ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1788/24 Справа № 187/2178/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника потерпілого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000508 від 21.10.2021 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_12 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який офіційно не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ст.124 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на суворість та незаконність вироку. Вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що ОСОБА_7 мав прямий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом та навмисно вчинив дії, поєднані з насильством, що є небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого, а предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого становить від ста до двохсот п?ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Одночасно суд, надаючи оцінку застосуванню насильства ОСОБА_7 , вказав про наявність в останнього неконкретизованого умислу на настання будь-яких наслідків, які могли настати від завдання поранень потерпілим.

На думку захисника, встановлення судом прямого умислу ОСОБА_7 на заволодіння транспортним засобом не узгоджується із висновками про неконкретизованість умислу обвинуваченого щодо завдання поранень потерпілим і ставить під сумнів кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 289 КК України.

Вказує, що постріли відбулися у момент боротьби ОСОБА_7 із потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які, вимагаючи в нього борг у розмірі 20.000, 00 доларів США, у безлюдному місці заблокували його на задньому сидінні належного їм автомобіля BMW X5, реєстраційний № НОМЕР_1 , та погрожували обвинуваченому. У подальшому, коли потерпілі вискочили із вказаного автомобіля, який у цей час продовжив некерований рух, обвинувачений вимушений був перелізти із заднього сидіння на переднє сидіння та його зупинити, після чого також залишив автомобіль і втік.

Вважає, що за вищенаведених обставин дії ОСОБА_7 були вчинені у стані крайньої необхідності та були спрямовані на захист свого життя і здоров`я. Останній не мав наміру заволодіти транспортним засобом і фактично ним не заволодів, оскільки після зупинки залишив його на місці події, хоча мав можливість поїхати на ньому.

На думку захисника, ОСОБА_7 може нести відповідальність тільки за ст. 124 КК України за заподіяння тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок суду скасувати внаслідок неповноти судового розгляду.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповноту судового розгляду. Вважає, що вирок суду ґрунтується лише на його первинних показаннях, які він на початку досудового розслідуванні надав під психологічним тиском працівників поліції.

Вважає, що перевірка його заяви до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава була проведена не в повному обсязі, оскільки від нього не брали пояснень, а також він був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами перевірки. Саме проведення повної перевірки, на думку цього апелянта, могло сприяти встановленню всіх фактичних обставин у кримінальному провадженні.

Зазначає, що потерпілі 21 жовтня 2021 року погрожували йому фізичною розправою, наставляли до його голови пістолет, нанесли йому тілесні ушкодження, що підтверджується експертними висновками, наявними у матеріалах справи.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати, і призначити на новий розгляд у суді першої інстанції.

Вказує, що вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв?язку з незастосуванням закону України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що судом першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 370, 374 КПК України в мотивувальній частині вироку не наведено формулювання обвинувачення за ч. 3 ст. 289 КК України, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, чим допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, які у розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотними, та які перешкодили суду ухвалити законне і обгрунтоване судове рішення.

Вказує, що суд, кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 289 КК України, безпідставно виключив кваліфікуючу ознаку спричинення великої матеріальної шкоди потерпілому та кваліфікував їх лише за ознакою поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих.

Крім того зазначає, що обвинуваченого було безпідставно виправдано за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки характер його дій, - вчинення прицільних пострілів з гладкоствольної вогнепальної зброї з невеликої відстані в життєво важливі органі потерпілих, - свідчить про їх спрямованість на заподіяння смерті останнім.

Вказує, що суд допустив істотну суперечність, оскільки, зазначивши при викладенні фактичних обставин справи про заволодіння транспортним засобом із корисливих мотивів, він у той же час не застосував при призначенні покарання ОСОБА_7 додаткове покарання у виді конфіскації майна, обгрунтовуючи таке своє рішення недоведеністю корисливого мотиву дій обвинуваченого.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено обчислювати з 22 жовтня 2021 року, тобто з моменту його фактичного затримання, з розрахунку день за день.

