Справа № 128/4595/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засіданні ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці подання Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Анадир Магаданської області, РФ, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, засудженого вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19.12.2022 за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців; вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.08.2023 за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,

про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року, -

в с т а н о в и в:

До Вінницького районного суду Вінницької області надійшло подання Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» щодо засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність чинному кримінальному закону, у зв`язку з набранням законної сили Закону України від 18.07.2024 № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Представник ДУ «Стрижавська ВК (№81)» та засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви, відповідно до яких судове засідання просять проводити у їх відсутність.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив подання задовольнити, враховуючи вартість викраденого майна на час вчинення злочину, та врахувати відбуте покарання.

Вивчивши подання установи виконання покарань, з`ясувавши позицію учасників судового розгляду, дослідивши матеріали даної справи та особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.08.2023, яким за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ст. 70 КК України засуджений до 5 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупність цього вироку та вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19.12.2022 у справі №539/3379/22, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Строк покарання рахувати з моменту фактичного затримання на виконання цього вироку.

Зазначеними вироками в частині застосування ст. 185 КК України встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення:

за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19.12.2022 (https://reestr.court.gov.ua/Review/107942942), ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, 02.11.2022 на суму 5775,24 грн.;

за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.08.2023 (https://reestr.court.gov.ua/Review/112749193), ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України, 16.07.2023 на суму 5000,00 грн., 17.07.2023 на суму 2500,00 грн., а також кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 357 КК України.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною першою статті 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і статтею 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, у статті 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21) дійшла висновку, що «статті 185, 190, 191 фактично містять відсилку до статті 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна. Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у статті 51 КУпАП. Отже, із часу набуття 09.08.2024 чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією статті 51 КУпАП. Як наслідок, для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК України, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні статті 5 КК України».

Тобто крадіжка майна, вартість якого не перевищує 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з 09.08.2024 не є кримінальним правопорушенням.

В частині шостій статті 3 КК України передбачено, що зміни до КК України можуть вноситися, у тому числі, законами про внесення змін до законодавства України про адміністративні правопорушення.

У пояснювальній записці до запропонованих змін до статті 51 КУпАП законодавець їх метою визначив саме зміну кримінального законодавства щоби досягнути домірності при застосуванні кримінальної відповідальності за правопорушення незначної тяжкості.

Таким чином, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21) дійшла висновку, що «зміна до статті 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У той же час наголошено, що визначення суми, яка дорівнює два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, здійснюється виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діяв на час вчинення відповідного діяння».

Згідно з п. 5 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

В підпункті 169.1.1 розділу ІV Податкового кодексу України визначено, що сума податкової соціальної пільги встановлена в розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, два неоподаткованих мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що станом на 01.01.2022 становив 2481,00 грн., станом на 01.01.2023 становив 2684,00 грн., в зв`язку з чим відповідальність за дії ОСОБА_4 17.07.2023 на 2500,00 грн., на час розгляду подання передбачена ст. 51 КУпАП.

З огляду на наведене, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX.

Оскільки відповідно до вироку вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.08.20223, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, яким завдано матеріальної шкоди на суму 2500,00 грн., що не перевищує поріг настання кримінальної відповідальності за крадіжку, враховуючи Закон України № 3886-ІХ, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, ОСОБА_4 підлягає звільненню від відбування покарання, призначеного за цим вироком.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Разом з тим, оскільки згідно вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19.12.2022 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, в тому числі 02.11.2022 на суму 5775,24 грн., а вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.08.2023 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357 та ч. 4 ст.185 КК України, на суму 5000,00 грн., що перевищує поріг настання кримінальної відповідальності за крадіжку на час вчинення відповідного злочину, відтак відсутні підстави стверджувати про внесення змін, які б усували караність ОСОБА_4 за вчинення зазначених кримінальних правопорушень, а саме у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь, тому засуджений підлягає продовженню відбування призначеного йому покарання за дані діяння.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.08.2023 слід привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024, виключивши з обвинувачення вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме крадіжки 17.07.2023 грошових коштів в сумі 2500,00 грн. та звільнивши його від відбування покарання в цій частині покарання.

В зв`зку з тим, що виключення з обвинувачення вчинення ОСОБА_4 крадіжки 17.07.2023 не впливає на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.08.2023 та визначення остаточного покарання за сукупністю кримінальний правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 та за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, він підлягає продовженню відбування покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.08.2023.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст.ст. 5, 74 КК України, суд

п о с т а н о в и в:

Подання Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» - задовольнити.

Виключити з обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за викором Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.08.2023 епізод вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме крадіжки 17.07.2023 грошових коштів в сумі 2500,00 грн., оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діянь, відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що засуджений вироком Лубенського міськрайонного суду Вінницької області від 08.08.2023 та відбуває покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком 1 рік, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком 5 років, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю цього вироку та вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19.12.2022 у справі № 539/3379/22, остаточно визначенням покаранням у виді п`яти років та одного місяця позбавлення волі.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1