Номер провадження: 11-сс/813/1382/24
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.08.2024 якою в межах к/п №0000716 від 06.06.2024 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїлі Одеської обл., громадянина України, з середньою освітою, розлученого, який має неповнолітню дитину, працюючого таксистом, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 23.10.2024, із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було частково задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 23.10.2024 із утриманням у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України із визначенням застави у розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 211 200 грн.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу, який водночас не є для підозрюваного безальтернативним.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою з таких підстав:

- наявні матеріали провадження свідчать про обґрунтовану підозру за кваліфікуючими ознаками сприяння переправленню кількох осіб через державний кордон, однак відсутні докази корисливих мотивів та участі ОСОБА_7 складі організованої групи;

- підозрюваний ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, двох дітей, проживає в м. Одесі на протязі 7 років, працює у службі таксі, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався;

- визначений розмір застави є непомірним для підозрюваного ОСОБА_7 , який не має у власності нерухомого майна та жодним чином не співвідноситься із розміром можливої вигоди, отриманої в результаті можливого вчинення інкримінованого злочину;

За таких обставин, захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 28.08.2024 та застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або зменшити заставу до 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник та підозрюваний підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі з огляду на такі обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вбачається із матеріалів, які надані апеляційному суду ОСОБА_7 , підозрюється у тому, що він, не пізніше лишня 2024, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, володіючи добрими організаторськими здібностями, керуючись корисливим мотивом і прагненням до наживи з метою незаконного збагачення та отримання матеріальних благ за рахунок вчинення корисливих злочинів, пов?язаних із незаконним переправленням осіб через державний кордон України, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, організували на території Одеської обл. незаконне переправлення чоловіків, яким заборонено виїзд за межі країни під час воєнного стану через державний кордон України, поза межами пункту пропуску на територію Республіки Молдова, за грошову винагороду у сумі 8000 доларів США за одну особу за обставин, які містяться у клопотанні слідчого.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , протоколом обшуку території подвір`я за адресою: АДРЕСА_3 , протоколом обшуку автомобіля Hyundai Sonata д/н НОМЕР_1 , протоколами НСРД.

На підставі аналізу матеріалів провадження, колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді відносно того, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із вчиненням злочину, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України та виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання його імперативних завдань.

У цьому контексті апеляційний суд також враховує ту обставину, що захисником не оспорюється обґрунтованість підозри ОСОБА_7 за кваліфікуючими ознаками сприяння переправленню кількох осіб через державний кордон.

Не вирішуючи питання щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, апеляційний суд зауважує, що наявність групи осіб вбачається із пояснень зокрема свідка ОСОБА_11 , а наявність корисливої спрямованості інкримінованого злочину вбачається зі змісту розмови підозрюваного ОСОБА_10 із заявником.

Окрім того, апеляційний суд зауважує, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

При цьому, стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку.

Що стосується наявності ризиків у вказаному кримінальному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики, визначені в п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Існування вказаних ризиків обумовлене тяжкістю покарання, яке може бути призначене підозрюваному ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим та тією обставиною, що інкримінований злочин за версією органу досудового розслідування вчинений за попередньою змовою групою осію, що свідчить про можливість перешкоджати кримінальному провадженню та впливати на свідків та інших підозрюваних.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Апеляційний суд враховує аргументи захисту відносно того, що підозрюваний ОСОБА_7 має на утримані дитину, проживає в м. Одесі на протязі 7 років, працює у службі таксі, водночас зауважує, що зазначені обставини поза розумним сумнівом не спростовують існування ризиків, більш того не стали для підозрюваного стримуючим фактом при виборі неправомірної поведінки.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Окрім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Апеляційний суд на підставі аналізу наданих матеріалів, приходить до висновку про те, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що з огляду на обґрунтованість підозри та наявність ризиків на теперішній час потребують виняткового контролю, який здатний забезпечити лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, який водночас не є для підозрюваного безальтернативним.