До набрання вироком законної сили захід забезпечення кримінального провадження ОСОБА_7 залишено тримання під вартою.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 10951 гривню 60 копійок матеріальної шкоди та 200000 гривень 00 копійок моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 6731 гривню 06 копійок матеріальної шкоди та 150000 гривень 00 копійок моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати: за проведення судової дактилоскопічної експертизи № КСЕ-19/108-21/12999-Д від 08.11.2021 року в сумі 1201,34 грн.; за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи № КСЕ-19/108-21/12999-БД від 24.11.2021 року в сумі 17148,93 грн.; за проведення судової трасологічної експертизи №СЕ-19/104-21/35425-Д від 23.11.2021 року в сумі 1372,96 грн.; за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №СЕ-19/104-21/34743-АВ від 13.12.2021 року в сумі 2745,92 грн.; за проведення судової експертизи зброї №СЕ-19/104-21/38362-БЛ від 08.12.2021 року в сумі 2059,44 грн.; за проведення судової експертизи зброї №СЕ-19/104-23/38205-БЛ від 30.11.2023 року в сумі 2868,00 грн., а всього 27396 гривень 59 копійок.

Вирішено питання про долю речових доказів згідно вимог ст. 100 КПК України.

ОСОБА_7 органами досудового розслідування обвинувачувався у наступному, 21.10.2021 року близько 12 години 30 хвилин, останній знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , на відстані близько 300 метрів від автошляху Т-0412, на задньому сидінні у середині автомобіля марки BMW Х5 з реєстраційним номером НОМЕР_1 разом із своїми знайомими ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Перебуваючи у середині автомобіля марки BMW Х5 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків. В цей час у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство двох осіб, тобто протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 дістав пістолет, який є гладкоствольною вогнепальною зброєю самозахисту - пристроєм моделі «ПМР» № НОМЕР_2 ) калібру 9мм Р.А., із сумки чорного кольору, яка була при ньому, утримуючи його при собі, спрямував та здійснив постріл у бік голови, яка є життєво важливим органом, ОСОБА_10 , який сидів на водійському сидінні, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: сліпого непроникаючого вогнепального поранення голови з вогнепальною раною в потиличній ділянці праворуч, яке супроводжувалось переломом зовнішньої пластинки піраміди правої скроневої кістки з гематомою м`яких тканин правої скронево-тім`яної ділянки, обмеженою субдуральною гематомою, забоєм головного мозку, субарахноїдальним крововиливом, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечними для життя та зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні.

Далі, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , утримуючи в руках вказаний пістолет, здійснив постріл у бік голови, яка є життєво важливим органом, ОСОБА_9 , який сидів на передньому пасажирському сидінні, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: сліпого проникаючого вогнепального поранення голови з вогнепальною раною в лівій скроневій ділянці, яке супроводжувалось вдавленим переломом луски лівої скроневої кістки з масивною гематомою м`яких тканин голови в лівій скроневій ділянці, гострою субдуральною гематомою, розповсюдженими геморагічними забоями головного мозку, субарахноїдальними крововиливами, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння.

Однак ОСОБА_7 не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, у зв`язку з тим, що сталась технічна несправність при досиланні патрону до патронника пістолета.

Крім того, ОСОБА_7 , 21.10.2021 року приблизно о 12 год. 45 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 на відстані близько 300 метрів від автошляху НОМЕР_3 , на задньому сидінні автомобіля марки BMW Х5 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_4 НОМЕР_5 , чорного кольору, 2010 року випуску, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 належить ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В цей час у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто автомобілем марки BMW Х5 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 , керуючись корисливим мотивом, з метою залишення місця вчинення злочину, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, переліз на водійське сидіння та здійснив рух на автомобілі марки BMW Х5 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_4 НОМЕР_5 , чорного кольору, 2010 року випуску у напрямку виїзду з м. Кам`янське, чим здійснив незаконне заволодіння транспортним засобом.

