Справа № 711/6124/24
Номер провадження 1-кп/711/510/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за 0001386 від 29.04.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зі слів маючого на утриманні неповнолітню доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не одруженого, інвалідом, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській ЧАЕС, депутатом, учасником бойових дій не являється, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

із участю в судовому розгляді:

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , наприкінці березня 2024 року, в темну пору доби, більш точного часу не встановлено, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, через незачинені (не замкнені на замок) двері автомобіля «Renault Trafic» державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився на території автомобільного кооперативу «Комунальник» по вулиці Петра Дорошенка, 51/1 в місті Черкаси, в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, в подальшому неодноразово продовжений, зокрема Указом Президента України № 49/2024 від 05.02.2024 з 05 год. 30 хв. 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з вищевказаного автомобіля таємно викрав чуже майно, а саме деталі автомобіля «Renault Trafic»:

- радіатор кондиціонера, вартість якого відповідно до висновку експерта №СЕ-19/124-24/8158-АВ від 25.07.2024 становить 1200 грн;

- радіатор охолодження вартістю 4200 грн; конденсатор кондиціонера вартістю 6005 грн; головка блоку циліндра вартістю 27700 грн; турбіна вартістю 14200 грн; форсунки в кількості чотирьох штук вартістю 43200 грн; подушка двигуна вартістю 4590 грн; комплект щеплення вартістю 9200 грн;

- руль автомобіля «Renault Trafic», вартість якого відповідно до висновку експерта №СЕ-19/124-24/8165-АВ від 30.07.2024 становить 440 грн;

- перемикач поворотів вартістю 3100 грн; опора двигуна ліва вартістю 1910 грн; паливний насос високого тиску вартістю 40360 грн; колектор випускний вартістю 14700;

- насос гідропідсилювач автомобіля «Renault Trafic», вартість якого відповідно до висновку експерта №СЕ-19/124-24/8166 від 30.06.2024 становить 1200 грн.

Вказані предмети ОСОБА_4 переніс за територію кооперативу, після чого розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 значної шкоди на загальну суму 172005 грн.

Суд вважає, що пред`явлене обвинувачення в ході судового розгляду доведено у повній мірі і дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що завдала значної шкоди потерпілому, вчинена в умовах воєнного стану.

Він же, 21.04.2024 близько 03 години 50 хвилин, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, через незачинені (не замкнені на замок) двері, а також вантажне тентоване відділення (кузов) автомобіля «Renault Master 3» державний номерний знак НОМЕР_2 , який знаходився на території автомобільного кооперативу «Комунальник» по АДРЕСА_3 , діючи повторно, в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, в подальшому неодноразово продовжений, зокрема Указом Президента України № 49/2024 від 05.02.2024 з 05 год. 30 хв. 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з вищевказаного автомобіля таємно викрав чуже майно, а саме деталі до автомобіля «Renault Master 3»:

- генератор вартістю 12350 грн, патрубки кондиціонера вартістю 14500 грн;

- радіатор кондиціонера, вартість якого відповідно до висновку експерта №СЕ-19/124-24/8168-АВ від 28.06.2024 становить 1508 грн; радіатор охолодження, вартість якого відповідно до вказаного висновку становить 4554,33 грн;

- дифузор радіатора вартістю 2850 грн;

- інтеркулер, вартість якого відповідно до висновку експерта №СЕ-19/124-24/8169-АВ від 22.07.2024 становить 2428,67 грн;

- патрубок інтеркулера вартістю 8300 грн, шків генератора вартістю 1320 грн; комплект роликів та ременів вартістю 3560 грн, дві подушки радіатора вартістю 1380 грн.

Вказані предмети ОСОБА_4 переніс за територію кооперативу, після чого розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальних збитків на загальну суму 52751 грн.

