Справа № 367/4845/24
Провадження по справі № 1-кп/367/790/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0002628 від 01 серпня 2016 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнськ Миколаївської області, РНОКПП НОМЕР_1 , українця, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 289 КК України

ВСТАНОВИВ:

1. Суть обвинувачення.

23 липня 2016 року близько 00 год. 15 хв (точний час судовим розглядом не встановлено), перебуваючи біля автомийки, розташованої по АДРЕСА_2 , побачивши належний потерпілій ОСОБА_7 автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був припаркований поряд із вказаною автомийкою, вирішив незаконно заволодіти зазначеним вище транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 23.07.2016 близько 00 год. 15 хв (точний час не встановлено), ОСОБА_5 підійшов до даного автомобіля, впевнився, що за його діями не спостерігає власник, без вжиття засобів подолання перешкод, відкрив незачинені ліві передні двері даного транспортного засобу та сів за кермо.

Після чого, 23.07.2016 близько 00 год. 15 хв (точний час не встановлено), ОСОБА_5 усвідомлюючи, що діє поза волею власника автомобілю марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , та поза волею користувача даного автомобілю ОСОБА_8 , не маючи на нього ані дійсного, ані передбаченого права, завів двигун за допомогою ключів, які надав йому законний користувач даним транспортним засобом ОСОБА_8 та поїхав по вулиці Северинівська в напрямку вулиці Полтавська в м. Ірпені Бучанського району Київської області.

Рухаючись по вул. Северинівська в м. Ірпені Бучанського району Київської області, навпроти будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не впорався із керуванням і здійснив зіткнення із автомобілем марки «Mazda 6» реєстраційний номер НОМЕР_3 та автомобілем марки «BMW E-46/318» реєстраційний номер НОМЕР_4 , які були припарковані поряд з будинком АДРЕСА_3 . Відповідно до висновку експерта матеріальний збиток нанесений власнику автомобіля марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , внаслідок його пошкодження під час дорожньо - транспортної пригоди 23.07.2016 становить 720 160 грн. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 , автомобіль «VOLKSWAGEN TOUAREG», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 пошкоджено, у зв`язку з чим, власнику автомобіля ОСОБА_7 заподіяно матеріального збитку на загальну суму 720 160 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдало великої матеріальної шкоди.

2. Позиція сторони обвинувачення, обвинуваченого та потерпілої.

Прокурор просить суд визнати винним ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у вигляді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Обвинувачений просить суд визнати його невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України та виправдати в зв`язку з недоведенням його вини та цивільний позов залишити без розгляду.

Захисник обвинуваченого просить визнати ОСОБА_5 невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та виправдати в зв`язку з недоведенням того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, цивільний позов залишити без розгляду, заявляючи про відсутність правових підстав для його задоволення, а також про необхідність застосування наслідків спливу позовної давності.

Представник потерпілої просить визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України та призначити йому покарання в межах санкції ч. 3 статті 289 КК України. Задовольнити цивільний позов та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 1 731 266,96 грн та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

3. Дослідження доказів та мотиви суду щодо прийнятого рішення.

У зв`язку з невизнанням своєї провини обвинуваченим, судом було розпочато дослідження доказів в повному обсязі, проведено допити потерпілої, свідків, обвинуваченого, досліджено письмові докази та відеозапис.