В результаті цих дій, ОСОБА_7 умисно, із корисливих мотивів, з метою використання автомобіля марки BMW Х5 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_4 НОМЕР_5 , чорного кольору, 2010 року випуску в особистих цілях, не маючи будь-якого права керувати чи володіти даним транспортним засобом, без дозволу власника, незаконно заволодів даним транспортним засобом, вартістю 742875,82 грн., що становить більше 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Частково погоджуючись із вказаними в обвинуваченні обставинами, суд першої інстанції встановив наступні фактичні обставини: 21.10.2021 року близько 12 години 30 хвилин, ОСОБА_7 знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , на відстані близько 300 метрів від автошляху Т-0412, на задньому сидінні усередині автомобіля марки BMW Х5 з реєстраційним номером НОМЕР_1 разом із своїми знайомими ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В салоні автомобіля марки BMW Х5 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_4 НОМЕР_5 , чорного кольору, 2010 року випуску, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 належить ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків. Під час якого у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто автомобілем марки BMW Х5 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 , керуючись корисливим мотивом, з метою залишення місця вчинення злочину, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, дістав пістолет, який є гладко ствольною вогнепальною зброєю самозахисту - пристроєм моделі «ПМР» № НОМЕР_2 ) калібру 9мм Р.А., із сумки чорного кольору, яка була при ньому, утримуючи його при собі, спрямував та здійснив постріл у бік голови, яка є життєво важливим органом, ОСОБА_10 , який сидів на водійському сидінні, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: сліпого непроникаючого вогнепального поранення голови з вогнепальною раною в потиличній ділянці праворуч, яке супроводжувалось переломом зовнішньої пластинки піраміди правої скроневої кістки з гематомою м`яких тканин правої скронево-тім`яної ділянки, обмеженою субдуральною гематомою, забоєм головного мозку, субарахноїдальним крововиливом, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечними для життя та зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні.

Далі, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел ОСОБА_7 , утримуючи в руках вказаний пістолет, здійснив постріл у бік голови, яка є життєво важливим органом, ОСОБА_9 , який сидів на передньому пасажирському сидінні, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: сліпого проникаючого вогнепального поранення голови з вогнепальною раною в лівій скроневій ділянці, яке супроводжувалось вдавленим переломом луски лівої скроневої кістки з масивною гематомою м`яких тканин голови в лівій скроневій ділянці, гострою субдуральною гематомою, розповсюдженими геморагічними забоями головного мозку, субарахноїдальними крововиливами, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння. Після чого переліз на водійське сидіння та здійснив рух на автомобілі марки BMW Х5 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_4 НОМЕР_5 , чорного кольору, 2010 року випуску у напрямку виїзду з м. Кам`янське, чим здійснив незаконне заволодіння транспортним засобом.

В результаті цих дій, ОСОБА_7 умисно, із корисливих мотивів, з метою використання автомобіля марки BMW Х5 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_4 НОМЕР_5 , чорного кольору, 2010 року випуску, в особистих цілях, не маючи будь-якого права керувати чи володіти даним транспортним засобом, без дозволу власника, незаконно заволодів даним транспортним засобом, вартістю 742875,82 грн.

Із наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України, а саме незаконного заволодіння транспортним засобом, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих.

За обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_7 визнано невинуватим з наступних мотивів.

На переконання суду, стороною обвинувачення не було надано та не було здобуто під час судового розгляду доказів, який би достовірно вказували, що ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_10 та ОСОБА_9 діяв саме з прямим умислом на вбивство потерпілих, виходячи з показань обвинуваченого, потерпілих і фактичних обставин справи. Таким чином, в діях обвинуваченого був наявний неконкретизований умисел на настання будь-яких наслідків, які могли настати від завдання поранень потерпілим, а відтак у обвинуваченого ОСОБА_7 був відсутній мотив та умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Кримінальна відповідальність за вчинені дії в такому випадку настає за наслідками, що фактично настали. Згідно висновку судово-медичної експертизи потерпілому ОСОБА_9 заподіянні тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент заподіяння, а потерпілому ОСОБА_10 заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечними для життя та зумовили тривалий розлад здоров?я строком понад 3 тижні, що охоплюється складом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та додаткової кваліфікації не потребує.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які на задоволенні апеляційних скарг сторони захисту наполягали, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували; прокурора, потерпілих та представника потерпілих, які на задоволенні апеляційної скарги прокурора наполягали, проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту заперечували; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: 1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; 2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; 3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; 4) чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та інші питання.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції не виконані належним чином.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильної оцінки судом першої інстанції спрямованості умислу ОСОБА_7 при здійсненні пострілів у потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з гладкоствольної вогнепальної зброї, а відтак і безпідставності виправдання останнього за ч. 2 ст. 15, п 1 ч. 2 ст. 115 КК України, колегія суддів приходить до наступного.

