Справа № 175/3041/24
Провадження № 1-кс/175/4853/24
13 листопада 2024 року смт Слобожанське Дніпровського
району Дніпропетровської області
Поданим на розгляд слідчому судді клопотанні, погодженим з прокурором, слідчий порушує питання про накладення арешту на майно вилучене майно в ході проведення обшуку.
Вивчивши клопотання слідчого та матеріали додані до клопотання, заслухавши учасників розгляду щодо доведеності наданими слідчому судді доказами обставин, проаналізувавши та зіставивши результати розгляду клопотання слідчого між собою, та у сукупності з наданим до клопотання обґрунтуванням, доходжу наступного висновку.
-мобільний телефон iPhone12, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_4 ;
-банківські картки, які належать ОСОБА_4 ,- «monobank»: НОМЕР_5 ; «Приват Банк»: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 ;
-банківські картки, виявлені в гаманці ОСОБА_4 ,- «Приват Банк»: НОМЕР_13 , НОМЕР_14 ;
-банківські картки, які належать ОСОБА_5 (зі слів останнього),- «Приват Банк»: НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 ; «Raiffeisen Bank»: НОМЕР_18 , «monobank»: НОМЕР_19 .
Виявлені та вилучені речі та предмети мають доказове значення у цьому кримінальному провадженні та постановою слідчого визнані речовим доказом по кримінальному провадженню, відповідно до ст. 98 КПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати зокрема:
- правову підставу для арешту майна;
- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
- наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Оскільки накладення арешту на майно презюмує втручання у право на володіння цим майном фізичної або юридичної особи, слід також враховувати, що такий захід має бути як відповідним поставленій меті, так і пропорційним їй, що визначено в рішенні у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (Case of James and others v. the United Kingdom) № 8793/79 від 21 лютого 1986 року, Series A, № 98.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, а також забезпечення збереження речових доказів.
Розглядом клопотання не встановлено, що накладення арешту на це майно суперечитиме положенням ч.4 ст.173 КПК України.
Так само для оцінки мети поданого клопотання арешт з метою збереження речових доказів, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що для забезпечення подальшого повного, неупередженого доказування у кримінальному провадженні, а також з урахуванням того, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст.98 КПК України, на нього необхідно накласти арешт.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Накласти арешт шляхом заборони на відчуження, користування та розпорядження, на майно, вилучене 12.11.2024 року під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:
-мобільний телефон iPhone12, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_4 ;
-банківські картки, які належать ОСОБА_4 ,- «monobank»: НОМЕР_5 ; «Приват Банк»: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 ;
-банківські картки, виявлені в гаманці ОСОБА_4 ,- «Приват Банк»: НОМЕР_13 , НОМЕР_14 ;
-банківські картки «Приват Банк»: НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 ; «Raiffeisen Bank»: НОМЕР_18 , «monobank»: НОМЕР_19 .
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Арешт майна може бути скасований в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1