляд проводився незаконним складом суду, оскільки були заявлені клопотання про колегіальний розгляд справи, однак ці клопотання не були розглянуті, не були розглянуті заявлені відводи судді; у клопотанні про продовження запобіжного заходу не було жодного доказу на підтвердження наявності ризиків, це було копіювання попереднього клопотання про продовження запобіжного заходу, який прокурором зазначається у клопотаннях протягом року. В судовому засіданні прокурором було заявлено про зменшення ризиків, однак, це не знайшло свого відображення в ухвалі суду. Окрім того, до клопотання про продовження запобіжного заходу мають бути додані докази, кожне клопотання мало бути оголошено окремо щодо кожного обвинуваченого на підтвердження наявних ризиків відносно кожного обвинуваченого. Також судом не вирішувалось питання про можливість застосування до ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу, у т.ч. застави;

- пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, наголошуючи на тому, що питання щодо законності та незаконності, відводів судді - це має вказуватись в суді першої інстанції, щодо ризиків - ризики існували на момент розгляду клопотань сторони обвинувачення, ризики існують і наразі. Судом за результатами розгляду поданих клопотань надано оцінку доводам сторони захисту та сторони обвинувачення. Окрім того, стороною обвинувачення дотримано вимоги щодо складання та вручення клопотань про продовження запобіжного заходу. Також доводи апеляційної скарги сторони захисту вже були предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, є відповідна ухвала від 14 березня 2024 року. Наразі, щодо обвинуваченого продовжено запобіжний захід,

- дослідивши наявні та додатково долучені стороною захисту матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом оскаржуваної ухвали у провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000035 від 11 січня 2022 року, за обвинуваченням: ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_14 за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 255; ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_16 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 2 ст. 309 КК України; ОСОБА_17 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_18 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_19 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_20 ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_21 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_22 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_23 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_24 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_25 за ч. 2 ст. 255; ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 309; ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_26 за ч. 2 ст. 255; ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК; ОСОБА_27 за ч. 2 ст. 255; ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_28 за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_29 ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 309 КК України; ОСОБА_49 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_50 ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_45 за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_51 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_52 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_53 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_54 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_55 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_56 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_57 за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_58 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_59 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_60 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_61 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_62 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурором по кожному з обвинувачених подані клопотання про продовження обвинуваченим, зокрема, і обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України. Наразі виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, які стали підставою для його обрання та неодноразового продовження, не зменшились та не перестали існувати.

Так прокурор посилається на те, що необхідність продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, які можуть настати, якщо обвинувачений буде лишатися на волі.

Прокурор вказує про наявність ризику переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, санкції яких передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, зокрема, ч. 1 ст. 255 КК України передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, а положеннями ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.Тому, як наголошує прокурор, обвинувачений ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, буде мати можливість переховуватися від суду, в тому числі на території, яка тимчасово непідконтрольна владі України, з метою уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності.Також, враховуючи сталість злочинної організації та зв`язки її членів у кримінальному середовищі, у тому числі корупційних в правоохоронних органах, обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе вжити заходів конспірації з метою уникнення від кримінальної відповідальності.На переконання прокурора, те, що обвинувачений ОСОБА_6 є учасником та власником низки господарських товариств, не є підставою, що спростовує ризик переховування від суду, оскільки відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків встановлено, що дохід останнього за період з 1998 року по 2017 рік включно становить 3147.42 гривень (інформація про доходи за період - 2022 роки відсутня), що, на переконання прокурора, свідчить про формальне відношення обвинуваченого до вказаних господарських товариств, а тому, як зазначає прокурор, участь у вказаних підприємствах не є перепоною переховування від суду та не є підставою для зміни запобіжного заходу.Окремо прокурор наголошує, що наявність чи відсутність паспорту для виїзду за кордон у даному випадку нівелюється можливістю обвинуваченого ОСОБА_6 - батька трьох дітей безперешкодного виїзду за кордон в умовах воєнного стану, а тому ризик виїзду за кордон останнього з метою переховування від суду має місце на теперішній час.Також прокурор акцентує увагу, що на виконання ухвал ОСОБА_6 періодично доставляють для огляду до відповідних лікарень, і жодного разу лікарі не надали висновок про неможливість утримання обвинуваченого в умовах ізоляції, а тому, як зазначає прокурор, доводи сторони захисту щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , як підставу обрання відносно нього менш суворого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є припущенням захисту.