Разом з тим, що стосується доводів захисника відносно непомірного розміру застави, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з приписами п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Оскаржуваною ухвалою підозрюваному ОСОБА_7 визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 211 200 грн.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

В цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги положення п. 25 рішення ЄСПЛ у справі «Істоміна проти України» від 13.01.2022, в якому Суд зауважує на тому, що загальні принципи щодо обґрунтування визначення розміру застави наведені в рішеннях у справах «Корбан проти України» (Korban v. Ukraine), заява №26744/16, п.п. 154-157, від 04.07.2019), та «Мангурас проти Іспанії» [ВП] (Mangouras v. Spain), заява №12050/04, п.п. 78-81, ЄСПЛ 2010). Зокрема, гарантія, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, п. 70, від 22.05.2018). Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим ст. 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави (див. рішення у справі «Хрістова проти Болгарії» (Hristova v. Bulgaria), заява №60859/00, п. 111, від 07.12.2006).

Колегія суддів враховує, що підозрюваний ОСОБА_7 працює у службі таксі, не має у власності нерухомого майна, що очевидно свідчить про те, що визначений слідчим суддею розмір застави є для нього непомірним та нівелює сам зміст застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Слід зазначити і про те, що жоден із визначених КПК запобіжних заходів не покаранням. Такі заходи є попереджувальними, і їх метою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків в разі, якщо є побоювання здійснення підозрюваним будь-яких дій, що заважають встановленню істини у кримінальному провадженні.

Застава лише має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків на період досудового розслідування, тобто фактично перевірки слідчої версії. Варто звернути увагу на положеннях КПК України, відповідно до яких у клопотанні про застосування запобіжного заходу повинні міститись не тільки виклад обставин, на підставі яких обвинувачення дійшло до висновку про необхідність внесення застави, а і посилання на матеріали і докази, що підтверджують ці обставини. При цьому саме докази, а не лише припущення сторони обвинувачення, мають доводи співмірність для підозрюваного запропонованого розміру застави.

Повертаючись до матеріалів справи, апеляційний суд зауважує, що слідчий у своєму клопотання, обґрунтовуючи розмір застави посилається на те, що ОСОБА_16 та ОСОБА_7 за обставинами інкримінованого злочину повинні були отримати 40 000 доларів, що складає близько 1 648 000, та зазначила, що вбачаються підстави вважати що вони могли систематично вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення. Будь яке інше обґрунтування розміру застави у сумі 3 000 748 грн. у клопотанні слідчого відсутнє.

При цьому, врахування розміру незаконного прибутку, щодо якого пред`явлена підозра, є помилковим, оскільки цими коштами підозрюваний не заволодів, а лише мав намір використати їх у майбутньому.

Враховуючи вищевикладені підходи ЄСПЛ до визначення розміру застави та перевіривши матеріали клопотання, колегія суддів вважає, що визначення застави у розмірі 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 211 200 грн., є необґрунтованими і переслідують іншу мету, ніж забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відтак, апеляційний суд не погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для підозрюваного, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника в цій частині підлягають частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали.

Вирішуючи питання щодо розміру застави, апеляційний суд враховує обґрунтованість підозри, специфіку інкримінованого злочину, який вчинений у найбільш несприятливий для суспільства час, наявність ризиків, відомості про особу підозрюваного та приходить до висновку про те, що застава у розмірі 80 прожиткового мінімуму для працездатних осіб буде утримувати підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки та не перетворить обраний йому запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 411 КПК України, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково та застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.10.2024, із визначенням розміру застави, в межах визначених ст. 182 КПК України.

Керуючись ст.ст. 24, 176, 177, 182, 183, 370, 403, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 492, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.08.2024, якою в межах к/п №0000716 від 06.06.2024 відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 23.10.2024, із визначенням застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжнй захід у виді тримання під вартою строком до 23.10.2024.

Визначити розмір застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 09.09.2024, заставна сума за ОСОБА_7 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення застави за підозрюваного ОСОБА_7 негайно звільнити його з-під варти та покласти на нього строком до 23.10.2024 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- з`являтись за вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді;

- не відлучатись з Одеської обл. без дозволу слідчого, прокурора або слідчого судді;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю про зміну свого місця проживання та роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному та заставодавцю наслідки невиконання обов`язків передбачених ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4