20.11.2024

Справа № 642/3947/20
Провадження №1кп/642/286/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0000581 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, не одружений, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,-

встановив:

Органом досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він, точний час та дата в ході досудового розслідування не встановлено, переслідуючи ціль незаконного використання завідомо підробленого документа, діючи умисно, усвідомлюючи, що порушує порядок видачі особі національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами (далі - посвідчення водія) відповідної категорії, що передбачений Положенням «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, придбав у невстановленої в ході досудового розслідування особи посвідчення водія, серійний номер НОМЕР_1 видане 12.04.2014 Центром ДАІ 6302 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його незаконного використання пред`являючи його, під час керування транспортними засобами, співробітникам поліції у разі його зупинки та перевірки документів.

Так, 06.03.2020 року приблизно о 09 годині 40 хвилин ОСОБА_5 зупинив, та залишив на невстановлений в ході досудового розслідування час, власний автомобіль марки «RENAUL ТRАFІС», д.н.з. НОМЕР_2 , біля будинку АДРЕСА_3 , де був виявлений екіпажем патрульної поліції № 3107 за порушення правил дорожнього руху України, а саме порушення здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34, чим порушив п. 8.4 В правил дорожнього руху України.

В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на використання вищевказаного підробленого посвідчення водія, реалізуючи який ОСОБА_5 , під час перевірки поліцейським Управління патрульної поліції в Харківській області документів, пред`явив останнім, тобто незаконно використав завідомо підроблений документ - посвідчення водія, серійний номер серійний номер НОМЕР_1 видане 12.04.2014 Центром ДАІ 6302 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно довідки регіонального сервісного центру МВС в Харківській області - в автоматизованому обліку територіального сервісного центру № 6341 регіонального сервісного центра МВС в Харківській області посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , категорії «В1,В,С1,С» ВРЕВ№ 10 м. Києва.

Дії ОСОБА_5 органами досудового слідства кваліфіковано за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документу.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судому засіданні пояснив, що був зупинений, свідомо пред`явив документи, надав їх на першу ж вимогу та був впевнений в тому що такі дійсні. Вказав, що коли пройшов рік, він приїхав на ОСОБА_7 до МРЕВ і зустрів товариша, з яким займалися спортом, його звуть ОСОБА_8 . Він мав можливість без черги йому все зробити. Зазначає, що скористався цією можливістю. Отримавши він нього бланки, він їх підписав. Коли віддав йому вже зроблений документ, єдине що сказав ОСОБА_8 , що посвідчення нового зразку. Протягом року ніде його не показував за відсутністю необхідності.

Дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що обвинувачення ОСОБА_5 за ч.4 ст.358 КК України щодо використання завідомо підробленого документу (доручення) не знайшло свого об`єктивного підтвердження з таких підстав.

Суд, оцінюючи провадження в цілому, відзначає, що у цьому випадку можливості сторони захисту на перехресний допит свідків були забезпечені за допомогою засобів, передбачених статтею 225 КПК, і сторона захисту ними не скористалася.

Також під час нового судового розгляду не було встановлено будь-яких суттєвих обставин, які не були б відомі під час минулого розгляду і які б вимагали повторного допиту цього свідка з огляду на такі обставини. За згодою сторони захисту був досліджений аудіозапис допиту цього свідка, на якому зафіксовані й запитання та відповіді під час перехресного допиту, що давало суду можливість не лише сприймати зміст його показань, але й спостерігати манеру його поведінки під час допиту і робити висновки для оцінки їх достовірності. Сторона захисту під час нового розгляду не була позбавлена можливості при дослідженні аудіозапису та/або інших доказів звертати увагу суду на ті аспекти показань, які є важливими для оцінки їх достовірності.

Позиція суду грунтується на висновках, які містяться у постанові Верховного Суду від:

19 листопада 2019 року, 750/5745/15-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/86275852

Враховуючи всі ці фактори, суд вважає, що за обставин цієї справи дослідження показань свідка ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вони давали під час минулого розгляду, забезпечувало сторонам достатні процесуальні гарантії, здатні компенсувати неможливість їх допиту під час нового судового розгляду, а тому визнання цих показань допустимим доказом не порушувало право обвинуваченого на справедливий судовий розгляд.

