№ провадження 1-кс/208/2545/24
УХВАЛА

Іменем України

18 листопада 2024 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання старшого слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в межах кримінального провадження внесеного в ЄРДР за №0001583 від 17.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, відносно підозрюваного :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Тернопільська область, Кременецький район, с. Ридомиль, громадянина України, цивільний шлюб, працюючого не офіційно на фірмі «Котрінс», зареєстрованого: за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, погодженим з прокурором Кам`янської окружної прокуратури, звернувся до слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська із даним клопотанням, яким просить застосувати у рамках кримінального провадження внесеного в ЄРДР №0001583 від 17.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України, у відношенні ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначенням розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що 16.11.2024, приблизно

о 23:30 год., (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 знаходився поряд з будівлею готельно-ресторанного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованою за адресою: буд. АДРЕСА_2 , де перебував також і раніше незнайомий йому ОСОБА_7 .

Під час перебування у вказаному місці та у зазначений час між

ОСОБА_5 та ОСОБА_7 раптово склалися взаємні неприязні відносини та сталася бійка, під час якої у ОСОБА_5 раптово виник протиправний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій раптово виниклий протиправний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 , знаходячись 16.11.2024, приблизно о 23:30 год., (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено) поряд з будівлею готельно-ресторанного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованою за адресою: буд. АДРЕСА_2 , утримуючи в правій руці розкладний ніж, який мав при собі, розташувавшись навпроти ОСОБА_7 та знаходячись від останнього на відстані приблизно 10-15 см, діючи цілеспрямовано, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій та розуміючи при цьому, що шляхом нанесення ударів ножем у тіло людини можливо спричинити їй тілесні ушкодження, передбачаючи такі наслідки та свідомо допускаючи їх настання, застосовуючи достатню м`язову силу, наніс ОСОБА_7 , вказаним ножом декілька ударів в область стегон.

У результаті умисних протиправних дій ОСОБА_5 , потерпілому

ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді різаної рани верхньої третини лівого стегна з пошкодженнями стегнової артерії, лівого колінного суглоба, різаної рани середньої нижньої третини правого стегна, геморагічний шок IV ступеню, що в даному випадку викликали смерть потерпілого, яка настала 17.11.2024 о 01.52 год. у КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги».

Таким чином ОСОБА_5 підозрюється у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

17 листопада 2024 року про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення із правовою кваліфікацією за ч. 2 ст.121 КК України було повідомлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На думку органу досудового розслідування та прокурора, інший будь-який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та знизити ризики, які є актуальними.

В судовому засіданні прокурором підтримано клопотання за його змістом та обґрунтуванням та зазначено, що підставами застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, на підставі зібраних в ході досудового розслідування доказів, а також наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які за своїй сукупності дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п. 1 3 ч.1 ст.177 КПК України, і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним видом запобіжного заходу який зможе запобігти заявленим ризикам, які є реальними.

Слідчий в судовому засіданні підтримав своє клопотання, просив задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 в ході розгляду клопотання пояснив, що подія сталась внаслідок перевищення ним самооборони, оскільки він захищався від нападників. Умислу на заподіяння смерті у нього не було. Просив застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки у нього на утриманні є малолітня донька, а також є літня мати, яка потребує догляду.

Захисник підозрюваного, адвокат ОСОБА_6 , в судове засідання надав письмові заперечення на клопотання слідчого. Викладаючи свою позицію, заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що що даний запобіжний захід є занадто суворим до підозрюваного та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки обставини з яких попередньо було кваліфіковано статтю за ознаками кримінального правопорушення не встановлені. Факти в клопотанні про застосування запобіжного заходу, а також у підозрі викладено стисло та не зовсім відображають події, які стались. До того ж, на допиті в якості підозрюваного ОСОБА_5 повно та правдиво розповів про всі деталі вчинення ним кримінального правопорушення, визнав свою вину в перевищенні самооборони, зобов`язався у подальшому активно співпрацювати з органами досудового розслідування та суду, максимально сприяти розслідуванню данного кримінального провадження.

Щодо ризиків, адвокат зауважив, що вони є недоведеними та необґрунтованими, оскільки підозрюваний перебуває у цивільному шлюбі з гр. ОСОБА_8 та виховує малолітню дітину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Свої батьківські обов`язки підозрюваний виконував завжди сумлінно, приймаючи активну участь у вихованні дитини. Дитина відвідує дошкільний навчальний заклад, підозрюваний вводить та забирає дитину з садка. Цивільна дружина підозрюваного працює медичним працівником в Комунальному некомерційному підприємстві Кам`янської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги». Ураховуючи життєві обставини цивільної дружини, яка не має змоги забирати дитину з дошкільного закладу, підозрюваний ОСОБА_5 забирає та відводить дитину самостійно кожного дня. Також дитина, відвідує різні гуртки за направленням, що потребує в свою чергу постійного догляду за нею. ОСОБА_5 має постійне місце проживання, а саме: АДРЕСА_1 та працюює неофіційно на фірмі «Котрінс». Також, підозрюваний ОСОБА_10 має літню матір, 1951 р.н., яка є пенсіонером та постійно потребуює догляду. Всі зазначені вище факти свідчать про те, що підозрюваний не має і не буде мати бажання переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки має велику родину, яка потребує догляду, моральної та матеріальної підтримки.

