Справа №585/210/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/871/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08.12.2023, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ромни, Сумської області, українця, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, маючого на утриманні малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-річного віку, батьків-пенсіонерів, працюючого офіційно на СТО ТОВ «Ромавтосервіс», перебуваючого на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 як обмежено придатний до військової служби у воєнний час, за станом здоров`я, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 в якій він просив вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08.12.2023, скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного призначення ОСОБА_8 покарання меншого найнижчої межі передбаченої санкцією статті КК України та безпідставне звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Прокурор просив дослідити хараткризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_8 та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 просив визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, тривалістю 3 роки, якщо протягом вказаного строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 1544,58 грн процесуальних витрат.

Цивільний позов в провадженні не заявлявся, запобіжні заходи відсутні.

Аршет майна у кримінальному провадженні скасовано, а долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначав, що фактичні обставини справи, доведеність вини та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 він не оскаржує, а вирок суду, в частині призначеного обвинуваченому покарання, вважав не законним.

Так, прокурор наголошував, що суд встановив леше одну пом`якшуючу покарання обставину щире каяття та належним чином не врахував тяжкість, суспільну небезпечність і наслідків злочину, а також особу обвинуваченого.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

На апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 подав заперечення в яких просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення (а.с. 8 т. 2).

Як встановлено судом першої інстанції у невстановлений в ході досудового розслідування час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на незаконний збут наркотичних засобів засудженому ОСОБА_11 , який відбуває покарання у ДУ «Роменська виправна колонія № 56».

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, ОСОБА_8 , 20.09.2021, у невстановлений в ході досудового розслідування час, у м. Суми, з невстановлених слідством джерел, отримав посилку від кур`єра ТОВ «Нова пошта» з наркотичною речовиною «метадон», таким чином придбав з метою збуту наркотичний засіб та в подальшому зберігав при собі та яку перевіз на автомобілі Ауді А6, з номерами іноземної реєстрації 879 з м. Суми до м. Ромни з метою збуту.

Того ж дня, продовжуючи реалізацію злочинного наміру на збут наркотичної речовини до місця позбавлення волі - ДУ «Роменська виправна колонія № 56», з метою приховання наркотичної речовини від співробітників установи при перевірці ОСОБА_8 , придбав продукти харчування в м. Ромни та придбав шаурму в кількості 6 штук, в одну з яких помістив поліетиленовий пакунок з наркотичною речовиною. Після чого того ж дня, близько 14:00 год., на автомобілі приїхав до ДУ «Роменська виправна колонія № 56», в АДРЕСА_3 .

З метою збуту наркотичної речовини ОСОБА_8 власноручно написав заяву про отримання дозволу на передачу засудженому ОСОБА_11 продуктів харчування та цигарок та, отримавши від адміністрації установи дозвіл на здійснення передачі, передав її співробітникам установи тим самим збув наркотичний засіб до місць позбавлення волі.

Під час перевірки передачі ОСОБА_8 для засудженого ОСОБА_11 , 20.09.2021 працівниками ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» в одній шаурмі було виявлено поліетиленовий згорток, в якому, згідно висновку експерта СЕ-19/119-21/11077-НЗПРАП від 30.09.2021 - виявлений наркотичний засіб метадон, який віднесений до наркотичних засобів, обіг яких обмежено. Маса метадону в кристалічній речовині становить 2,2668 г».

Таким чином, своїми злочинними діями ОСОБА_8 , у порушення Закону України «Про обіг в України наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» від 15.01.1995 року № 60/95-ВР (з наступними змінами), незаконно придбав, зберігав, перевіз з метою збуту та збув наркотичний засіб - метадон, загальною вагою 2,2668 г», який відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», зазначених у списку № 1 таблиці II, відноситься до наркотичних засобів, обіг якого обмежено.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка апеляційну скаргу прокурора підтримала частково, вирок суду першої інстанції просила змінити та призначити обвинуваченому покарання у виді пробаційного нагляду, думки обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які не погодились з позицією прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження фактичні обставини справи, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, перевезення, зберігання з метою збуту та незаконний збут наркотичного засобу у місця позбавлення волі, в апеляційній скарзі прокурором не оскаржується, а тому з урахуванням ч. 1 ст. 404 КПК України до аналізу вироку суду першої інстанції в цій частині колегія суддів не вдається.

Водночас, в апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307 КК України призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна. В послідуючому, прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав частково та вирок суду просив змінити та призначити обвинуваченому покарання у виді пробаційного нагляду.

Тому, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах заявлених апелянтом вимог, зокрема в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, у кожному конкретному випадку суд повинен дотримуватися вимог кримінального закону і враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї зальтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіхконкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання неможе вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися зурахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Як слідує з матеріалів справи за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_8 призначено покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна. Також, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, тривалістю 3 роки.

При цьому, судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке за кваліфікацією ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини обвинуваченого, мотивацію такого злочину та дані про особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно працевлаштований, під наглядом у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, має ряд хронічних захворювань, внаслідок чого був визнаний непридатним до військової служби у мирний час, раніше не притягувався до адміністративної або кримінальної відповідальності, за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно.

Як пом`якшуючу покарання обставину суд визнав щире каяття обвинуваченого та обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого суд не встановив.

А тому, з урахуванням викладеного, конкретних обставин скоєння кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, його віку та стану здоров`я, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 і попередження вчинення ним нового злочину, буде покарання у виді позбавлення волі.

Також суд першої інстанції, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, даних про особу винного, наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а саме щирого каяття обвинуваченого та інші обставини справи, а саме те, що обвинувачений має позитивні характеристики за місцем роботи та проживання, одружений та має на утриманні малолітню дитину і дружину, яка перебуває у декретній відпустці, батьків пенсійного віку, до кримінальної чи адміністративної відповідальності раніше не притягувався, за станом здоровя визнаний непридатним до військової служби з 2009 року внаслідок хронічних захворювань, дійшов висновку, про можливість призначити основне покарання на підставі ч. 1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Водночас, суд першої інстанції, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, зокрема, характеру його діяння, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети злочину, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення злочину, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням обвинуваченим злочину, і характеризують поведінку останнього після вчинення злочину, враховуючи індивідуальні властивості обвинуваченого, зокрема його вік, незадовільний стан здоров`я, спосіб життя та обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, дійшов висновку, що все перелічене також істотно знижує фактичну ступінь тяжкості вчиненого злочину і вказує на незначний ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, тобто можливість його виправлення без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього судом у відповідності до ст. 76 КК України обов`язків, а також і без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, згідно вимог ст. 77 КК України.

Саме таке покарання, на переконання суду першої інстанції, є співмірним та пропорційним для обвинуваченого.

Однак, з урахуванням встановлених обставин, колегія суддів з висновком суду першої інстанції погоджується не повністю.

Так, попри доводи апеляційної скарги прокурора, застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 при призначенні як основного так і додаткового покарання положень ст. 69 КК України апеляційний суд вважає правильним, оскільки обвинувачений дійсно розкаявся у вчиненому, має позитивну характеристику, одружений, на його утриманні знаходяться малолітня дитина, дружина, батьки пенсійного віку, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності ОСОБА_8 не притягувався та обвинувачений має ряд захворювань. Все перелічене, суд першої інстанції обгрунтовано визнав таким, що впливає на міру призначення обвинуваченому покаарння.

Однак, з урахуванням таких обставин, а також висловлену в ході апеляційного розгляду справи позицію прокурора, покарання у виді 5 років позбавлення волі для ОСОБА_8 колегія суддів вважає таким, що не зовсім відповідатиме меті такого покарання.

Апеляційний суд погоджується з тим, що вчинений обвинуваченим злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, він пов`язаний із незаконним обігом наркотичних засобів, тобто в ньому дійсно існує негативний ризик для суспільства. Водночас, керуючись ст. 408 КПК україни, з урахуванням вище встановленого, зокрема особи обвинуваченого, апеляційний суд вважає за можливе вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 виду основого покарання, та замість покарання у виді 5 років позбавлення волі, визначити покарання у виді 5 років пробаційного нагляду з покладенням на обвинуваченого виконання окремих обов`язків.

Такий вид покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Також колегія суддів не вбачає підстав і для призначення обвинуваченому додаткового покарання конфіскації майна, оскільки про це в апеляційній скарзі прокурора питання не порушувалось, а судом першої інстанції підстав для його призначення встановлено не було.

Оскільки за результатами апеляційного розгляду справи колегія суддів дійшла висновку, про те, що для обвинуваченого ОСОБА_12 слід обрати покарання у виді пробаційного нагляду, що виключає застосування відносно ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08.12.2023, відносно ОСОБА_8 , змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, до покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді пробаційного нагляду строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки:

1) періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання або роботи;

3) не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4