3.1.Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив суду, що влітку 2016 року працював неофіційно на мийці за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 зателефонував близько дев`ятої години вечора, приїхав на мийку на автомобілі, обвинувачений сів з правої сторони та поїхали додому до ОСОБА_8 . ОСОБА_8 біля дому вийшов з машини, а обвинувачений поїхав на мийку. Поставив автомобіль перед мийкою, так як в боксі був автомобіль, так як заїзд до боксу дуже специфічний, легкові автомобілі заїжджали в бокс, а джип треба було ставити наіскосок. А для цього треба було розвернутися та заїхати наіскось через бокс. Він взяв автомобіль з метою загнати його на мийку та помити. Оскільки район густо населений, машини припарковані так, що розвернутися дуже важко, а він не має навиків керування великим автомобілем, та для того щоб не подряпати або вдарити автомобіль він поїхав розвернутися на перехрестя на вул. Полтавську, бо так було простіше розвернутися на великогабаритній машині. ДТП трапилось внаслідок того, що він не вибрав безпечної швидкості руху та не впорався з керуванням, машина внаслідок зіткнення з іншим авто перевернулась. Після ДТП він побіг на мийку дзвонити ОСОБА_10 , та розповісти про те, що він потрапив в ДТП. Оскільки були погрози зі сторони ОСОБА_8 він переховувся від нього. До правоохоронних органів стосовно погроз ОСОБА_8 не звертався.

Факту заволодіння автомобілем в своїх діях не бачить, оскільки ключі від автомобіля передавались добровільно і від того які задачі були поставлені він загоняв машину в бокс для миття, або вигоняв з боксу та ставив на стоянку біля боксу.

3.2.Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 повідомила суду що в 2016 році літом, вночі (близько 12 год. 00 хв.) чоловіку зателефонували та повідомили, що з машиною «VOLKSWAGEN TOUAREG», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , трапилась аварія та машина розбита. Знає, що чоловік залишив машину на мийці, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , а потім був дзвінок, про те,що сталося ДТП за участю їх машини, хто телефонував не знає. Від чоловіка дізналась, що це був співробітник мийки. Знає, що автомобіль залишала в самій мийці, разом з ключем, на той випадок, якщо вчасно не встигнемо забрати автомобіль, а його треба бути вигнати з мийки. Оскільки автомобіль вигнали з мийки та проїхали на ньому не один метр та потрапили в ДТП, то вважає що співробітник мийки незаконно заволодів її машиною. Машину в подальшому було продано на запчастини, обвинувачений не відшкодовував шкоду потерпілій.

3.3. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , який є чоловіком потерпілої, пояснив суду, що приїхав в 2016 чи 2017 році на автомобілі «VOLKSWAGEN TOUAREG», реєстраційний номер НОМЕР_2 на мийку в районі дев`яти - півдесятої вечора, там находився мийщик ОСОБА_11 , обвинувачений, в якого запитав, як довго треба чекати, щоб помити машину, на що він відповів про півтори - дві години. Так як мийка працює цілодобово, залишив машину рядом з мийкою на парковці, закрив машину та залишив ключ від неї ОСОБА_11 на мийці. Попросив, щоб ОСОБА_11 зателефонував як помиє машину та пішов пішки додому. Близько дванадцятої - пів на першу вночі йому зателефонували та повідомили, що машина потрапила в ДТП. Коли він прийшов на мийку, побачив свою перевернуту машину на другій стороні метрах в 150 від мийки. Окрім його машини, там ще було одна чи дві пошкоджені машини. Що це угон автомобіля, зрозумів коли побачив машину на іншій стороні від мийки, так як машина поїхала в противоположний бік від мийки. Обвинувачений ніколи не підвозив його додому. Обвинувачений не відшкодував матеріальної шкоди потерпілій.

3.4. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , який на час подій був орендатором мийки, пояснив суду, що коли сталося ДТП він був дома. Йому зателефонували працівники мийки та повідомили, що сталося. Коли стали розбиратися, що сталося, то по камерах відеоспостереження було видно, що приїхав потерпілий на своїй машині «VOLKSWAGEN TOUAREG», забравши ОСОБА_11 з робочого місця, невідомо куди завів останнього і потім вже по камерах було видно, що ОСОБА_11 приїхав сам на машині марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», білого кольору. Машину знає, бо неодноразово обслуговували. Коли ОСОБА_11 приїхав до боксу, в боксі був ще один співробітник мийки, який стояв та розмовляв зі своїм клієнтом. ОСОБА_11 зайшов до боксу, щось сказав співробітнику мийку, потім сів в машину «VOLKSWAGEN TOUAREG», поїхав спочатку вліво, там розвернувся, потім з розгону полетів вправо, внаслідок чого скоїв ДТП. В ОСОБА_11 була можливість взагалі нікуди не їхати. Руслану нічого не заважало просто заїхати в бокс та помити машину. Йому просто потрібно було заїхати в бокс, оскільки машина стояла під боксом.