Так, для відмежування замаху на умисне вбивство від інших злочинів, пов`язаних із заподіянням потерпілим тілесних ушкоджень, які не потягли настання смерті останніх, належить ретельно дослідити докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

Необхідний причинний зв`язок відображає закономірності розвитку об`єктивного світу, де причина сама в собі містить реальну можливість настання відповідного наслідку. За таких обставин суб`єкт здатен передбачати розвиток природного перебігу подій як закономірних явищ. Вчиняючи ті або інші дії, що із закономірністю тягнуть за собою настання певних наслідків, людина здатна їх передбачити як невідворотний чи можливий результат своїх дій, і саме тому необхідний причинний зв`язок має кримінально-правове значення, а суспільно небезпечні наслідки, заподіяні діянням особи, ставляться їй у провину.

Ознаки суб`єктивної сторони й особливості психічного ставлення винуватої особи встановлюються судами з урахуванням об`єктивних умов вчинення діяння, за встановленими фактичними обставинами вчиненого кримінального правопорушення, на підставі доказів, зібраних у порядку, передбаченому КПК України, та оцінених відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

При встановленні форми та виду вини суд у кожному конкретному випадку виходить з аналізу всіх зібраних у справі доказів, сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховує характер і спосіб його вчинення, інтенсивність і спрямованість протиправного впливу, кількість і локалізацію на тілі потерпілої особи тілесних ушкоджень, причини припинення протиправних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, інше.

Визначальним для кваліфікації кримінального правопорушення з матеріальним складом є суб`єктивне ставлення винуватого до наслідків своїх дій.

У аспекті встановлення підстави кримінальної відповідальності, юридичної оцінки суб`єктивного ставлення до вчиненого, суд мав враховувати, що за ступенем конкретизації у свідомості суб`єкта передбачення можливості настання суспільно небезпечних наслідків виокремлюють визначений (пов`язаний із передбаченням конкретного наслідку) і невизначений (альтернативний) умисли, коли свідомістю винного охоплюється можливість настання двох або більше альтернативних наслідків.

Як вбачається з встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, обвинувачений ОСОБА_7 послідовно здійснив з гладкоствольної вогнепальної зброї самозахисту, - пристрою моделі ПМР № НОМЕР_2 ) калібру 9мм Р.А., - один постріл у бік голови ОСОБА_10 , яка є життєво важливим органом, та один постріл у бік голови ОСОБА_9 , яка є життєво важливим органом.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що ОСОБА_7 здійснив вказані постріли, перебуваючи на задньому сидінні автомобіля BMW Х5 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_4 НОМЕР_5 , при цьому ОСОБА_10 перебував на водійському сидінні того самого автомобіля, а ОСОБА_9 - на його передньому пасажирському сидінні.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у суді першої інстанції надали показання, що узгоджуються між собою, про те, що близько 12 години 30 хвилин 21 жовтня 2021 року, у той час, коли вони разом з ОСОБА_7 їхали у вищевказаному автомобілі, перебуваючи на місцях, відповідно, водія та переднього пасажира, обвинувачений, перебуваючи на задньому сидінні, тобто позаду від них, несподівано для них послідовно здійснив два постріли з вогнепальної зброї - спочатку в область голови ОСОБА_14 , після чого в область голови ОСОБА_9 .

Аналогічні відомості ОСОБА_15 надав у межах слідчого експерименту, проведеного із ним 29 листопада 2021 року.