Стосовно ризику впливу на свідків, адвокат зауважив, що слідчим в клопотанні про застосування запобіжного заходу не наведено жодних аргументів, які могли б свідчити, про те, що підозрюваний має намір незаконно впливати на свідків у кримінальному проваджені та перешкоджати криміналльному повадженню іншим чином.

В зв`язку з викладеним, адвокат просив застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вважаючи, що такий запобіжний захід цілком здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Вислухавши сторони, дослідив клопотання, матеріали кримінального провадження, підстави та обґрунтування покладені в його обґрунтування, приходжу до наступного:

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Статтею 132 КПК встановлені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження - вони не допускаються, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Як встановлено під час розгляду клопотання, 17 листопада 2024 року про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення із правовою кваліфікацією за ч. 2 ст.121 КК України було повідомлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з досліджених судом матеріалів клопотання, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема:

-протоколом огляду місця події, протоколом огляду місця події та трупу, речовими доказами, протоколом обшуку, посмертний епікриз показаннями підозрюваного ОСОБА_5 , показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , протоколами впізнання за фотознімками, іншими доказами в їх сукупності.

Отже, описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими прокурором матеріалами кримінального провадження дає слідчому судді підстави дійти висновку про можливу причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що виправдовує застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Фактичні данні щодо обставин, що мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування, не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися з зазначених підстав.

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які вказують, що підозрюваний може:

переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (так на думку слідчого судді, ймовірна можливість переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та/або суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні яких він обвинувачується, передбачає, зокрема, покаранням позбавлення волі строком до десяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду.

незаконно впливати на свідків (підозрюваний ОСОБА_5 , особисто знайомий зі свідками, які надали органу досудового розслідування показання, які доводять його причетність до скоєння кримінального правопорушення, з одним із них навіть підтримує зв`язок а отже, в цілях уникнення кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на них з метою викривлення показань на свою користь.)

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків є актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Слідчий суддя бере до уваги, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний поза всяким сумнівом здійснюватиме відповідні незаконні дії, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Доходячи до висновку про наявність ризику, слідчий суддя звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрюваний може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно якого, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

З досліджених слідчим суддею матеріалів кримінального провадження вбачається, що зібрана доказова база відповідає наведеним вище критеріям. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням злочину, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Наявність же будь-яких обставин, що є суперечливими, або свідчать про наявність даних, які підлягають перевірці, є завданням органу досудового розслідування під час розслідування справи з метою підтвердження або спростування підозри, яка стала підставою для затримання, що повинно підтвердити або спростувати підозру.

Посилання ОСОБА_5 на необґрунтованість підозри за ч.2 ст.121 КК України, як зазначено вище, спростовано прокурором в ході розгляду клопотання, а тому оцінюючи в сукупності встановлені в ході розгляду клопотання обставини, а також доведеність слідчим та прокурором заявлених ризиків (п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України), доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання адвоката на те, що в діях підозрюваного вбачаються ознаки іншого кримінального правопорушення, а саме: перевищення меж необхідної оборони, а не ч.2 ст.121 КК України, слідчий суддя сприймає критично, оскільки справа розглядається в межах поданого клопотання та за наявними матеріалами, відповідно яким на даний час у провадженні СВ СУ ГУНП в Донецькій області перебуває кримінальне провадження за № 0001583 від 17.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, санкція якого передбачає позбавлення волі строком від 7 до 10 років, а отже, відповідно до ст.183 КК України, до підозрюваного може бути застосований найсуворіший запобіжний захід.

Відповідно до практики Європейського суду із захисту прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому слідчий суддя враховує і те, що в судове засідання не було надано доказів того, що застосування будь якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Надана до судового засідання цивільною дружиною підозрюваного заява свідчить лише про те, що вона не заперечує проти утримання та забезпечення підозрюваного всім необхідним, проте, не гарантує виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Також, слідчий суддя, не приймає до уваги твердження підозрюваного та його адвоката про необхідність догляду за літньою матір`ю, яка є пенсіонеркою, оскільки, як зазначено самим підозрювваним у судовому засіданні, мати проживає окремо від нього, а отже, має змогу сама про себе дбати.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_5 необхідно обрати найсуворіший запобіжний захід, який дієво забезпечить виконання підозрюваним передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України обов`язків.

Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.

Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

У відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчий суддя дійшов висновку за можливе не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки кримінальне правопорушення у скоєні якого підозрюється ОСОБА_5 , вчинено з застосуванням насильства та спричинило загибель людини.

На підставі вище зазначеного та керуючись ст.ст. 176-179, 184, 186 КПК України, --

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати в межах кримінального провадження №0001583 від 17.11.2024 року, відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4»,строком до 15 січня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

В клопотанні сторони захисту відмовити.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та проголошено 20.11.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1