Окрім того, прокурор вважає наявним ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, що може бути виражене у неявці обвинуваченого до суду, де участь останнього є обов`язковою, що матиме наслідком відкладення судових засідань, порушення завдань кримінального провадження щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого судовогорозгляду.

Також, на переконання прокурора, наявний ризик незаконного впливу на свідків, експертів, інших обвинувачених для уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки, перебуваючи на волі, обвинувачений, з метою уникнення кримінальної відповідальності для себе, своїх спільників, може вчинити дії, направлені на примушування до зміни наданих раніше показань допитаними особами, оскільки під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження останньому стали відомі повні анкетні дані свідків, які надавали показання під час проведення досудового розслідування, у тому числі, їх місця проживання та контактні телефони, та за допомогою осіб, які входили до складу злочинної організації та забезпечували фізичний захист її учасників, а також вчиняли насильницькі дії щодо інших осіб, які перешкоджали здійсненню протиправної діяльності, можуть шляхом фізичного (нанесення тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості, катування та мордування) та психологічного (використання компрометуючих матеріалів стосовно свідків та їх близьких родичів) тиску змусити таких осіб до зміни та викривлення їхніх показань. Також, як зазначає прокурор, з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , як лідер злочинної організації, розуміючи тяжкість інкримінованого йому злочину, може вжити заходів щодо впливу на відомих йому свідків у вказаному провадженні чи обвинувачених з метою зміни показань останніми. Даний ризик, як зазначає прокурор, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження, але й на стадії судового розгляду з огляду на те, що суд вправі обґрунтувати своє рішення лише показаннями, які надані в судовому засіданні.

Прокурор також вказав на наявність ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, про що, на думку прокурора, свідчить систематичний характер неправомірних дій обвинуваченого, необхідності в отриманні джерела доходів, для забезпечення його життєдіяльності, що може стати підставою для продовження вчинення аналогічних та інших кримінальних правопорушень, оскільки збут наркотичних засобів та психотропних речовин може приносити швидкий стабільний заробіток.

Прокурор у клопотанні зазначає про те, що встановлені ризики повністю підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Окрім того, як зазначає прокурор, на користь встановлених ризиків вказує і такий факт, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень у складі злочинної організації, що, на переконання прокурора, свідчить, що усі члені цієї організації були обізнані з можливими наслідками у випадку викриття їх злочинної діяльності правоохоронними органами, проте, все одно продовжували вчиняти злочини, здійснюючи їх зухвало з порушенням нормальної життєдіяльності громадського суспільства, у тому числі у денну пору доби.

На думку прокурора, наведені обставини є достатніми для переконання, що жодний з більш м`яких запобіжних заходів не зможе у повному обсязі запобігти настанню встановлених ризиків, не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за поведінкою обвинуваченого, забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та не зменшить до прийнятного рівня зазначені ризики. Прокурор наголошує, що за таких обставин суспільний інтерес у справі переважає можливі позитивні характеристики обвинуваченого; що ризики не зменшились. Вік та стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджають утриманню останнього в умовах ізоляції, а запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави повністю відповідає цілям та меті його застосування.