Висновком експерта № 142-Е від 21 грудня 2021 року встановлено, що враховуючи характер та локалізацію виявлених при судово-медичній експертизі тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли виникнути при взаєморозташуванні потерпілого та нападника, вказаних у вищезазначеному протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_15 .

Аналогічні відомості ОСОБА_10 надав у межах слідчого експерименту, проведеного із ним 29 листопада 2021 року.

Висновком експерта № 144-Е від 21 грудня 2021 року встановлено, що враховуючи характер та локалізацію виявлених при судово-медичній експертизі тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли виникнути при взаєморозташуванні потерпілого та нападника, вказаних у вищезазначеному протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 .

З наведеного вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 здійснював постріли з гладкоствольної вогнепальної зброї самозахисту умисно, з короткої відстані, цілеспрямовано у життєво важливі органи потерпілих, несподівано для них, та припинив свої дії у зв`язку із технічною несправністю зброї, що виникла при досиланні наступного патрону до патронника пістолета після здійснення з нього двох пострілів.

Погоджуючись з апеляційними доводами прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що у зв`язку із наведеними обставинами висновок суду першої інстанції про відсутність в обвинуваченого умислу, спрямованого на умисне вбивство потерпілих, не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, позбавлений належного обгрунтування та є передчасним, у зв`язку із чим вирок суду в частині виправдання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України не може залишатися в силі та підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України.

За таких обставин не може залишатися в силі та підлягає скасуванню вирок суду також в частині засудження обвинуваченого за ч. 3 ст. 289 КК України, оскільки заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим у вироку визнане таким, що охоплюється даним складом злочину.

Колегія суддів вважає за необхідне додатково зазначити, що при вирішенні обвинувачення в частині незаконного заволодіння транспортним засобом суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, істотну суперечність у своїх висновках, а також не проаналізував і не спростував доводи сторони захисту.

Так, судом у вироку визнано встановленим, що у обвинуваченого ОСОБА_7 , який 21 жовтня 2021 року близько 12 години 30 хвилин, знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , на відстані близько 300 метрів від автошляху Т-0412, на задньому сидінні у салоні автомобіля марки BMW Х5 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , разом із своїми знайомими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , виник конфлікт з останніми на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, під час якого у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 , керуючись корисливим мотивом, з метою залишення місця вчинення злочину, дістав із сумки чорного кольору, яка була при ньому, пістолет, який є гладкоствольною вогнепальною зброєю самозахисту, - пристроєм моделі «ПМР» № НОМЕР_2 ) калібру 9мм Р.А., та здійснив постріл у бік голови ОСОБА_10 , який сидів на водійському сидінні, після чого здійснив постріл у бік голови ОСОБА_9 , який сидів на передньому пасажирському сидінні. Після чого переліз на водійське сидіння та здійснив рух на автомобілі марки BMW Х5 з реєстраційним номером НОМЕР_1 у напрямку виїзду з м. Кам`янське, чим здійснив незаконне заволодіння транспортним засобом.

В результаті цих дій ОСОБА_7 умисно, із корисливих мотивів, з метою використання автомобіля марки BMW Х5 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , в особистих цілях, не маючи будь-якого права керувати чи володіти даним транспортним засобом, без дозволу власника, незаконно заволодів даним транспортним засобом, вартістю 742875,82 грн.

Встановивши таким чином, що ОСОБА_7 з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, діючи з корисливих мотивів, здійснив два постріли в осіб, у володінні яких перебував вказаний автомобіль і, позбувшись у такий спосіб перешкод з їх боку, переліз на водійське сидіння та здійснив рух на ньому, тим самим вчинивши незаконне заволодіння цим транспортним засобом, суд першої інстанції не дав ніякої оцінки доводам сторони захисту про те, що після залишення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . салону вказаного автомобіля, останній продовжив некерований рух, внаслідок чого ОСОБА_7 , який перебував на задньому сидінні і не міг залишити салон автомобіля, оскільки задні двері були заблоковані, вимушений був перелізти на сидіння водія та зупинити транспортний засіб, після чого залишив його на місці події.