3.5. Письмові докази:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002628 за ч.3 ст.289 КК України (том 1, а.с.115-116);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 27.07.2016 року, згідно якого ОСОБА_9 повідомила, що в період з 22 год. 22.07.2016 року по 00 год. 18 хв. 23.07.20216 року за адресою: АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_5 незаконно заволодів автомобілем марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», реєстраційний номер НОМЕР_2 ( том1, а.с.117-118);

- заява ОСОБА_9 про кримінальне правопорушення в порядку ст. 214 КПК України ( том1, а.с.119);

- протокол огляду місця події від 01.08.2016 року згідно якого безпосереднім місця події є територія, що розташована по АДРЕСА_3 . Оглядом встановлено, що праворуч від автомийки «Wash» розташований автомобіль «VOLKSWAGEN TOUAREG», білого кольору. На момент огляду вказаний автомобіль має ряд пошкоджень. Згідно свідоцтва про реєстрацію власником автомобіля є ОСОБА_9 ( том 1, а.с.120-122);

- розписка ОСОБА_8 про отримання від співробітників поліції автомобіля марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить його дружині ОСОБА_9 (том 1, а.с.123);

- довідка про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 0002628 ( том 1 а.с.124);

- висновок експерта № 19/8-04/347 від 02.09.2016р. (з ілюстрованою таблицею), згідно якого матеріальний збиток нанесений власнику автомобіля марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , внаслідок його пошкодження під час дорожньо транспортної пригоди 23.07.2016 року становить: 720 160,00 грн (том 1, а.с.125-140);

- довідка про процесуальні витрати щодо залучення судового експерта кримінальному провадженні № 0002628 (том 1 а.с.141);

- висновок експерта № 19/8-02/1120 від 10.10.2016р. (з ілюстрованою таблицею), згідно якого рульове керування автомобіля «VOLKSWAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_2 , на момент огляду, знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед ДТП, не виявлено. Система робочого гальма автомобіля «VOLKSWAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_2 , на момент огляду, знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмовлення в роботі системи робочого гальма перед подією, не виявлено. Підвіска автомобіля «VOLKSWAGEN TOUAREG», номерний знак НОМЕР_2 , на момент огляду знаходиться в технічно несправному стані, через руйнування поворотного кулака лівого переднього колеса. Дана несправність виникла в процесі дорожньо транспортної пригоди. Несправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед подією, не виявлено (том 1, а.с. 142-145);

- Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002628 за ч.3 ст.289 КК України (том 1, а.с.146);

- ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 04 січня 2017 року про надання дозволу на отримання інформації, яка знаходиться в операторів та провайдерів телекомунікацій, про зв`язок абонента, надання телекомунікаційних послуг, в тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання, що виходили на зв`язок з номеру НОМЕР_5 ( том 1, а.с.147-149);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 11.01.2017 року в період часу з 10 год. 05 хв до 10 год. 40 хв з додатком, згідно якого у приміщенні ПрАТ «Київстар», за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська,53 у відповідності до ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 04.01.2017 року вилучено лазерний диск СD-Verbatim,700 МВ,52 х, 80 мін. з написом «Київстар», вх: 275 вих:191/3/КТ з інформацією згідно ухвали (том 1, а.с.150-151);

- протокол огляду документів від 13 травня 2024 року, відповідно до якого абонент "А" - НОМЕР_5 здійснює вихідні та отримає вихідні з`днання з абонентами ОСОБА_13 , в абонентах "В" не виявлено наступних номерів - НОМЕР_6 (який належить ОСОБА_8 ), НОМЕР_7 (який належить потерпілій ОСОБА_7 ), НОМЕР_8 (який належить свідку ОСОБА_12 ) ( том 1, а.с.153-156);