За змістом оскаржуваної ухвали захисники та обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Під час апеляційного розгляду захисником ОСОБА_9 долучена копія заперечень, поданих нею під час підготовчого судового засідання 5 березня 2024 року в суді першої інстанції, за змістом яких захисник просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора у повному обсязі. В обґрунтування заперечень захисник вказала про ідентичність поданих прокурором протягом тривалого часу клопотань щодо ризиків, проте, жодних доказів на підтвердження їх наявності, не подає. Захисник вважає ризики, заявлені прокурором, безпідставними, у тому числі, і ризик переховування. Захисник зазначає, що відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 11 січня 2022 року, а ОСОБА_6 затриманий наприкінці лютого 2023 року у Закарпатський області, що спростовує наявність зазначеного ризику. Окрім того, ОСОБА_6 протягом всього часу не здійснював жодних дій, які б свідчили, що він може переховуватись, оскільки має міцні сталі соціальні зв`язки, трьох малолітніх дітей, батьків, які перебували у нього на утриманні; протягом всього життя відносно ОСОБА_6 відсутні будь-які дані, котрі б свідчили про те, що він переховувався від органів державної, судової, правоохоронної влади. Також після затримання ОСОБА_6 не було жодних нарікань на його поведінку, а, навпаки, він проявив себе як людина, яка намагається досягти справедливості; і наведені факти, на думку захисника, у своїй сукупності свідчать про відсутність жодного наміру з боку ОСОБА_6 переховуватись. Також захисник зазначила про те, що сторона обвинувачення приховує стан здоров`я ОСОБА_6 , оскільки обстеження його проводилось за наполегливих клопотань сторони захисту у травні 2023 року. Лікарями ОСОБА_6 було поставлено ряд діагнозів, які є небезпечними для його життя, проте, лікування не здійснюється. Окрім того, захисник наголосила на тому, що ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, у клопотанні прокурора не зазначений, що, на думку захисника, свідчить про явно зменшення та відсутність ризиків. З приводу ризиків впливу на свідків для уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню, то захисник наголошує про відсутність будь-яких доказів на підтвердження вказаного ризику та їх абстрактність. Більш того, як зазначає захисник, органами досудового розслідування до самого ОСОБА_6 застосовувались заходи безпеки у зв`язку з можливим тиском на нього, а, відтак, ризик впливу на свідків не існував і не існує. Також захисник наголошує, що за висунутим обвинуваченням ОСОБА_6 відсутні будь-які статті, які б вказували на те, що будь-які особи здійснювали злочини, пов`язані з застосуванням фізичного нанесення тілесних ушкоджень будь-кому. Щодо наявності ризику вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення або продовження ним кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, захисник вказала, що це є припущенням та упередженим ставленням прокурора, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаного ризику прокурором не надано і не вказано. Водночас, на переконання захисника, прокурор не довів неможливість застосування інших, більш м`яких, запобіжних заходів відносно ОСОБА_6 , у т.ч. і неможливість застосування застави у розмірі, який би утримував обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки. За наведених обставин захисник вважає клопотання прокурора безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

За результатами розгляду поданих клопотань, ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання захисників, задоволено клопотання прокурора, та, серед іншого, обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвала суду обґрунтована тим, що, проаналізувавши доводи, наведені сторонами у судовому засіданні, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, конкретних обставин кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченим, які відносяться, зокрема, до категорії особливо тяжких злочинів, міру покарання, яка може бути призначена обвинуваченим у разі доведення їх винуватості, а усвідомлення обвинуваченими цієї обставини переконливо дає підстави вважати про існування таких ризиків, а саме: обвинувачені можуть переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на свідків чи обвинувачених з метою зміни показань останніми для уникнення кримінальної відповідальності у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачуються.

З`ясовуючи питання щодо наявності ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених, на які послався прокурор у клопотаннях про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та чи переважають характеризуючі дані щодо осіб обвинувачених ці ризики, суд врахував те, що ризиком є подія або дія, яка може настати або вчинитися з високим ступенем ймовірності, вірогідність яких має оцінюватись у сукупності з обґрунтованістю (підозри) обвинувачення та вагомістю доказів на (її) його підтвердження, мірою покарання, яка загрожує у разі визнання обвинувачених винуватими у вчиненні інкримінованих діянь.

Так, висунення обвинуваченим, кожному окремо, обвинувачення у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини, за яких їм інкримінуються вчинення даних правопорушень, міра покарання, яка загрожує кожному з них у разі визнання винуватими у вчиненні даних кримінальних правопорушень, у сукупності свідчить про високий ступінь ймовірності втечі обвинувачених у разі застосування до них більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, судом враховано те, що на даний час лише розпочато проведення підготовчого судового засідання.

З урахуванням наведеного та також враховуючи конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку про те, що клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинувачених підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотань сторони захисту слід відмовити.