Так, свідок ОСОБА_9 , в судовому засіданні пояснив, що під час здійснення патрулювання, вони з напарником підійшли до т/з, водій якого порушив правила дорожнього руху, згідно п. 2.4 Правил дорожнього руху України запитали документи, водійське та технічний паспорт. В ході перевірки було виявлено невідповідність посвідчення водія реєстраційному документу, перевірка відбулась через базу в службовому планшеті. З`ясувалося, що дане посвідчення зареєстровано на іншу особу. Про що було негайно повідомлено чергового Холодногірського РВ та було викликано слідчо-оперативну групу. Посвідчення надавалось за першої вимогою, відразу без будь-яких перешкод.

Свідок ОСОБА_10 , в судовому засіданні пояснив, що автомобіль, який стояв по АДРЕСА_3 на запитання чому водій залишив т/з під забороненим знаком 3.34, чим порушив п. 8.4-в Правил дорожнього руху України, той відповів, що поспішає. На прохання водія надати водійське посвідчення та свідоцтво на реєстрацію т/з останній надав посвідчення. Вказує, що при перевірці документів на транспортний засіб виявив достатні ознаки підробки, а саме по базі за номерним знаком посвідчення водія відображалося посвідчення іншої особи, фотографія даного чоловіка, а в базі був інший громадянин. Тобто водійське посвідчення було з ознаками підробки. Було повідомлено чергового РВ Холодногірського району та було викликано слідчу оперативну групу для подальших з`ясувань та фіксування. Водій відразу надав посвідчення без будь-яких вагань та при цьому зовсім не хвилювався. Даний громадянин сам підтвердив, що дане посвідчення йому зробив якийсь друг. На підставі чого про виявлений факт ним було повідомлено Холодногірський РВ УМВС України у Харківській області.

Стороною обвинувачення надані наступні докази на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 :

- протокол огляду місця події від 06.03.2020 року з якого вбачається, що при перевірці документів ОСОБА_5 за базою даних «Армор» було виявлено, що водійське посвідчення серії НОМЕР_1 належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане 12.04.2014, яке було вилучено. (а.с.70-72, 73)

- протокол огляду від 07.03.2020 року, в якому при детальному огляді встановлено, що посвідчення водія, серійний номер НОМЕР_1 , бланк серії НОМЕР_3 , видане Центром НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.74-75)

- постанова про визнання водійського посвідчення НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 речовим доказом, і квитанція про отримання його на зберігання. (а.с.76-77, 87)

- ухвала слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 12 березня 2020 року про накладення арешту на вилучене 06.03.2020 року в ході проведення огляду місця події за адресою : АДРЕСА_3 , водійського посвідчення НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.79-80)

- висновком експерта від 03.04.2020 року № 10/7/114СЕ-20 та довідкою про витрати до нього, з якого вбачається, що посвідчення водія, серійний номер НОМЕР_1 , бланк серії НОМЕР_1 , видане 12.04.2014 центром ДАІ на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту бланкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника - України. У наданому на дослідження посвідчення водія ознак, що вказують на зміни первинного змісту не виявлено. (а.с.81-85, 86)

- оптичний диск з відеозаписами з нагрудних камер екіпажу патрульної поліції 3107 від 06.03.2020 року, на якому зафіксовано ділянку місцевості поряд із проїжджою частиною, на якій стоїть автомобіль «RENAULT», сірого кольору НОМЕР_2 , а особа, яка проводить відеозйомку, тримає посвідчення водія серії НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.90-94)

- постанова про визнання речовим доказом : оптичний диск DVD на 4.7 GB марки «RIDATA always right…» S/N : НОМЕР_5 -PW50. (а.с.95-96)

Так, у якості доказів доведення вини ОСОБА_5 прокурором були надані докази, які доводять лише факт використання підробленого посвідчення водія. Проте, доказів, які б підтверджували факт обізнаності останнього про те, що посвідчення водія підроблене, а отже доведеність прямого умислу в діях останнього не надано.

В ході судового розгляду стороною захисту було обрано тактику, яка полягала у постановці питання про визнання доказів не допустимими, а саме: диску з відеозаписами з нагрудних камер екіпажу патрульної поліції 3107 від 06.03.2020 року, оскільки це уривки зйомки, а не цілісне відео, однак суд вважає такі доводи необґрунтованими, і така їх позиція є виключно обраним способом захисту.

