У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0002508 від 27.07.2024 за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, щодо підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

У С Т А Н О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

До слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002508 від 27.07.2024 за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 27 липня 2024 року близько 15 години 00 хвилин ОСОБА_4 разом із ОСОБА_7 перебували в альтанці, що знаходиться неподалік від будинку АДРЕСА_2 , де між останніми на ґрунті особистих раптово виниклих неприязних відносин стався словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_4 виник умисел на заподіяння ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень.

Для реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_8 попрямував до місця свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де взяв пістолет калібру 4 mm Flobert та поклав до наплічної сумки.

У подальшому, близько 15 години 30 хвилин цього ж дня ОСОБА_4 повернувся до альтанки в якій перебував ОСОБА_7 , де діючи умисно, передбачаючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи при цьому настання відповідних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, дістав пістолет із сумки та здійснив два постріли в ділянку голови ОСОБА_7 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді кульового проникаючого поранення лівого ока з контузією тяжкого ступеня, тотального гемофтальму лівого ока, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент заподіяння та такими, що спричинили втрату функцій органів зору.

ОСОБА_4 підозрюється в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, та такому, що спричинило втрату функцій органу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

27.07.2024 о 20 год. 33 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

28.07.2024 ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

29.07.2024 Білоцерківським міськрайонним судом ОСОБА_4 було обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 24.09.2024.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 29.07.2024 підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 24 вересня 2024 року.

Однак завершити досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні у двомісячний термін, а також до спливу строку дії обраного запобіжного заходу неможливо, у зв`язку із необхідністю проведення судово-медичної експертизи, яка перебуває на виконанні у Білоцерківському відділенні ДСУ КОБ СМЕ, судової психіатричної експертизи, яка перебуває на виконанні у КНП КОР «ОПНМО», судової імунологічної експертизи, яка перебуває на виконанні у ДСУ « КОБ СМЕ».

Крім того, після надходження висновків експертів необхідно провести інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, зокрема, відкриття матеріалів іншій стороні, складення обвинувального акту та інше.

У зв`язку з цим, постановою керівника Білоцерківської окружної прокуратури продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців.

Під час обрання міри запобіжного заходу встановлено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не відпали та продовжують існувати в тому самому обсязі.

Враховуючи викладені обставини, що свідчать про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, слідчий просив продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні просив продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, посилався на наявність обґрунтованої підозри, ризиків, передбачених пп.1,3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаного клопотання, посилаючись на його необґрунтованість, вважає, що посилання прокурора на наявність зазначених у клопотанні ризиків не доведено. Окрім цього, захисник просив врахувати стан здоров`я підозрюваного, долучивши до матеріалів судового провадження копії відповідних медичних документів.

Підозрюваний ОСОБА_4 також заперечував проти продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали та правове обґрунтування рішення.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, допитавши свідка ОСОБА_9 , слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого, з огляду на таке.

Як встановлено із матеріалів клопотання, Білоцерківським РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002508 від 27.07.2024 за підозрою ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

27.07.2024 о 20 год. 33 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

28.07.2024 ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2024 щодо ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 30 (тридцять) днів, тобто до 11.02.2024 без визначення розміру застави.

06.02.2024 ОСОБА_10 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.07.2024 щодо підозрюваного ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 20:33 год. 24.09.2024 без визначення розміру застави.

Постановою керівника Білоцерківської окружної прокуратури від 20.09.2024 продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 28.10.2024.

Згідно з ч.ч. 1,2,3,5 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слідчий суддя погоджується із доводами слідчого, що повідомлена ОСОБА_4 підозра повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п.175 рішення від 21.04.2001 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N182).

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язує підозрювану особу з певним злочином, на даному етапі, хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні доказами, дослідженими під час судового розгляду клопотання, а саме: витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань; рапортами; заявою ОСОБА_11 ід 27.07.2024; протоколом огляду місця події від 27.07.2024; протоколами допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 від 28.07.2024; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 27.07.2024; протоколом проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_4 від 28.07.2024; протоколом проведення слідчого експерименту за участі свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 від 28.07.2024.

На думку слідчого судді, вказаних доказів для підтвердження обґрунтованості підозри достатньо, задля переконання стороннього спостерігача у тому, що підозрюваним могли бути вчинені кримінальні правопорушення.

За змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Прокурором в судовому засіданні було доведено та підтверджено зібраними по кримінальному провадженню доказами, долученими до клопотання, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_4 , а також наявність ризиків, визначених пп. 1, 3 ст. 177 КПК України.