-

-протокол проведення слідчого експерименту від 02 травня 2024 року в період часу

12 год. 21 хв. по 12 год. 40 хв. у АДРЕСА_2 за участю підозрюваного ОСОБА_5 із застосуванням технічних засобів фіксації, відеокамери марки «Panasoniс», згідно якого ОСОБА_5 продемонстрував рух автомобіля Вольксваген до місця проживання свідка ОСОБА_8 , рух автомобіля до мийки, механізм постановки автомобіля біля мийки, подальший рух автомобіля до вул. Полтавської та місця ДТП (том 1, а.с.167-171);

-протоколом огляду місця події від 03 травня 2024 року в період часу з 16 год. 02 хв

по 18 год. 27 хв. (з фотозображеннями та схемами), яким встановлено, що поряд із автомобільною мийкою, що за адресою - АДРЕСА_2 , виявлено 5 місць де можливо було здійснити маневр розвороту. Відповідно до правил дорожнього руху, водій повинен уміти вибирати спосіб розвороту, виходячи з обставин на дорозі. Розворот на дорогах здійснюють переважно за один прийом з лівого ряду, але при недостатній ширині проїзної частини дозволяється розворот також з крайнього правого положення. Якщо ширина відстані для розвороту менша за два мінімальних радіуси повороту автомобіля, то розворот виконують кількома прийомами із застосуванням заднього ходу. Схема маневрів розвороту, які можливо було застосувати у місцях можливих розворотів під поз. № 3.1 - 3.5. В ході огляду місця події нічого не вилучалось ( том 1, а.с.173-182).

3.5 Відео докази:

Судом досліджено відеозапис, як додаток до протоколу проведення слідчого експерименту (том 1, а.с.173).

3.6. Аналіз пред`явленого обвинувачення.

Досліджуючи та співставляючи показання обвинуваченого, потерпілої, свідків, зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що їх показання частково збігаються, відповідають встановленим судом обставинам справи, зокрема, єдиним питанням, що оспорюється, є наявність або відсутність мети у обвинуваченого, направленої на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Так, ніким не заперечується, що автомобіль Вольксваген був переданий з ключами обвинуваченому для його мийки. Зі слів свідка ОСОБА_12 та обвинуваченого, останній не був офіційно працевлаштований на роботу до ОСОБА_12 . Також, ніким не заперечується, що саме обвинувачений сів за кермо автомобіля, завів його, але одразу не заїхав, а почав рух в іншу сторону,зі слів обвинуваченого, для розвороту.

Приблизна відстань між приміщенням мийки та місцем скоєння ДТП становить 150 метрів, і мається декілька місця для розвороту авто, що визначено у протоколі огляду місця події від 03.05.2024р.

Також, з показань свідка ОСОБА_12 вбачається, що спочатку обвинувачений поїхав у напрямку, протилежному від місця скоєння ДТП, а в подальшому розвернувся та вже попрямував до вул. Полтавська, де і було скоєно ДТП.

Зі слів свідка ОСОБА_8 він надавав дозвіл лише на переміщення його машини на мийку та з мийки.

Згідно примітки до ст. 289 КК України під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Це означає, що винна особа всупереч або поза волею власника (користувача), протиправно вилучає транспортний засіб. Суб`єктивна сторона цього злочину виражається в прямому умислі. Особа усвідомлює, що протиправно заволодіває чужим транспортним засобом всупереч або поза волею власника (користувача), і бажає це зробити.

Суд приймає до уваги і те, що з показань обвинуваченого та свідка ОСОБА_12 вбачається приїзд на мийку автомобіля Вольксваген, де за кермом був саме обвинувачений, що свідчить про надану йому можливість рухатись самостійно на автомобілі, але напрямок руху, де було скоєно ДТП, те, що це місце знаходиться в протилежній стороні від місця, де проживає ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 , рух автомобіля до місця ДТП зумовлює висновок суду, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдало великої матеріальної шкоди.