Судом не було достовірно встановлено, які саме маневри були здійснені автомобілем марки BMW Х5 з реєстраційним номером НОМЕР_1 після того, як за його кермом опинився ОСОБА_7 , як довго тривало керування ним обвинуваченим, яку відстань за цей час подолав даний автомобіль, де саме і у зв`язку із чим обвинувачений його залишив. Така неповнота судового розгляду унеможливлює достовірне встановлення дійсної спрямованості умислу обвинуваченого, а відтак і належну оцінку його дій.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що суд першої інстанції, визнавши встановленим, що злочинні дії обвинуваченого були спрямовані на заволодіння транспортним засобом з корисливих мотивів, не звернув уваги на те, що їх характер, суспільна небезпечність, застосоване знаряддя, тяжкість можливих наслідків вочевидь не узгоджуються із наступними діями ОСОБА_7 після того, як гадана мета була ним досягнута, а саме із тим, що він, отримавши можливість безперешкодно використати вказаний автомобіль на свій розсуд, негайно залишив його, згідно із показаннями цього обвинуваченого безпосередньо на місці події. Зазначена суперечність судом першої інстанції усунута не була.

Крім того, зробивши при викладенні встановлених фактичних обставин справи та обговоренні питання кваліфікації дій обвинуваченого висновки про корисливий мотив злочинних дій ОСОБА_7 , суд першої інстанції не зазначив, у чому саме він полягає і не навів щодо нього будь-якого мотивування. Більше того, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд утримався від призначення додаткового покарання за ч. 3 ст. 289 КК України у виді конфіскації майна, вмотивувавши своє рішення тим, що корисливого мотиву вчинення цього злочину не доведено.

Зазначені неповнота судового розгляду та суперечливість висновків суду є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону у розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення.

Вирішуючи питання про остаточне рішення за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку про неможливість усунення допущених судом першої інстанції порушень у межах апеляційного провадження та ухвалення законного і обгрунтованого остаточного рішення по суті обвинувачення.

Так, обговорення питання винуватості ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України передбачає ухвалення судом апеляційної інстанції свого вироку, що у даному випадку є процесуально неможливим з огляду на обмеження щодо виходу за межі апеляційних вимог у бік погіршення становища обвинуваченого, встановлені ст. 404 КПК України, а також зважаючи на зміст апеляційних вимог прокурора, який не порушує питання про ухвалення нового вироку, а вимагає скасування оскаржуваного вироку у зв`язку із вищенаведеним порушеннями, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що чинним КПК України до переліку істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять вищезазначені обставини, втім одночасно допущені судом першої інстанції порушення не можуть бути усунуті у межах апеляційного розгляду, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.п. 10, 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК України та ст. 23 КПК України, відповідно до яких до загальних засад відноситься презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також безпосередність дослідження показань, речей і документів, вказаний вирок підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

Враховуючи, що вирок суду підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості розгляду апеляційних вимог обвинуваченого та захисника та оцінки їх доводів, які підлягають детальному дослідженню та перевірці у межах нового судового розгляду.

Під час нового розгляду кримінального провадження необхідно усунути вищевказані недоліки, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати наявні докази, дати їм оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, ретельно дослідити доводи сторін, викладені в апеляційних скаргах, надати їм оцінку та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення з дотриманням вимог закону про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону.

У зв`язку із викладеним, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційні скарги обвинуваченого та захисника - частковому задоволенню, а вирок суду підлягає скасуванню, з призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити, продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою, оскільки встановлені щодо нього ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України продовжують існувати і не зменшилася. При цьому враховується, що останній небезпідставно обвинувачується у скоєнні двох особливо тяжких злочинів, пов`язаних у тому числі із посяганням на життя двох осіб із застосуванням вогнепальної зброї, що свідчить про особливу вагомість встановлених щодо нього ризиків і неможливість усунення їх у менш обтяжливий спосіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 409-412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити строк тримання ОСОБА_7 під вартою до 25 серпня 2024 року включно.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4