Дата документу 15.08.2024 Справа № 331/4091/24
запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/560/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/4091/24Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29 липня 2024 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Широкий Яр Бердянського району Запорізької області, громадянина України, зареєстрований у АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29 липня 2024 року за клопотанням слідчого продовжено в межах строку досудового розслідування до 26 вересня 2024 року включно строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, обравши більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважав, що слідчим суддею не враховані конкретні обставини у даному кримінальному провадженні, а ризики, передбачені ст.177 КПК стороною обвинувачення не підтверджуються та в ухвалі не фігурують, слідчий суддя формально заявив про їх існування. Зазначив, що ОСОБА_8 ніяким чином не може перешкоджати кримінальному провадженню, доказів незаконного тиску на свідків, спеціалістів чи експертів немає, як і підстав обґрунтовано припускати саму можливість знищення доказів у справі, впливу на свідків чи будь-яких інших способів впливу на кримінальне провадження. Твердження про можливість вчинення нового правопорушення або продовження того, в якому ОСОБА_8 підозрюється, також нічим не підтверджено. Більш того, незважаючи на презумпцію невинуватості, фактично слідчий суддя на даній стадії вже зробив висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, прямо вказуючи на можливість продовжити те правопорушення, в якому він підозрюється.

Під час апеляційного розгляду захисник та підозрюваний підтримали апеляційну скаргу. Прокурор заперечив проти скарги.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що слідчий в ОВС 2-го слідчого відділу Управління СБ України в Запорізькій області ОСОБА_9 , посилаючись на продовження існування передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 та які на теперішній час не зменшилися, звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , якому 04 червня 2024 року повідомлено про підозру у вчиненні передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.111 КК злочину.

04.06.2024 року слідчим суддею Жовтневого районного суду м.Запоріжжя обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 до 15 год. 21 хв. 01.08.2024 року.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 26 липня 2024 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до чотирьох місяців.

У зв`язку з тим, що 01.08.2024 року спливає строк тримання під вартою ОСОБА_8 , а у кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих та розшукових дій, а також з огляду на продовження існування у даному провадженні ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК, слідчий просив продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

Слідчий суддя, задовольняючи дане клопотання, в ухвалі зазначила, що ризики, які стали підставою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати та не зменшилися, а крім того, у провадженні необхідно провести ряд слідчих та розшукових дій.

Із зазначеним рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується.

За змістом ст.199 КПК слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання особи під вартою, має дослідити надані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу та з`ясувати конкретні причини тривалого строку досудового розслідування і тримання особи під вартою.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 197 КПК строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного під час досудового розслідування не повинен перевищувати шести місяців - у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості, дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотрималась зазначених вимог закону при розгляді вищевказаного клопотання.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків в межах своїх повноважень слідчий суддя встановила, що доводи слідчого є обґрунтованими. Заявлені у клопотанні ризики на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Колегія суддів також погоджується з існуванням цих ризиків.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблено з посиланням на матеріали провадження, що їх підтверджують, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Таким чином, підозрюваний, будучи обізнаний про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому особливо тяжкий злочин. Зокрема, ОСОБА_8 може здійснити спроби перетнути лінію зіткнення ЗСУ та збройних сил рф, перейшовши за межі території, яка є підконтрольною органам державної влади України.

При цьому, колегія суддів вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, останній може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового розслідування або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Судова колегія відмічає, що тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п.2 ч.1 ст.178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року).

Також колегія суддів погоджується, що на теперішній час продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_8 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема, може знищити листування у мобільних додатках (системах миттєвими обмінами повідомленнями: «Telegram», «Signal», «WhatsApp»), оскільки доступ до вказаних месенджерів може здійснюватися з будь-якого місця, а перебуваючи у слідчому ізоляторі, у підозрюваного така можливість буде відсутня.

Щодо наявності ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає, що досудове розслідування відносно ОСОБА_8 триває та на теперішній час здійснюється збирання доказів та встановлення фізичних осіб, яким відомі або можуть бути відомі обставини вчинення дій, у яких ОСОБА_8 повідомлено про підозру.

Крім того, судова колегія звертає увагу на визначену КПК процедуру отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до якої спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч.1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК).

Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За таких обставин, ризик здійснення підозрюваним спроб незаконного впливу на свідків, які наразі встановлюються та безпосередньо судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати покази у вигідному для нього аспекті, є реальним.

Продовження існування передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК ризику підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_8 може продовжити вчиняти аналогічні злочини, збирати, у тому числі у м.Запоріжжі, інформацію щодо місць розташування, пересування та дислокації військовослужбовців та військової техніки ЗСУ з метою подальшого поширення такої інформації представникам держави-агресора.

Доводи захисника про те, що фактично слідчий суддя на даній стадії вже зробила висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, прямо вказуючи на можливість продовжити те правопорушення, в якому він підозрюється, є надуманими, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК, а не факту конкретного їх вчинення.

Твердження захисника про те, що органом досудового розслідування у клопотанні не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняла рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідила належним чином всі матеріали провадження та навела в ухвалі мотиви, з яких прийняла відповідне рішення.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та спростовуються вищевикладеним.

При цьому судова колегія зауважує на положеннях ч.6 ст.176 КПК, якими визначено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини 1 ст.176 КПК, тобто тримання під вартою.

У зв`язку з чим, вимога захисника в апеляційній скарзі про необхідність застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час не узгоджується з положеннями кримінального процесуального законодавства.

Також судом враховано особливості та заплановану тривалість досудового розслідування, необхідність додаткового часу для проведення додаткових слідчих (розшукових) та процесуальних дій, відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження, складення обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Слідчим суддею належним чином дотримано вимоги ст.183 КПК (абз.8 ч.4) та не визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.111 КК, скоєного під час дії воєнного стану.

Інші доводи апеляційної скарги захисника зводяться до дослівного викладення положень кримінального процесуального закону та низки рішень Європейського суду з прав людини без належного співставлення висновків ЄСПЛ в справах, у яких вони були сформульовані, з фактичними обставинами цієї справи, що не може бути розцінено як належне обґрунтування своїх доводів та підставою для скасування оскаржуваного рішення.

За таких обставин, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника за викладеними в ній доводами задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29 липня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4