Справа № 754/9451/24
У Х В А Л А

Іменем України

02 вересня 2024 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження №0000133 від 29.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності,

ВСТАНОВИВ:

До Деснянського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора про закриття кримінального провадження №0000133 у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокуратурою Автономної Республіки Крим здійснюється нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000133 від 29.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Постановою заступника Генерального прокурора від 07.10.2015 року підслідність у вказаному кримінальному провадженні визначена за слідчими прокуратури Автономної Республіки Крим, а постановою прокурора у кримінальному провадженні 29.09.2019 року визначено підслідність за слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, а здійснення процесуального керівництва доручено прокуратурі Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Кримінальне провадження №0000133 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України розпочато на підставі рапорту прокурора щодо необхідності проведення досудового розслідування у порушень, констатованих Європейським судом з прав людини 17 січня 2013 року прийнято рішення у справі «Сізарєв проти України», яким констатовано порушення ст..3 Конвенції у зв`язку з неефективним розслідуванням жорстокого поводження із заявником в Євпаторійському ІТТ. Окрім цього, під час перебування в лікарні заявник цілодобового охоронявся трьома працівниками міліції, вікна його палати мали грати, а двері зачинялись на замок, і цього було достатньо для запобігання його втечі. Європейським судом констатовано порушення ст..3 Конвенції у зв`язку з застосуванням до заявника кайданок, оскільки це було диспропорційним вимогам безпеки та невиправданим приниженням та це становило нелюдське та таке, що принижує гідність поводження.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 27 квітня 2004 року, о 19.00год., ОСОБА_4 було поміщено у камеру № 10 ізолятора тимчасового тримання Євпаторійського міського відділу ГУ МВС України в Автономній Республіці Крим (далі - Євпаторійське ІТТ), в якій перебували близько десяти затриманих. Приблизно через годину, адміністрація ІТТ виявила, що під час перебування у цій камері, заявник зазнав численних тілесних ушкоджень. У період з 29 квітня по 14 травня 2004 року було проведено судово-медичну експертизу. За висновками експертизи, тілесні ушкодження заявника були легкими та могли бути завдані йому 27 квітня 2004 року.

07 травня 2004 року прокуратура м. Євпаторія винесла постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом інциденту. Прокуратура заявила, що, за твердженням самого заявника, він випадково впав з верхнього ярусу ліжка в камері та завдав собі тілесних ушкоджень. Таким чином, підстави для порушення справи були відсутні.

11 травня 2004 року адвокат заявника звернувся до прокуратури м. Євпаторії та прокуратури АРК зі скаргою, що 27 квітня 2004 року заявника було побито в ІТТ. Він стверджував, що адміністрація ІТТ помилково помістила його клієнта в загальну камеру разом з іншими ув`язненими, у тому числі, можливо, зі злочинцями, що мали попередні судимості, в той час як законодавство вимагало, щоб заявник тримався окремо, оскільки йому вперше було пред`явлено кримінальне обвинувачення, і раніше він працював в апараті суду. 12 травня 2004 року прокуратура АРК скасувала постанову від 7 травня 2004 року як передчасну та направила справу на додаткове розслідування. Зазначалось, що заявник, колишній працівник суду, був поміщений у камеру з засудженими злочинцями. Тому це питання вимагало подальшого вивчення. 24 травня 2004 року прокуратура м. Євпаторії винесла постанову про відмову в порушенні кримінальної справи щодо посадових осіб ІТТ з приводу інциденту, що стався 27 квітня 2004 року.

22 червня 2004 року керівник Євпаторійського МВ ГУМВС України в АРК оголосив догану працівникам ІТТ у зв`язку з поміщенням заявника до камери з засудженими злочинцями, у порушення статті 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення». 30 липня 2004 року прокуратура м. Євпаторія винесла постанову про відмову в порушенні кримінальної справи щодо працівників ІТТ, у зв`язку з тим, що не можливо було встановити докази вчинення злочину. Постанова про відмову у порушенні кримінальної справи від 24 травня 2004 року була скасована у той же проміжок часу.

4 серпня 2004 року прокуратура АРК скасувала цю постанову та порушила кримінальну справу за частиною другою статті 125 Кримінального кодексу у зв`язку з твердженнями заявника про його побиття. Розслідування, на даному етапі, стосувалось факту побиття та не було направлене щодо будь-яких конкретних осіб.

10 березня 2005 року Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в АРК завершило власне внутрішнє розслідування з цього приводу. Висновки за результатами розслідування були наступні: інформація щодо причетності працівників міліції до стверджуваного побиття заявника була відсутня; однак, було встановлено, що заявника було поміщено до загальної камери в порушення положень законодавства, а посадових осіб, відповідальних за це рішення було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. За цих обставин такий захід дисциплінарного стягнення вважався адекватним.

Розслідування було продовжене з метою встановлення причетності до цього інциденту інших затриманих. Зокрема, розслідування включало в себе допит осіб, які на момент інциденту знаходились у камері з заявником. 20 грудня 2005 один із затриманих, який тримався у камері № 10 ІТТ 27 квітня 2004 року, зізнався у побиті заявника.

