Справа 755/2513/24 Головуюча в суді І інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/3391/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурораОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000096 від 18.01.2024 за апеляційною скаргою прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29.01.2024 року вироком Дніпровського районного суду міста Києва за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень,

засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді одного року обмеження волі;

на підставі ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням ст.72 КК України, шляхом поглинання більш суворим покаранням, призначеного цим вироком, менш суворого покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 29.01.2024, остаточне покарання ОСОБА_8 визначене у виді одного року обмеження волі;

на підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю один рік та покладенням обов`язків, передбачених ч.1 та п.1 ч.3 ст.76 КК України;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , 17 січня 2024 року, о 15 год. 20 хв., в АДРЕСА_2 , помітив на землі під деревом фрагмент блістера з однією пігулкою білого кольору, що містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, масою 0,022 г., який поклав до правої кишені своїх штанів та став незаконно його зберігати для власного вживання без мети збуту. В подальшому, приблизно о 15 год. 45 хв. за адресою: АДРЕСА_3 , був зупинений працівниками поліції та повідомив, що зберігає при собі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон.

В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів скарги указав на те, що судом, при призначенні покарання ОСОБА_8 неправильно застосовано положення ч.4 ст.70, ст.72 КК України. Зазначив, якщо особі, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком призначено покарання, яке остання має реально відбувати, а наступним вироком призначено покарання, від відбування якого особа звільняється, то положення ч.4 ст.70 КК України не застосовуються, натомість вироки виконуються окремо. Так, вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 29.01.2024 ОСОБА_8 призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. В той же час, оскаржуваним вироком ОСОБА_8 , призначене остаточне покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді одного року обмеження волі з випробуванням. На думку прокурора, призначивши ОСОБА_8 остаточне покарання та звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання у виді штрафу, за попереднім вироком. Просив вирок змінити та виключити посилання на застосування ч.4 ст.70, ст.72 КК України при призначенні остаточного покарання ОСОБА_8 , вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 29.01.2024 виконувати самостійно.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з огляду на таке.

Розгляд обвинувального акта у суді першої інстанції розглядався у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за правилами ст.ст. 302, 381 КПК України, у зв`язку із чим встановлені досудовим розслідуванням обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, судом апеляційної інстанції не перевірялися. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги відповідно до ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, то вони ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до вироку, призначивши обвинуваченому покарання у виді 1 року обмеження волі та застосувавши при призначенні покарання в порядку ч.4 ст. 70 КК України принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначених за даним вироком та вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року, із подальшим звільненням обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року у виді штрафу належало самостійному виконанню.

Призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окреме кримінальне правопорушення. Призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України має ряд особливостей, одна з яких полягає в тому, що в разі, коли особа засуджується до покарання, яке належить відбувати реально, а за наступним вироком звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Приведення призначеного покарання у відповідність до вимог закону можливе шляхом виключення із вироку рішення суду про призначення ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, про що порушене питання у апеляційній скарзі прокурора.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання шляхом приведення його у відповідність до вимог закону.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити із вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року рішення суду про призначення ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів із застосуванням ч.4 ст.70, ст.72 КК України.

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 виконувати самостійно.

В решті вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

____________________ _____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4