При вирішенні клопотання прокурора щодо обґрунтованості продовження строків тримання під вартою обвинувачених, суд також відповідно до вимог ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, прийняв до уваги вік та стан здоров`я обвинувачених, міцність соціальних зв`язків обвинувачених в місці їх постійного проживання, у тому числі наявність в них родин й утриманців, наявність постійного місця роботи, їх майновий стан, наявність та відсутність судимостей.

Суд дійшов висновку, що на даний час обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним прокурором ризикам шляхом застосуванням до обвинувачених інших, більш м`яких запобіжних заходів, не було встановлено та стороною захисту не доведено.

З посиланням на положення п. 4 та 5 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, з огляду на те, що обвинуваченим висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 255 КК України, та щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, не встановив підстав для визначення обвинуваченим розміру застави.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону.

Так, колегія суддів враховує, що з наявних матеріалів встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_6 під вартою вирішено на стадії підготовчого судового засідання кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_6 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, і обґрунтованість висунутого обвинувачення підлягає перевірці судом першої інстанції шляхом дослідження доказів під час судового розгляду.

Наведене свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, наслідки, виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам, з чим погоджується й колегія суддів.

Згідно з даними про особу обвинуваченого, які містяться у клопотанні прокурора, ОСОБА_6 є раніше не судимою особою.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_6 інкримінується вчинення особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, за які відповідно передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна та від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Серйозність покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів, саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Окрім того, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Колегія суддів погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнути покарання у разі доведеності його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Окрім того, з урахуванням наведених обставин, а також даних, зазначених прокурором та не спростованих стороною захисту про те, що сталість злочинної організації та зв`язки її членів у кримінальному середовищі, у тому числі корупційні у правоохоронних органах, зможуть сприяти вжиттю заходів конспірації під час перебування обвинуваченого на волі з метою уникнення кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає небезпідставним наявність ризику переховування обвинуваченого.

При цьому доводи сторони захисту про те, що наявність такого ризику спростовується тим, що ОСОБА_6 не ухилявся, був затриманий більше, ніж через рік після внесення відомостей про кримінальні правопорушення в ЄРДР, у Закарпатській області; його належна поведінка після затримання також підтверджує такі обставини, не спростовують висновків суду щодо наявності на даному етапі розгляду кримінальному провадження ризику переховування.

Також колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків, експертів під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків та експертів існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

З урахуванням висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, характеру інкримінованих обвинуваченому дій, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні на даному етапі судового розгляду не зменшився та продовжує існувати, а, відтак, доводи сторони захисту в цій частині під час апеляційного розгляду, є непереконливими.

На переконання колегії суддів, з урахуванням стадії судового розгляду у даному кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у створенні злочинної організації, метою діяльності якої стало протиправне особисте збагачення шляхом систематичного, протягом невизначеного терміну часу, незаконного виготовлення, придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, обіг яких обмежено, - метамфетамін, амфетамін, психотропних речовин, обіг яких заборонено, - PVP, наркотичних засобів, обіг яких заборонено, - канабіс, екстракт канабісу, метадон на території м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, є не безпідставним висновок суду першої інстанції про продовження ним такої діяльності під час перебування на волі, а, відтак, і про існування ризику вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується.

З огляду на встановлені на даний час судом першої інстанції обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає небезпідставним існування ризику перешкоджання обвинуваченим кримінальному провадженню, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Окрім того, за змістом оскаржуваної ухвали встановлено, що судом відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою враховані вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність родини і утриманців, наявність постійного місця роботи, майновий стан, відсутність судимостей.

З огляду на встановлені під час розгляду клопотання прокурора обставини в їх сукупності, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на даному етапі судового розгляду дані про особу обвинуваченого не переважають можливих ризиків неправомірної його поведінки, і будь яких доводів на спростування таких висновків суду першої інстанції стороною захисту не наведено.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції навів в оскаржуваній ухвалі наявні на час прийняття рішення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, мотиви прийнятого рішення, та обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого на даний час іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту, з урахуванням стадії судового розгляду, на даному етапі судового провадження не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Окрім того, колегія суддів враховує, що відповідно до п.п. 4, 5 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України та щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

З огляду на те, що ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, а також за ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, на думку колегії суддів, з урахуванням встановлених на даний час ризиків, суд першої інстанції обґрунтовано не визначив розмір застави у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного вище, вказані стороною захисту обставини самі по собі не можуть мінімізувати встановлені на даний час у кримінальному провадженні ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги існуючі на даний час ризики, тяжкість та характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , стадію судового розгляду, колегія суддів доходить висновку, що встановлені обставини виключають об`єктивну можливість на даний час застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а відтак доводи апеляційної скарги обвинуваченого, є непереконливими.

