Справа №639/4908/24
Провадження №1-в/639/324/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

засудженого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова клопотання про приведення вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.03.2024 року до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Райгородок Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, засудженого

-28.03.2024 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.03.2024 року до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року.

У клопотанні засуджений посилається на те, що відбуває покарання за вироком суду за вчинення крадіжки, при цьому сума спричиненої шкоди є такою, що підпадає під ознаки ст. 51 КУпАП, а тому його дії не є кримінально караними.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки аналогічне клопотання ОСОБА_4 вже було предметом судового розгляду, за результатами якого було частково задоволено клопотання засудженого та приведено вирок Дзержинського районного суду м. Харкова у відповідність до Закону України №3886-ІХ.

Вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступних висновків.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі - Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння ( ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення..

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Судовим розглядом встановлено, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.03.2024 ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Відповідно до зазначеного вироку, ОСОБА_4 :

14.08.2023 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, намагаючись завдати потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 399 грн.;

16.08.2023 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, завдавши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 2699 грн.;

22.08.2023 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, завдавши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 338, 47 грн.;

26.08.2023 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, завдавши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1519, 80 грн.;

26.08.2023 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, завдавши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1200 грн.;

30.08.2023 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, намагаючись завдати потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1000 грн.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп.169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь - якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на серпень 2023 року становило 2684 грн.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 за вироком Дзержинського районного суду Харківської області від 28.03.2024 за епізодами від 14.08.2023, 22.08.2023, 26.08.2023 (2 епізоди), 30.08.2023 завдав матеріальну шкоду потерпілим за кожним з діянь на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння крадіжки майна, тобто вчинені ними діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час.

Разом з тим, враховуючи, що вартість майна за епізодом крадіжки від 16.08.2023 (2699 грн.), за який ОСОБА_4 засуджений вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.03.2024, перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також, що покарання призначається судом за статтею (частиною статті) КК України, а не за окремі епізоди, підстави звільнення ОСОБА_4 від покарання за вказаним вироком за ч. 4 ст. 185 КК України відсутні.

Суд враховує, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.09.2024 року вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.03.2024 відносно ОСОБА_4 приведено у відповідність до вимог Кримінального Кодексу України та на підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України. Визначено ОСОБА_4 таким, що засуджений вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.03.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_4 звільнено від покарання, призначеного за вироком Московського районного суду м. Харкова від 17.07.2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України.

Таким чином, питання, яке порушує засуджений ОСОБА_4 у своєму клопотанні від 12.08.2024 року, вже було предметом судового розгляду та вирішено по суті.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для повторного приведення вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.03.2024 року до вимог Закону України №3886-ІХ.

З огляду на викладене клопотання засудженого ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.03.2024 року до вимог Закону України №3886-ІХ - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1