Провадження № 1-в/761/459/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 про звільнення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який здобув середню освіту, не працює, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.08.2022 за ч.4 ст. 185, ст. 69 КК України, який скасований в частині покарання вироком Київського апеляційного суду від 24 січня 2023 року та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років,

від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України,

за участю:

секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

засудженого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.08.2022 за ч. 4 ст. 185, ст. 69 КК України, який скасований в частині покарання вироком Київського апеляційного суду від 24 січня 2023 року та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Дане клопотання обґрунтовується тим, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.08.2022 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч. 4 ст. 185, ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Вироком Київського апеляційного суду від 24.01.2023 вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15.08.2022 в частині призначеного покарання скасовано та останньому призначено покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Вказаний вирок набрав законної сили 24.01.2023 року.

Початок строку відбування покарання - 14.06.2022, кінець строку - 14.06.2027 року.

Разом з тим, 09.08.2024 набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Цим Законом внесені зміни у розмежування адміністративного та кримінального правопорушення проти власності. Так, з 09.08.2024 за крадіжку чужого майна, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян (у 2024 році - до 3028 грн.; у 2023 - до 2684 грн.; у 2022 - до 2481 грн.), настає відповідальність за статтею 51 КУпАП.

Враховуючи наведене, а також беручи до уваги положення ч. 2 ст. 74 КК України, начальник Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 просить привести вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15.08.2022 та вирок Київського апеляційного суду від 24.01.2023 у відповідність.

Засуджений ОСОБА_3 клопотання начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 підтримав. Зазначив, що за час відбування покарання зробив для себе відповідні висновки, наразі бажає працевлаштуватися та створити сім`ю. Також додав, що має кримінальне провадження у Києво-Святошинському суді Київської області, в рамках якого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно нього не обирався.

Прокурор ОСОБА_5 щодо задоволення клопотання начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 не заперечував.

Вислухавши думку учасників провадження, ретельно дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, суд прийшов до таких висновків.

Так, п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

У свою чергу, приписами п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України визначено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Таким чином, суд вважає за доцільне першочергово вирішити питання щодо підсудності поданого начальником Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 клопотання про звільнення від покарання ОСОБА_3 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України Шевченківському районному суду м. Києва.

Із долученої до клопотання довідки начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 вбачається, що Державна установа «Київський слідчий ізолятор» не є установою відбування покарання для засудженого ОСОБА_3 , разом з тим, згідно з приписами частини 1,2 ст. 539 КПК України вказана установа є місцем виконання вироків, якими останнього засуджено до покарання у виді позбавлення волі, з моменту набрання ними законної сили.

У відповідності до положень ст. 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Так, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.08.2022 ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. Разом з тим, вироком Київського апеляційного суду від 24.01.2023 вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15.08.2022 в частині призначеного покарання скасовано та останньому призначено покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Враховуючи вищенаведене, вказане рішення набрало законної сили 24.01.2023 року.

Згідно з ч. 1 ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Так, долученою до клопотання копією розпорядження Дніпровського районного суду м. Києва за вих. №755/5193/22/7746/2023 від 20.02.2023 підтверджується, що вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15.08.2022 направлений на виконання до Державної установи «Київський слідчий ізолятор». Вказане розпорядження було отримане адресатом 15.08.2023 року.

Таким чином, враховуючи, що остаточне рішення у справі №755/5193/22, а саме - вирок Київського апеляційного суду від 24.01.2023, набрав законної сили 24.01.2023, при цьому, за таким вироком ОСОБА_3 засуджено до покарання у виді позбавлення волі, місцем виконання якого є Державна установа «Київський слідчий ізолятор», що розташована за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, а відтак, територіально знаходиться у Шевченківському районі м. Києва, суд приходить до висновку, що клопотання начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України підсудне Шевченківському районному суду м. Києва, та вважає за можливе розглянути його по суті.

Як встановлено у ході судового розгляду, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.08.2022 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч. 4 ст. 185, ст. 69 КК України, до покарання позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Вироком Київського апеляційного суду від 24.01.2023 вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15.08.2022 в частині призначеного покарання скасовано та останньому призначено покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

За загальним правилом, закріпленим ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

У той же час, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В силу ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Так, 09.08.2024 набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким внесені зміни у розмежування адміністративного та кримінального правопорушення проти власності.

Отже, з 09.08.2024 за крадіжку чужого майна, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян (у 2024 році - до 3028 грн.; у 2023 - до 2684 грн.; у 2022 - до 2481 грн.), настає відповідальність за статтею 51 КУпАП.

У свою чергу, положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п. п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

У свою чергу, зі змісту вироків Дніпровського районного суду м. Києва від 15.08.2022 та Київського апеляційного суду від 24.01.2023 вбачається, що 14.06.2022 ОСОБА_3 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України. Сума викраденого майна становить 1215 грн. 66 коп.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено, що станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2481 грн. 00 коп.

Враховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_3 майна станом на день вчинення кримінального правопорушення - 14.06.2022 становила 1215 грн. 66 коп., тобто ця сума є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме меншою за 2481 грн. 00 коп., то суд приходить до висновку про те, що, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та відповідно до приписів ст. 537, 539 КПК України, ч. 2 ст. 74 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає звільненню від покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.08.2022, що скасований в частині покарання вироком Київського апеляційного суду від 24 січня 2023 року, та яким ОСОБА_3 призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, оскільки інкриміноване йому діяння не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

У той же час, беручи до уваги те, що суд дійшов висновку про необхідність звільнення ОСОБА_3 від покарання у виді позбавлення волі, при цьому, як встановлено у судовому засіданні, в рамках інших кримінальних проваджень запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 не застосовувався, з огляду на приписи ч.1 ст. 377, ч. 3 ст. 534 КПК України, ОСОБА_3 підлягає звільненню з-під варти в залі судового засідання.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 369-372, 377, 532-534, 537, 539 КПК України, ст. 1-5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. 58 Конституції України, Законом України від 18 липня 2024 року №3886-IX, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.08.2022, що скасований в частині покарання вироком Київського апеляційного суду від 24 січня 2023 року, та яким ОСОБА_3 призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти в залі суду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Ухвала набирає законної сили на наступний день після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголосити 04 жовтня 2024 року о 12 год. 45 хв.

Суддя ОСОБА_1