Вивчаючи відомості про особу обвинуваченого, суд встановив, що ОСОБА_5 раніше не судимий, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується формально нейтрально, про що свідчать: повідомлення з ДЗ «Спеціальна медико санітарна частина № 2» АДРЕСА_5 , КНП «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» м. Южноукраїнськ Миколаївської області, довідки - характеристики з місця проживання, вимоги щодо судимості (том 1, а.с.158-166).

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, молодий вік обвинуваченого, його репутацію, обставини вчинення діяння, дані, які характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, обставини того, що обвинувачений не відшкодував майнову шкоду потерпілій, визнаючи факт ДТП, перебував у розшуку впродовж майже 8 років, а також - обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які згідно статті 66 КК України пом`якшують покарання або згідно статті 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , не встановлено.

В пункті 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року звернута увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Судом при призначенні покарання враховуються вимоги статті 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

З огляду на особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, суд приходить до висновку про можливість призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 3 ст. 289 КК України в межах санкції вказаної статті без конфіскації майна, в редакції № 270-VI від 15 квітня 2008 року, яка була чинною на момент вчинення кримінального правопорушення.

Підстав для застосування статті 69 КК України суд не вбачає.

Обрана міра покарання, на переконання суду, відповідає не тільки тяжкості вчиненого злочину, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованою та буде відповідати цілям покарання.

4. Розгляд цивільного позову.

Цивільний позов заявлено про стягнення з відповідача ОСОБА_5 суми матеріального збитку, який був завданий ОСОБА_9 , неправомірними діями ОСОБА_5 у розмірі 1 731 266 грн 96 коп., яка складається з суми матеріального збитку, встановленого висновком судово- автотоварознавчою експертизою № 19/8-04/347 від 02.09.2016 року, що становить 720 160,00 грн з врахуванням приписів ст. 625 ЦК України на дату складання позову (індекс інфляції,3% річних) та 100 000,00 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог,щодо стягнення моральної шкоди представник потерпілої вказує, що у зв`язку із вчиненням ОСОБА_5 злочину, ОСОБА_9 зазнала сильного душевного болю, страждань та переживань, в сили того, що останній фактично знищив її майно, у зв`язку з чим вона доволі тривалий час не могла користуватися власним транспортом, що в свою чергу, позбавило її можливості належним чином задовольняти як її власні потреби, так і потреби її родини, що звичайно порушило її сімейний усталений лад життя, негативно відобразившись на психологічному стані усієї її родини. В свою чергу ОСОБА_5 , не висловивши навіть елементарного вибачення за свої злочинні дії, з метою уникнення юридичної відповідальності, так і відшкодування завданої шкоди, майже 8 років переховувався від слідства, що лише погіршило її емоційний стан та посилило зневіру у справедливість ( том 1, а.с.48-49).

У відзиві на позовну заяву, надану представником відповідача, адвокатом ОСОБА_6 , просить залишити позовну заяву ОСОБА_9 без розгляду посилаючись на те, що даний цивільний позов безпідставно заявлено в межах даного кримінального провадження, так як матеріальна шкода, що спричинена ОСОБА_9 внаслідок пошкодження її транспортного засобу внаслідок ДТП, підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, оскільки механічні пошкодження транспортного засобу ОСОБА_9 спричинені внаслідок адміністративного правопорушення, яке скоїв ОСОБА_5 та пов`язані із порушенням останнім Правил дорожнього руху та знаходяться у причинно наслідковому зв`язку саме з порушенням ОСОБА_5 , як учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Також на момент розгляду справи розмір реальних збитків ОСОБА_9 за результатами пошкодження її автомобіля внаслідок ДТП не визначений, зважаючи на продаж нею пошкодженого транспортного засобу. Штрафні санкції у вигляді 3% річних та інфляційне збільшення на суму матеріального збитку, які нараховані представником позивача за період з 23.07.2016 року по 29.05.2024 року за прострочення виконання грошового зобов`язання, нараховані без обґрунтування підстав для їх нарахування, починаючи з 23.07.2016 року, оскільки позовні вимоги ОСОБА_9 пред`явила до відповідача ОСОБА_5 вперше 05.06.2024 року, коли останній отримав у підготовчому судовому засіданні позовну заяву від 28.05.2024 року. Отже, в період з 23.07.2016 року по 29.05.2024 року не було прострочення боржника у правовідносинах сторін, так як кредитор навіть не зверталася до боржника із будь якою вимогою щодо виконання грошового зобов`язання. А відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута за судовим рішенням за результати розгляду цивільного позову в кримінальному провадження. Таким чином обов`язок виконання грошового зобов`язання у даному випадку наступає на підставі судового рішення, а отже застосування представником позивача норм ст. 625 ЦК України можливо лише у подальшому, зокрема з моменту невиконання боржником судового рішення, що набрало законної сили. Цивільний позов не містить обґрунтування розміру моральної шкоди, що позбавляє можливості перевірити правильність нарахованих сум до стягнення та зробити висновок про обґрунтованість позовних вимог ( том 1, а.с.87-90).