Що стосується доводів сторони захисту про прийняття рішення незаконним складом суду у зв`язку з тим, що не були вирішені у встановленому законом порядку питання про відвід судді, а також рішення приймалось незаконним складом суду, оскільки було заявлено клопотання про колегіальний розгляд кримінального провадження, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Так, з наявних матеріалів та технічних засобів фіксації судового засідання встановлено, що під час проведення підготовчого судового засідання захисниками та обвинуваченими заявлено про колегіальний розгляд кримінального провадження.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

Розділом IV КПК України передбачено судове провадження у першій інстанції, яке складається з підготовчого провадження (глава 27) та судового розгляду (глава 28).

Згідно з ч. 2 ст. 31 КПК України кримінальне провадження стосовно кількох обвинувачених здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів стосовно всіх обвинувачених, якщо хоча б один із них заявив клопотання про такий розгляд.

З наявних матеріалів встановлено, що у даному кримінальному провадженні проводилось підготовче судове засідання, яке передбачає відповідно до вимог ст. 315 КПК України вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду .

Таким чином розгляд кримінального провадження в контексті Глави 28 не проводився, а проводилось підготовче провадження, за результатом якого, у разі невстановлення підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводив підготовку до судового розгляду з вирішенням питань, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 315 КПК України.

Оскільки підготовче судове засідання станом на 7 березня 2024 року не було закінчено і рішення про призначення обвинувального акту до судового розгляду не постановлювалось, відтак, на даній стадії рішення про розгляд кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддівне приймалось, що свідчить про дотримання судом першої інстанції на даному етапі судового провадження вимог закону.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що заявлені захисниками та обвинуваченими відводи судді не були розглянуті відповідно до вимог закону, то, з огляду на наявні у розпорядженні колегії суддів матеріали, заяви про відвідбули розглянуті іншим суддею цього ж суду, визначеному у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, відповідно до вимог ст. 81 КПК України, що підтверджується копією ухвали суду від 5 березня 2024 року.

Окрім того, як встановлено під час апеляційного розгляду та не заперечувалось стороною захисту, за результатами розгляду апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_63 , захисника обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_18 - адвоката ОСОБА_64 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_65 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_66 , захисника обвинуваченого ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_66 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_66 , захисника обвинуваченого ОСОБА_56 - адвоката ОСОБА_67 , захисника обвинуваченого ОСОБА_15 - адвоката ОСОБА_68 , захисника обвинуваченого ОСОБА_53 - адвоката ОСОБА_69 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 7 березня 2024 року, яка є предметом оскарження у даному апеляційному провадженні, ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року апеляційні скарзі залишені без задоволення, а ухвала суду - без змін.

За змістом ухвали Київського апеляційного суду частина доводів сторони захисту про допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог КПК України під час розгляду поданих прокурором клопотань, була предметом перевірки, за результатами якої колегією суддів порушень встановлено не було.

Що стосується доводів сторони захисту про наявність інших порушень вимог КПК України, то колегія суддів звертає увагу, що на даній стадії апеляційного розгляду, з урахуванням положень ст. 422-1 КПК України, якими визначено повноваження суду апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ухвалення рішення по суті, за відсутності матеріалів кримінального провадження, які є предметом розгляду суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості та повноважень на перевірку усіх обставин кримінального провадження, а, відтак, у цій частині доводи є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції навів в оскаржуваній ухвалі наявні на час прийняття оскаржуваного рішення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, мотиви прийнятого рішення, та обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а тому відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 3407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 7 березня 2024 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 5 травня 2024 року, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4