Провадження по справі № 1-кп/522/1815/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106 об`єднані кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000434 від 10.07.2023 року та №0000139 від 06.03.2024 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новокарбівка, Любашівського району, Одеська область, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодружений, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:

- 07.12.2022 року Приморським районним судом м. Одеси за ст. 126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 150 годин,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 389 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи в належній формі ознайомленим із порядком та умовами відбування покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2022 року у виді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт, достовірно знаючи про наслідки не виконання покладених на нього обов`язків, будучи зобов`язаним додержуватися встановлених відповідно до ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу України порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати у КП ЖКС «Порто-Франківський», що за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого, 5 і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, приступивши до відбування покарання за наказом директора КП ЖКС «Порто-Франківський», № 98-ок від 17 травня 2023 року, протягом періоду з 18 травня 2022 року по 09 червня 2023 року відбув 68 години, після чого, з метою ухилення від відбування покарання за вироком суду, передбачаючи наслідки своїх протиправних дій та бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. 40 КВК України до відбування покарання віднісся неналежним чином, без поважних причин, за відсутності застережень до фізичної роботи, із 12.06.2023 року по теперішній час злісно ухилився від відбування покарання, що виразилось у відмові від відбування встановленого судом покарання, не виходив та не відпрацював 82 години громадських робіт без поважних причин.

Крім того, 01.03.2024 року близько 22 години 00 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , в процесі словесного конфлікту із господарем квартири та іншими присутніми особами, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_6 , з яким у ОСОБА_3 раніше склались неприязні стосунки, спробував заспокоїти останнього, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наблизившись до потерпілого, наніс три удари кулаком правої руки в обличчя, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синця на нижній повіці лівого ока з поширенням на ліву виличну ділянку, які як окремо так і разом не були небезпечними для життя, мають скороминущі наслідки тривалістю не більше шести днів і за цим критерієм, згідно п.п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне легке тілесне ушкодження; та за ч. 2 ст. 389 КК України, за кваліфікуючими ознаками: ухилення засудженого від відбування покарання у вигляді громадських робіт.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 389, ч. 1 ст. 125 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини кримінальних правопорушень, викладенні в обвинувальних актах, та пояснив суду таке. Щодо обставин, зазначених в обвинувальному акті за ч. 2 ст. 389 КК України, вказав, що дійсно повністю не відбув призначене йому вироком суду покарання у виді громадських робіт по теперішній час, він почав його відбувати, але потім за станом здоров`я не зміг в подальшому його виконувати, проте медичні документи щодо стану його здоров`я чи будь-які інші поважні причини не відбуття призначеного судом зазначеного виду покарання у нього відсутні. Повідомив, що він двічі ходив в КП ЖКС «Порто-Франківський», але в подальшому без поважних причин перестав відбувати покарання у виді громадських робіт.

Стосовно подій за ч. 1 ст. 125 КК України, пояснив суду, що визнає обставини викладенні в обвинувальному акті, дійсно, перебуваючи за адресою проживання потерпілого (більш точної адреси та дати назвати не зміг), в ході раптово виниклої конфліктної ситуації з приводу мобільного телефона, наніс удари останньому правою рукою в ліве око. Після події з потерпілим більше не спілкувались, шкоду йому не відшкодовував, однак останній будь-яких претензій до нього не має.

Свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 389 КК та ч. 1 ст. 125 КК України ОСОБА_3 визнав, у вчиненому щиро розкаявся, вказав, що зробив для себе відповідні висновки, просив суд не позбавляти його волі.

Захисник обвинуваченого просила суд врахувати щире каяття її підзахисного, та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 1 року обмеження волі, за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу, та застосувати до ОСОБА_3 положення ч. 1 ст. 70 та ст. 75 КК України.

Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч. 2 ст. ст. 389 КК України у виді 1 року обмеження волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 71, 72 КК України, приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком суду остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 1 року 10 днів обмеження волі.

Потерпілий ОСОБА_6 про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак до суду не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини кримінального провадження, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 389, ч. 1 ст. 125 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 389 КК України, та суд кваліфікує їх за кваліфікуючими ознаками: ухилення засудженого від відбування покарання у вигляді громадських робіт; ч. 1 ст. 125 КК України, та суд кваліфікує їх за кваліфікуючими ознаками: умисне легке тілесне ушкодження.

Мотивування прийнятого рішення.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується таким.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, офіційно не працевлаштований, має середню освіту, не одружений, зареєстрований та проживає в м. Одеса, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не значиться, раніше судимий.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

Санкцією ч. 2 ст. 389 КК України передбачено покарання у виді пробаційного нагляду на строк до трьох років або обмеженням волі на той самий строк.

Враховуючи обставини кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 850 гривень 00 копійок;

- за ч. 2 ст. 389 КК України, у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, передбачені санкцією за вчинення більш тяжкого кримінального правопорушення, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 1 року обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Враховуючи, що ОСОБА_3 був засуджений вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.12.2022 року за ст. 126-1 КК України, до покарання у виді громадських робіт строком 150 годин, при цьому, не відбувши 82 години призначеного покарання, вчинив нові кримінальні правопорушення, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_3 покарання на підставі ст. 71, 72 КК України, застосувавши в даному випадку принцип часткового приєднання покарання за попереднім вироком суду, остаточно призначивши йому до відбування покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 10 днів.

Суд дійшов переконання про неможливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, і вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті призначення покарання.

Обмежень, які б перешкоджали суду призначити ОСОБА_3 даний вид покарання у виді обмеження волі, під час судового розгляду не встановлено.

Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Підстав для застосування положень ст. 75 КК України, з урахуванням положень ст. 71 КК України, судом не встановлено.

Щодо процесуальних витрат, цивільного позову та речових доказів.

Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.

Запобіжний захід не обирався. Цивільний позов не заявлено.

Речові докази та судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 15, 50, 53, 61, 65, 70, 71, 72, 125, 389 КК України, ст. 100, 349, 367-371, 373, 374, 376, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання за:

- ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 (нуль) копійок;

- ч. 2 ст. 389 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднати частину невідбутого покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.12.2022 року у виді громадських робіт та з урахуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, згідно з якими одному дню обмеження волі відповідає вісім годин громадських робіт, остаточно визначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 10 (десять) днів.

Початок строку відбування покарання обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік за місцем відбування покарання.

Запобіжний захід не обирався. Цивільний позов не заявлено.

Речові докази та судові витрати відсутні.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_7