Дата документу 07.08.2024
Справа № 334/6231/24
Провадження № 1-кс/334/1923/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року слідчий суддя Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001556, внесеному 30.07.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною четвертою статті 186 КК України,

встановив:

слідчому судді надійшло клопотання слідчого ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_4 , в якому слідчий просить накласти арешт на майно, яке було вилучено в ході затримання та особистого обшуку ОСОБА_5 , а саме: банківська картка «все можу» «world debit» № НОМЕР_1 (банк «Пумб»); банківська картка «Приват» для виплат № НОМЕР_2 ; банківська картка «Приват» для виплат № НОМЕР_3 ; банківська картка «А-Банк» № НОМЕР_4 ; банківська картка «ukrsibbank» № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_6 ; мобільний телефон чорного кольору без пізнавальних надписів; мобільний телефон «Xiaomi Redmi 10C» іmei1: НОМЕР_6 , imei2: НОМЕР_7 , в якому знаходиться сім-картка № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 ; інші особисті речі (запальнички, годинник, одяг, взуття, термос, два ключа, фрагменти аркушів, ручка, гаманець, наплічна сумка, рюкзак).

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

З метою забезпечення арешту майна клопотання розглядається без повідомлення підозрюваного ОСОБА_7

Неприбуття учасників провадження у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, що передбачено частиною першою статті 172 КПК України.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, що відповідає положенням частини четвертої статті 107 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до положення статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди..

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що передбачено в частині першій статті 98 КПК України.

Слідчим відділенням Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0001556, внесеного 30.07.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною четвертою статті 186 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснює Дніпровська окружна прокуратура міста Запоріжжя.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.07.2024 приблизно о 08.00 годині ОСОБА_5 , знаходячись у якості гостя за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , під приводом послухати музику, попросив у ОСОБА_9 належний їй мобільний телефон «Xiaomi Redmi 10С» у корпусі чорного кольору, вартістю 1 500 гривень, в якому знаходилась сім- картка мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» з номером НОМЕР_9 , яка цінності для потерпілої на становить, після чого ОСОБА_5 , маючи прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, не реагуючи на зауваження останньої щодо повернення її мобільного телефону, відкрито заволодів вказаним майном, при цьому розпилив сльозогінний газ перцевого балончику в обличчя ОСОБА_9 , та наніс останній два удари кулаком у область правої скроні. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись за вказаною адресою, розпилив сльозогінний газ перцевого балончику в обличчя потерпілого ОСОБА_8 , чим подавив супротив останнього, відкрито заволодів його чоловічою сумкою чорного кольору вартістю 1 500 гривень, яка належить останньому, у якій знаходились: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , банківські картки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - 2 шт., АТ «УКРСІББАНК»,АТ «ПУМБ», емітовані на ім`я ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_5 зник з місця скоєння злочину з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 в сумі 1 500 гривень та потерпілому ОСОБА_8 в сумі 1 500 гривень.

31.07.2024 про підозру у вчиненні вказаного злочину повідомлено ОСОБА_5 .

30.07.2024 ОСОБА_5 був затриманий в порядку, визначеному статтею 208 КПК України. Під час його особистого обшуку були тимчасово вилучені: банківська картка «все можу» «world debit» № НОМЕР_1 (банк «Пумб»); банківська картка «Приват» для виплат № НОМЕР_2 ; банківська картка «Приват» для виплат № НОМЕР_3 ; банківська картка «А-Банк» № НОМЕР_4 ; банківська картка «ukrsibbank» № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_6 ; мобільний телефон чорного кольору без пізнавальних надписів; мобільний телефон «Xiaomi Redmi 10C» imei1: НОМЕР_6 , imei2: НОМЕР_7 , в якому знаходиться сім- картка № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 ; інші особисті речі (запальнички, годинник, одяг, взуття, термос, два ключа, фрагменти аркушів, ручка, гаманець, наплічна сумка, рюкзак); паспорт громадянина України у виді id-картки № НОМЕР_10 на ім`я ОСОБА_8 .

31.07.2024 слідчим винесена постанова про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні, відповідно до якої вилучені під час особистого обшуку ОСОБА_5 речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001566.

На стадії досудового розслідування у слідчого виникла необхідність в арешті вищевказаних речей, які необхідні для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Відповідно до частини третьої статті 208 КПК України уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.

Згідно з частиною сьомою статті 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право, серед іншого, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до статті 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: (1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; (2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; (3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; (4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Таким чином відповідно до вимог статей 167, 234, 236 КПК України майно, яке вилучається слідчим, прокурором під час проведення обшуку, повинно мати певний зв`язок з розслідуваним кримінальним правопорушенням. Слідчий, прокурор під час проведення обшуку не мають права вилучати майно, яке безпосередньо не зазначено в ухвалі про дозвіл на обшук та не має жодних ознак зв`язку з розслідуваним кримінальним правопорушенням.

Положеннями частини другої статті 168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні речі відповідають критеріям, визначеним частиною першою статті 98 КПК України, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки набуті кримінально протиправним шляхом.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує, що правовою підставою арешту майна є збереження речових доказів, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власника.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна ОСОБА_5 , оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може призвести до його втрати, перетворення або іншої передачі майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим, оскільки вказані у клопотанні речі є речовими доказами у кримінальному провадженні. У разі їх повернення володілець майна може знищіти, зіпсувати, приховати або відчужити майно, яке має важливе значення для встановлення об`єктивних обставин під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, оскільки є речовими доказами.

Керуючись статтями 132, 167, 168, 170-173, 175, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, володільцем якого є ОСОБА_5 , яке було тимчасово вилучені у нього 30.07.2024 під час його особистого обшуку при затриманні в порядку частини третьої статті 208 КПК України, а саме:

- банківську картку «все можу» «world debit» № НОМЕР_1 (банк «ПУМБ»);

- банківську картку «Приват» для виплат № НОМЕР_2 ;

- банківську картку «Приват» для виплат № НОМЕР_3 ;

- банківську картку «А-Банк» № НОМЕР_4 ;

- банківську картку «ukrsibbank» № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_6 ;

- мобільний телефон чорного кольору без пізнавальних надписів;

- мобільний телефон «Xiaomi Redmi 10C» іmei1: НОМЕР_6 , imei2: НОМЕР_7 , в якому знаходиться сім-картка № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 ;

- запальнички, годинник, одяг, взуття, термос, два ключі, фрагменти аркушів, ручку, гаманець, наплічну сумку, рюкзак.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Копію ухвали вручити слідчому та підозрюваному.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1