Суд вважає, що пред`явлене обвинувачення в ході судового розгляду доведено у повній мірі і дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Крім того, в ніч з 27.04.2024 на 28.04.2024, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, через незачинені (не замкнені на замок) двері автомобіля «BMW X-5» на іноземній реєстрації GH293S, який знаходився на території автомобільного кооперативу «Комунальник» по АДРЕСА_3 , діючи повторно, в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, в подальшому неодноразово продовжений, зокрема Указом Президента України № 49/2024 від 05.02.2024 з 05 год. 30 хв. 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з вищевказаного автомобіля викрав чуже майно, а саме:

- фари ліва та права, вартість яких відповідно до висновку експерта №СЕ-19/124-24/8153-АВ від 14.06.2024 становить 7055,67 грн; бампер передній комплектний, вартість якого відповідно до вказаного висновку становить 3351,67 грн;

- кріплення радіатора вартістю 1300 грн, три патрубки охолодження вартістю 2910 грн, вісім форсунок вартістю 101600 грн;

- дзеркало заднього огляду, вартість якого відповідно до висновку експерта №СЕ-19/124-24/8171-АВ від 09.07.2024 становить 451 грн;

- карти дверні в кількості трьох штук, вартість яких визначити не надалося можливим, дверні ручки зовнішні права та ліва вартістю 4600 грн, два замка дверних вартістю 14400 грн, два склопідіймача вартістю 6800 грн;

- стартер, вартість якого відповідно до висновку експерта №СЕ-19/124-24/8170-АВ від 18.07.2024 становить 1066,67 грн; акумулятор «BOSH 90 A», вартість якого відповідно до вказаного висновку становить 450 грн;

- блок керування двигуном вартістю 3400 грн та шланг вартістю 1480 грн.

Вказані предмети ОСОБА_4 переніс за територію кооперативу, після чого розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальних збитків на загальну суму 148865,01 грн.

Суд вважає, що пред`явлене обвинувачення в ході судового розгляду доведено у повній мірі і дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинів, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і він їх у повному обсязі підтверджує. Потерпілому частково відшкодував завданий збиток, в розмірі 100000 гривень. У скоєному щиро розкаявся.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, вислухавши думку прокурора, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, передбачених ч.4 ст.185 КК України, які відповідно ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст.89 КК України, офіційно не працевлаштований, зі слів має на утриманні малолітню дитину, не є особою з інвалідністю, на консультативному та диспансерному нагляді у лікаря нарколога не перебуває, амбулаторну психіатричну допомогу у лікаря психіатра м. Черкаси не одержує, по місцю проживання характеризується посередньо, добровільно частково відшкодував потерпілому завданий збиток, вину визнав, щиро розкаявся, висловивши щирий жаль з приводу своїх вчинків та осудив свою поведінку.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, добровільно частково відшкодував потерпілому завданий збиток, критично оцінював свої дії та готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованих йому злочинів, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, а також враховуючи думку представника потерпілого, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.50 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів та з урахуванням вищевикладених обставин по справі, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом звільнення від відбування покарання з випробовуванням, згідно ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк, а також вважає необхідним покласти на обвинуваченого обов`язки відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України.

Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Як вбачається з матеріалів справи, у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 в процесі досудового розслідування запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов не заявлений. Долю речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує на підставі ст.100 КПК України. Процесуальні витрати підлягають стягненню з ОСОБА_4 в дохід держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 325, 368-371, 374,615 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання за ч.4 ст.185 КК України - у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з визначенням іспитового строку 2 (два) роки з покладанням на нього обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Згідно з положеннями п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлений.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрат в сумі 38621 гривня 28 коп.

Речові докази, а саме:

мікронакладення з руля та водійського сидіння, яке поміщено до паперового конверту, два сліди папілярних візерунків, які поміщено до сейф-пакету №5427359, два сліди структури матеріалу, які поміщено до паперового конверту, 4 сліди структури матеріалу, які поміщено до паперового конверту, три сліди структури матеріалу, які поміщено до паперового конверту, передано до камери речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області знищити після вступу вироку в законну силу;

відеозаписи подій, які мали місце 21.04.2024 за адресою: АДРЕСА_3 , які знаходяться на DVD-R диску, що долучений до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;

карта дверна до автомобіля BMW x5, ліва та права фара до автомобіля BMW x5, дифузор та бампер до автомобіля BMW x5, передано потерпілому на відповідальне зберігання під розписку залишити потерпілому за належністю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України, в умовах воєнного стану, судом проголошено резолютивна частина вироку після складання та підписання повного тексту. Повний текст вироку вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1