19 березня 2007 Сакський міськрайонний суд визнав його винним в умисному заподіянні заявникові легких тілесних ушкоджень і призначив покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки. Суд відхилив доводи заявника про те, що працівники ІТТ навмисно помістили його до камери з засудженими злочинцями для того, щоб «провчити його», у зв`язку з необґрунтованістю.

Жодних доказів на підтримку тверджень заявника, що двоє інших ув`язнених приймали участь у побитті заявника не було.

Заявник також стверджував, що начальник ІТТ наказав витерти плями крові та інші сліди нападу відразу після інциденту, а також, що він надав усім вказівку говорити, що заявник випадково впав з верхнього ярусу ліжка. Крім того, заявник стверджував, що ввечері 27 квітня 2004 року він був поміщений назад у камеру АДРЕСА_1 , в очікуванні переведення до лікарні, та що його залякували з метою змусити заявити, що він травмувався випадково.

Більшість ув`язнених стверджували, що заявник спровокував бійку голосною і агресивною поведінкою. Один із працівників ІТТ підтвердив історію заявника про те, що начальник ІТТ наказав витерти плями крові в камері № 10, і що перед переведенням до лікарні заявник був поміщений до тієї ж камери. Цьому працівнику було оголошено догану у зв`язку з поміщенням заявника до однієї камери з засудженими злочинцями. Однак, за його твердженнями, неможливо було забезпечити дотримання правових вимог щодо ізоляції ув`язнених, оскільки в ІТТ на той час перебувала подвійна кількість ув`язнених.

Жінка, яка трималась в ІТТ в той же час, що і заявник, підтвердила, що вона витерла плями кров у камері, в коридорі та в слідчій кімнаті, за наказом керівництва. Двоє ув`язнених стверджували, що коли заявника вивели з камери після інциденту, двері камери були відкритими протягом декількох хвилин, і вони побачили як начальник ІТТ і деякі інші працівники декілька разів вдарили заявника. Проте суд не прийняв до уваги ці твердження, оскільки вони не були підтверджені іншими доказами.

Заявник оскаржив вирок суду від 19 березня 2007 року та 15 травня 2007 року апеляційний суд АРК відхилив його апеляційну скаргу у зв`язку з необґрунтованістю. Заявник подав касаційну скаргу , яку 11 жовтня 2007 року Верховний суд відхилив у зв`язку з необґрунтованістю.

Ураховуючи викладене, ЄСПЛ констатовано, що державними органами не проведено належного розслідування тверджень заявника про погане поводження та зобов`язано державу України сплатити потерпілому 94 320 гривень.

У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000133 від 29.09.2015 року слідчим вжито усіх можливих заходів, спрямованих на встановлення потерпілого ОСОБА_5 , можливих свідків та осіб, причетних до вчинення кримінальних правопорушень щодо нього.

Так, у ході досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 18.03.2022 перетнув державний кордон у невідомому напрямку, до цього його місцезнаходження встановлене не було, засоби зв`язку із ним відсутні, у зв`язку з чим допитати його в якості потерпілого з метою встановлення фактичних обставин справи не виявилось за можливе.

Так само не виявилось за можливе встановити та допитати свідків, службових осіб правоохоронних органів, здобути письмові та речові докази у кримінальному провадженні, оскільки усі вони перебувають на тимчасово окупованій території Кримського півострова.

У період з 20.02.2014 року по теперішній час із тимчасово окупованої території півострова Крим до прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя будь-які матеріали щодо службової перевірки за фактом нанесення ушкоджень ОСОБА_5 не надходили.

В рамках проведення досудового розслідування проведено слідчі дії, проте особу, яка вчинила вказане кримінальне правопорушення встановити не вдалось, повідомлення про підозру не виносилось.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 49 КК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, зокрема, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення минуло 5 років.

Оскільки строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 367 КК України закінчився, прокурор звернувся до суду з відповідним клопотанням про закриття кримінального провадження №0000133 від 29.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, на підставі ст. 49 КК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку прокурора, дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 3-1 ч.1 статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 367 КК України, вчинено в період з 2001 по 2005 роки.

Це кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, належить до нетяжкого злочину, оскільки карається штрафом від двох до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, виправними роботами на строк до двох років або обмеженням волі до трьох років.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 49 КК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, зокрема, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення минуло 5 років.

Стаття 49 КК України обмежує строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили кримінальні правопорушення. Строк давності - це передбачений кримінальним законом певний проміжок часу після вчинення кримінального правопорушення, сплив якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Закриття кримінального провадження або звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду (імперативна норма) у разі настання обставин, передбачених пунктами 1-4 ч.1 ст. 49 КК України.

Приймаючи до уваги, що у даному кримінальному провадженні закінчилися зазначені у законі строки, заявлене клопотання прокурора про закриття кримінального провадження №0000133 від 29.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, підлягає задоволенню, оскільки не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, повідомлення про підозру не виносилось, та сплинули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 284 КПК України, ст. 49 КК України, суд

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження №0000133 від 29.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, - закрити, у зв`язку з закінченням строків давності.

На ухвалу може бути подана апеляція до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: