Справа № 953/7330/24
н/п 1-кс/953/8153/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2024 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000662 від 14.06.2024 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Панютине Лозівського району Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, не працевлаштованого, без місця реєстрації, фактично до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

04.11.2024 до суду надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000662 від 14.06.2024 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим управлінням ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000662 за підозрою ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 14.06.2024, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 02.30 у ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті ревнощів до своєї колишньої співмешканки ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 , який проживав спільно із ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення умисного вбивства, ОСОБА_5 14.06.2024 приблизно о 02.30, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, маючи при собі ніж, прийшов до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_7 , де спільно із останньою мешкав ОСОБА_8 .

Проникнувши до вказаного будинку через вікно ОСОБА_5 побачив ОСОБА_8 , який знаходився в спальній кімнаті вищевказаного будинку та тримаючи у руках ніж підійшов до нього.

Далі, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючі їх настання, з метою вбивства, наніс ОСОБА_8 один проникаючий удар вказаним ножем у праву половину грудної клітини та один удар ножем в праву пахову ділянку.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_8 спричинено одне проникаюче колото-різане поранення правої половини грудної клітини та одну колото-різану рану правої пахової ділянки з ушкодженням пахової артерії, від яких останній 14.06.2024 помер у приміщенні операційної КНП Лозівське ТМО.

14.06.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України та в той же день повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 115 КК України.

Допитаний за обставинами злочину підозрюваний ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав, від надання показів в порядку ст. 63 Конституції України відмовився.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме: умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Причетність ОСОБА_5 до скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, якими обґрунтовується пред`явлена підозра, а саме: оглядом місця події від 14.06.2024, в ході якого за адресою: АДРЕСА_2 , вилучено одяг потерпілого ОСОБА_8 зі слідами речовини бурого кольору, змиви речовини бурого кольору; оглядом місця події від 13.06.2024, в ході якого за адресою: АДРЕСА_2 , вилучено сокиру; оглядом трупу від 14.06.2024 ОСОБА_8 , на тілі якого малися два ножових поранення; показами свідка ОСОБА_7 , слідчим експериментом за участю свідка ОСОБА_7 , в ході якого остання підтвердила свої покази, надані в ході досудового розслідування, та показала на місцевості обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення; показами малолітніх свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , які підтвердили свідчення ОСОБА_7 ; показами свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що ОСОБА_5 протягом 2 тижнів проживав в будинку по АДРЕСА_3 та 14.06.2024 вранці попрохав її щоб вона підтвердила, що ОСОБА_5 всю ніч знаходився за вказаною адресою, а саме АДРЕСА_3 ; показами свідка ОСОБА_13 , показами потерпілої ОСОБА_14 , висновком судово-цитологічної експертизи № 15-12/387-Ц/Дм 2024 від 26.06.2024 згідно з яким на парі чоловічих кросівок, вилучених у ОСОБА_5 , знайдені сліди крові людини, які могли походити в тому числі і від потерпілого ОСОБА_8 ; висновком судово-медичної експертизи № 12-17/124-ЛЗт/24 від 14.08.2024 згідно з яким причиною смерті ОСОБА_8 став геморагічний шок, обумовлений сліпим колото-різаним пораненням в правій паховій області з ушкодженням по ходу ранового каналу правої зовнішньої пахової артерії та розвитком зовнішньої крововтрати та проникаючим колото-різаним пораненням грудної клітини справа з ушкодженням по ходу ранового каналу підшкірно-жирової клітковини, м`язів грудної клітини та міжреберних артерій з розвитком внутрішньо плевральної кровотечі; висновком судової медико-криміналістичної експертизи № 17-254-МК/24 від 10.09.2024, згідно якого на кросівках ОСОБА_5 виявлено сліди крові, які за своїми морфологічними характеристиками подібні до плям, крапель та помарок; іншими доказами у їх сукупності.

Обґрунтованість повідомленої підозри сторона обвинувачення підтверджує зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду.

Ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15.06.2024 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», яка розташована за адресою: місто Харків, вул. Полтавський шлях, 99.

Постановою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури від 07.08.2024 строк досудового розслідування продовжено до трьох місяців, тобто до 14.09.2024 включно, а Київським районним судом м. Харкова продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_5 до 14.09.2024.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.09.2024 строк досудового розслідування продовжено до шести місяців, тобто до 14.12.2024 включно.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.09.2024 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_5 до 08.11.2024 включно.

08.11.2024 строк застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується, однак закінчити досудове розслідування у зазначений строк не видається за можливе, оскільки у кримінальному провадженні необхідно виконати значний обсяг слідчих та процесуальних дій, а саме: завершити проведення та отримати висновки трьох судових молекулярно-генетичних експертиз, повідомити ОСОБА_5 про підозру в остаточній редакції, відкрити матеріали досудового розслідування та ознайомити сторони, скласти обвинувальний акт.

Виконати зазначені процесуальні дії раніше не видавалось за можливе у зв`язку з особливою складністю провадження, яка полягає у необхідності виконання значного обсягу слідчих та процесуальних дій, а також експертних досліджень, проведення яких потребує значного часу та без результатів яких неможливе завершити досудове розслідування.

Необхідність продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Метою та підставами продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказані ризики підтверджуються такими фактичними обставинами.

Ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується, тим, що злочин, який інкримінується ОСОБА_5 є особливо тяжким злочинам проти життя та здоров`я особи, у випадку визнання останнього винним за фактом умисного вбивства, передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також, обґрунтованість цього ризику полягає в тому, що останній офіційно ні де не працевлаштований, не маючи стійких соціальних зав`язків з родичами, постійного місця проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від слідства та суду на території України, чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, існує, оскільки на теперішній час місцезнаходження знаряддя злочину не встановлено, органом досудового розслідування вживаються заходи щодо його пошуку, при обранні більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності, буде мати змогу знищити або пошкодити знаряддя злочину.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість незаконного впливу ОСОБА_5 на потерпілих, свідків, експертів, обґрунтовується тим, що він знайомий зі свідками, і перебуваючи на волі він буде мати можливість здійснювати на них незаконний вплив.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існує, оскільки враховуючи обставини вказаного злочину, дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , останній може вчинити інші кримінальні правопорушення, у тому числі злочини проти життя та здоров`я, які можуть загрожувати життю чи здоров`ю свідків або інших осіб, що свідчить про його соціальну небезпеку.

Зважаючи на викладене вище, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні та не зменшилися з моменту обрання запобіжного заходу.

Прокурор у судовому засіданні підтримала клопотання у повному обсязі.

Підозрювана ОСОБА_5 у судовому засіданні свою причетність до скоєного не визнав, зазначив, що з потерпілим не знайомий, він його не вбивав. Щодо продовження строку дії запобіжного заходу не заперечував, пізніше зазначив, що просить змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого заперечував. Зазначив, що докази надані на обгрунтування причетності ОСОБА_5 до інкримінованого злочину не є такими, оскільки висновок судової медико-криміналістичної експертизи № 17-254-МК/24 від 10.09.2024, згідно якого на кросівках ОСОБА_5 виявлено сліди крові, які за своїми морфологічними характеристиками подібні до плям, крапель та помарок не свідчить про його причетність, зі змісту даного висновку не встановлено яким чином та з якої висоти потрапила кров на кросівки, тому на переконання сторони захисту у задоволенні клопотання слід відмовити або застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, який на його переконання здатний забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши прокурора, яка наполягала на задоволенні клопотання, захисника, підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, оскільки обставини, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, є доведеними.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою повинно бути розглянуте згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України).

Частиною 5 ст. 199 КПК України визначено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , слідчий суддя керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків та спливу строків тримання під вартою.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Судом встановлено, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжений до 14 грудня 2024 року, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років.

Завершення досудового розслідування в кримінальному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді від 10 вересня 2024 року, якою підозрюваному продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з урахуванням обставин, що по справі необхідно провести ряд слідчих дій, а саме завершити проведення та отримати висновки трьох судових молекулярно-генетичних експертиз, повідомити ОСОБА_5 про підозру в остаточній редакції, відкрити матеріали досудового розслідування та ознайомити сторони, скласти обвинувальний акт у кримінальному провадженні не є можливим.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК України).

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, детектив, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме: умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації його дій, виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, які перелічені вище у сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Слідчий суддя наголошує, що при вирішенні питання щодо існування обґрунтованої підозри у розрізі наявності підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження чи продовження строку його дії, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначення вірогідності та достатності підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Висновок про обґрунтованість підозри не констатує винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину та відповідно не порушує принципу «презумпції невинуватості».

Щодо наявності ризиків.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.

До цих підстав віднесені: наявність ризику, що підозрюваний не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).

Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. Russia, § 106).

Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_5 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що підозрюваний з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведений можливий ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 за необхідності зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Співставлення негативних для підозрюваного наслідків переховування у виді його покарання у невизначеному майбутньому, тобто після його можливого затримання, із засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Водночас, окрім врахування ступеня тяжкості кримінального правопорушення, яке інкриміноване ОСОБА_5 , не залишається поза увагою слідчого судді те, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Також вимоги ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та роз`яснення, надані Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», де у п. 8 зазначено, що як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, існує враховуючи, що на теперішній час місцезнаходження знаряддя злочину не встановлено, органом досудового розслідування вживаються заходи щодо його пошуку.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого, свідків, експертів у даному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Покази потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_5 , як підозрюваного, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Наведені обставини формують у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу на учасників цього кримінального провадження.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення слідчим не доведено.

Слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, впливу на свідків у даному провадженні, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги вагомість наявних даних про причетність до вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання, яке може бути застосовано, відомостей про особу підозрюваного, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, однак підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання підозрюваного під вартою, слідчий суддя вважає, що прокурор довів у судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існують перелічені вище ризики.

Вирішуючи клопотання про продовження строків застосування запобіжного заходу, слідчий суддя крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, також на виконання вимог ст. 178 КПК України на підставі наданих сторонами матеріалів враховує відомості про особу підозрюваного, вік та стан його здоров`я, майновий та сімейний стан, а саме те, що він, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, розлучений, офіційно не працевлаштований, на утриманні малолітніх осіб немає.

Приймаючи до уваги ризики, які продовжують існувати, конкретні обставини провадження та наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за вчинення якого можливе призначення покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, а також характер та ступінь суспільної небезпечності вказаного кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку про неможливість застосування підозрюваному іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Суд враховує відомості про особу підозрюваного, проте, вказані обставини не спростовують висновку суду про неможливість запобігти зазначеним вище ризикам у разі застосування менш суворого запобіжного заходу.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я слідчому судді не надано.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи учасників, суд прийшов до висновку, що всі зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що єдиним запобіжним заходом, адекватним особі підозрюваного, здатним забезпечити його належну поведінку та запобігти встановленим ризикам, є тримання під вартою.

За таких обставин клопотання про подовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Згідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначає розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З огляду на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 та керуючись правилом п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 197, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000662 від 14.06.2024 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на строк 39 (тридцять дев`ять) днів в межах строку досудового розслідування, тобто до 14 грудня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Визначити строк дії ухвали слідчого судді тривалістю до 14 грудня 2024 року.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження та керівнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_5 в той же строк, але з моменту вручення копії ухвали суду.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1