Зокрема, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, так як ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років. Усвідомлення можливості настання вказаних вкрай несприятливих наслідків спонукатиме підозрюваного ОСОБА_4 змінювати своє місце проживання та переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. При цьому, слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_4 неодружений, неповнолітніх дітей на утримання не має, непрацевлаштований, а відтак він не має міцних соціальних зв`язків, а ті, що є не стали перешкодою для вчинення ним кримінального правопорушення. Зазначене вказує на ту обставину, що ОСОБА_4 без будь-якої шкоди для себе в будь-який момент може змінити місце проживання, уникаючи органи досудового розслідування та суду.

При наданні ступеню ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідків, слідчий суддя виходить з того, що ОСОБА_4 знає свідків у кримінальному провадженні, оскільки вони є сусідами. Зазначені особи вказують на причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, а відтак саме від них залежить благополуччя підозрюваного. Бажання уникнути кримінальної відповідальності спонукатиме ОСОБА_4 незаконно впливати на свідків, зокрема умовлянням, підкупом, переконання, примушуванням із застосуванням фізичної сили або погроз, з метою викривлення фактичних обставин справи та створенням видимості його непричетності до скоєного злочину.

Поряд із цим необхідно враховувати фактор страху людини перед іншою людиною, яка спроможна застосувати фізичне насильство. Крім того, надані свідками показання вказують на агресивну поведінку ОСОБА_4 . Будь-яка особа має бути захищена та з усвідомленням своєї невразливості, відсутністю страху перед підозрюваним, надати показання суду. У даному випадку забезпечення безпеки свідків, унеможливлення на них незаконного впливу з боку підозрюваного є основним завданням на даній стадії процесу.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що на даному етапі досудового розслідування ступінь ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення не є занадто високою, зокрема, з огляду на відомості про особу підозрюваного та його стан здоров`я.

Так, ОСОБА_4 є солдатом у відставці, безпосередньо приймав участь в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації, 22.04.2022 отримав мінно-вибухову травму, вогнепальний багатоуламковий перелом середньої третини лівої плечової кістки зі зміщенням уламків, велику рвано-забійну рану лівого плеча, надавалась відпустка за станом здоров`я, проходив курс психо-соціальної реабілітації, на даний час потребує подальшого лікування.

Окрім цього, в судовому засіданні допитано у якості свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка підтвердила пояснення надані слідчому 28.07.2024, а також не заперечувала проти зміни запобіжного заходу із тримання пів вартою на домашній арешт за місцем її проживання відносно підозрюваного (її сина).

Враховуючи ці обставини у сукупності з особою підозрюваного ОСОБА_4 та характером злочину, у скоєнні якого він підозрюється, слідчий суддя дійшов висновку про малоймовірність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, слідчим суддею встановлено наявність обґрунтованої підозри у скоєнні підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені пп. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючим ризикам, слідчий суддя враховує таке.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто, застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

У справі «Хайредінов проти України» ЄСПЛ вказав, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

У справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання проте, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Разом з тим, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, крім інших обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду суворим винятком. При цьому, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Частиною 3 ст. 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість злочину, спосіб його скоєння та наслідки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, конкретні обставини кримінального провадження та характер інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, а саме: його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що запобігти існуючим ризикам, окрім як застосуванням такого виняткового запобіжного заходу, неможливо.

Положеннями ст. 181 КПК України передбачено, що до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що, незважаючи на підозру у скоєнні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, непов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт з покладенням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що зможе запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної процесуальної поведінки. Саме такий запобіжний захід, на думку слідчого судді, буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення й даним про особу підозрюваного, а також буде пропорційним тим ризикам, які об`єктивно існують.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, слідчий суддя зважає на практику ЄСПЛ, що за наслідками та способами застосування, як тримання під вартою, так і домашній арешт, прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 §1(с) Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії»). Тому слідчий суддя вважає, що застосування до підозрюваного вказаного запобіжного заходу найбільш відповідатиме охороні прав та інтересів суспільства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 193-196, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0002508 від 27.07.2024 за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, щодо підозрюваного ОСОБА_4 відмовити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши підозрюваному цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без застосування засобів електронного контролю, строком до 28.10.2024,за виключенням надання останньому невідкладної медичної допомоги та прослідування до укриття цивільного захисту.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) з`являтись до слідчого, прокурора або слідчого судді, суду за першою вимогою;

2) не відлучатись із АДРЕСА_2 без дозволу слідчого, прокурора або слідчого судді, суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання та/або місця навчання/роботи;

4) заборонити підозрюваному ОСОБА_4 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово;

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Виконання ухвали про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту доручити Білоцерківському РУП ГУ НП в Київській області, який повинен негайно поставити на облік підозрюваного ОСОБА_4 , щодо якого застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 .

Визначити строк дії ухвали до 28.10.2024 включно.

Копію ухвали про обрання запобіжного заходу негайно вручити учасникам процесу після її проголошення.

Відповідно до ст.205 КПК України ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 27.09.2024 о 08 :30.

Слідчий суддя ОСОБА_1