Крім того відповідач заявив суду клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності. В якому відповідач посилається на те, що йому 30 листопада 2016 року було повідомлено про підозру у кримінальному провадженні № 0002628 від 01.08.2016 року за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. Позов ОСОБА_9 від 28.05.2024 року він отримав 05.06.2024 року у підготовчому судовому засіданні у дані справі. Таким чином, для ОСОБА_9 , за заявою якої відкрито кримінальне провадження, строк позовної давності щодо відшкодування шкоди, завданої при ДТП, де вина не є обов`язком доведення для позивача, перебіг строку позовної давності почався з 30 листопада 2016 року ( з дати повідомлення ОСОБА_5 про підозру). При цьому 30 серпня 2016 року набрала законної сили постанова Ірпінського міського суду Київської області від 19.08.2016 року у справі № 367/5811/16-п, якою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, внаслідок якого ОСОБА_9 спричинено матеріальну шкоду у вигляді пошкодження належного їй транспортного засобу. ( том 1 а.с.92-94).

У відповіді на відзив, наданий представником потерпілої, адвокатом ОСОБА_14 , останній зазначає, що доводи сторони захисту наведені у відзиві на позовну заяву, сторона захисту вважає надуманими, необґрунтованими та невмотивованими ( том 1, а.с.200-204).

Представник потерпілої під час судового розгляду цивільний позов підтримав.

Прокурор цивільний позов підтримала в частині матеріальної шкоди, в частині моральної на суму 50000,00 грн.

Захисник обвинуваченого заперечувала про цивільного позову, просила суд застосувати строки позовної давності, залишити позов без розгляду.

Обвинувачений підтримав захисника.

Положеннями ч. 1 ст. 129 КПК України встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Також у ч. 1 ст. 368, частинах 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦК України.

При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого заподіяної потерпілій матеріальної шкоди, суд виходить з такого.

Вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, зокрема фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду.

Під час судового розгляду кримінального провадження суд вважає, що заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 720 160,00 грн ( висновок експерта № 19/8-04/347 від 02.09.2016 року) знайшли підтвердження і не виходять за межі обвинувачення.

Стосовно позовних вимог позивача, щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 23.07.2016 року по 29.05.2024 року суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 11 ЦК України передбачається виникнення цивільних прав та обов`язків з рішення суду. Таким чином, на підставі рішення суду можуть виникати зобов`язання, які залежно від змісту можуть бути грошовими або не грошовими.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 липня 2018 року у справі № 910/13314/17 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 липня 2018 року у справі № 2а-11853/10/1570 (адміністративне провадження № К/9901/11867/18), на які послався заявник на обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, суди касаційної інстанції дійшли таких висновків:

- у справі № 910/13314/17: обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає, зокрема у випадку відшкодування збитків та шкоди, оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав. Отже, дія частини другої статті 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із відшкодуванням шкоди як деліктного зобов`язання. Відтак, суди першої та апеляційної інстанцій при визначенні характеру спірних відносин як деліктних зобов`язань і правової норми, що регулює зазначені зобов`язання, помилково поклали на учасника провадження відповідальність за порушення грошових зобов`язань на підставі статті 625 ЦК України;

- у справі 2а-11853/10/1570: за результатами розгляду справи встановлено відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та виконавчим органом як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними. Отже, орган державної влади не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, на момент звернення ОСОБА_9 до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди у ОСОБА_5 не існувало невиконаного грошового зобов`язання перед нею в частині відшкодування майнової шкоди, а тому положення частини другої статті 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченої заподіяної потерпілій моральної шкоди, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Потерпіла ОСОБА_9 не могла користуватися власним транспортом, що в свою чергу, позбавило її можливості належним чином задовольняти як її власні потреби, так і потреби її родини, що звичайно порушило її сімейний усталений лад життя, негативно відобразившись на психологічному стані усієї її родини

Всі наведені обставини потягнули душевні страждання, переживання та негативні емоції та призвели до порушення ритму життя позивача.

Виходячи із вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що заявлена сума моральної шкоди є завищеною, та визначає розмір завданої моральної шкоди потерпілій у розмірі 50 000,00 грн.

Представником обвинувачено було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Представник позивача заперечував проти застосування строків позовної давності вважаючи його надуманим, з однією метою створити обґрунтування для забезпечення обвинуваченому умов уникнення , як кримінальної так і цивільної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, посилаючись при цьому на необґрунтовані та невмотивовані доводи.

У постанові ВП ВС від 13.02.2019 по справі № 826/13768/16 (11-609апп18) визначено, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення.

«Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людині основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, пункт 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51)», йдеться у постанові.

Нормами з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ч. 1 ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

За нормами ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Отже, виходячи із змісту вказаної статті початок перебігу позовної давності для потерпілого у кримінальному провадженні за вимогами про відшкодування шкоди співпадає з моментом появи у кримінальному провадженні особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, тобто коли у потерпілого виникає право на пред`явлення позову до конкретної особи. (Постанова КЦС ВС у справі №452/435/17 від 02.09.2020р.).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19, зазначила, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому, саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (провадження №12-119гс19, пункти 6.43, 6.44).

При цьому питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18)).

Так відповідно реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні доданого до обвинувального акту, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбачено ч. 3 ст. 289 КК України 30.11.2016 року, а з позовом потерпілий звернувся до суду 03.06.2024 року.

Тому, суд приходить до висновку, що потерпілою порушено строк позовної давності.

Проте, представник позивача не просив поновити строк позовної давності.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Беручи до уваги, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, однак заявлені поза межами строку позовної давності, про застосування якої зробила заяву захисник обвинуваченого, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Судові витрати згідно частини 2 статті 124 КПК України, а саме витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення судових експертиз в сумі 1801 гривень 20 копійок, що проводилась експертами КНДЕКЦ МВС України, підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання щодо речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України ( а.с.91).

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді домашнього арешту - залишити без змін до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на два місяці.

Керуючись статтями 50, 65-67, 129, частиною 3 статті 289 КК України, статтями 100, 124, 370, 374, 381, 382 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України (в редакції № 270-VI від 15 квітня 2008 року) та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (СІМ) років без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Згідно з ч. 7 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 у строк відбутого покарання строк перебування його під цілодобовим домашнім арештом з 17 квітня 2024 року до 05 червня 2024 року, з розрахунку 3 (три) дні цілодобового домашнього арешту за 1 (один) день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту до набрання вироком - залишити без змін.

У задоволенні цивільного позову потерпілої - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати, пов`язані із проведенням:

-судової автотоварознавчої експертизи № 19/8-04/347 від 02.09.2016 року у сумі 921

грн 60 коп.;

-судової автотехнічної експертизи № 19/8-02/1120 від 10.10.2016 року у розмірі 879

грн. 60 коп.

Речові докази:

автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 - повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Направити копію вироку не пізніше наступного дня учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1