Таким чином, показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , останні підтвердили той факт, що ОСОБА_5 добровільно на першу вимогу передав їм вказане посвідчення водія.

Тобто, підстав у ОСОБА_5 вважати, що вказане посвідчення є підробленим не було.

Однак будь-який доказ, як самостійно так і всі вони в сукупності, жодним чином не вказують та не доводять того, що ОСОБА_5 було достовірно відомо про незаконне походження водійського посвідчення водія України на право керування автомобілем.

Вищевказані докази підтверджують лише факт наявності в ОСОБА_5 підробленого документу і не доводять його умислу на його використання з огляду на наступне.

Як зазначає сторона захисту, зокрема, прокурором долучено висновок експерта (судової технічної експертизи) №10/7/114СЕ-20 від 03.04.2020, відповідно до якого вбачається, що посвідчення водія, серійний номер НОМЕР_1 , бланк серії НОМЕР_1 , видане 12.04.2014 центром ДАІ на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту бланкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника - України. У наданому на дослідження посвідчення водія ознак, що вказують на зміни первинного змісту не виявлено.

Це зайвий раз свідчить про те, що підстав у ОСОБА_5 вважати, що вказане посвідчення є підробленим не було.

З огляду на вище викладене, суд бере до уваги, що обвинувачений, з огляду на відсутність необхідних знань, не міг зробити для себе однозначний висновок про невідповідність даного посвідчення.

Також, суд приймає до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 добровільно надав згоду працівникам міліції на огляд керованого ним автомобіля та документів на нього, зокрема водійського посвідчення, що в свою чергу свідчить про його сприяння, а не перешкоджання встановленню істини, хоча останній мав таку можливість.

Відповідно до ст. 23 КК України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Суб`єктивна сторона використання завідомого підробленого документа, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України характеризується тільки прямим умислом, тобто особа, яка використовує підроблений документ має чітко усвідомлювати його походження.

Судом не встановлено конкретні фактичні дані, які б свідчили, що обвинувачений ОСОБА_5 був завідомо обізнаний й усвідомлював підробку посвідчення водія.

Не встановлено в суді й того, в чому саме полягала обізнаність обвинуваченого у недостовірності цих відомостей, в який саме момент і в який спосіб ОСОБА_5 стало про це відомо.

Таким чином, жоден з досліджених у суді доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, не підтверджує, що ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, використав завідомо підроблений документ, усвідомлюючи його неправдивий характер.

Положеннями статей 91, 92 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно статті 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Стороною обвинувачення при формулюванні обвинувачення ОСОБА_5 зазначено про вчинення ним використання завідомо підробленого документа.

Мотивами вчинення злочину є збуджуючі приводи (потреби, інтереси, прагнення та ін.), що викликали у обвинуваченого рішучість вчинити діяння, заборонене кримінальним законом, за умови усвідомлення його протиправного характеру. Правильне визначення мотиву здійснюється в зв`язку із встановленням мети злочинних дій, яка є бажаним результатом, якого прагне досягти особа. Мотив і мета злочину відповідають на запитання: для чого і чому особа вчинює певну дію.

Однак, винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення у суді залишились не доведеними. Ні мотив, ні мета інкримінованих ОСОБА_5 діянь не були встановлені і органом досудового слідства, в обвинуваченні не визначені.

Слід зазначити, що використання завідомо підробленого документа відсутнє, якщо ознайомлення з його змістом відбувається всупереч волі володільця такого документа (наприклад, при затриманні особи працівники міліції вилучають у неї підроблений паспорт і вивчають його).

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вказані положення дублюються і у ч. 2 ст. 17 КПК України, згідно якої ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо стороною обвинувачення не доведено винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч.3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ч. 6 ст. 284 КПК України, якщо обставини передбачені п. 1, 2 частини 1 цієї статті, а це встановлення відсутності події кримінального правопорушення або відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, виявлені під час судового розгляду суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

На підставі п. 2 ч. 1ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Така правова позиція знайшла своє відображення у існуючій практиці Касаційного кримінального суду ВС, що узгоджується з висновками зробленими у постанові Верховного Суду від 16.10.2019 року у справі № 163/2918/15-к.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок, а не повертати справу на додаткове розслідування.

В рішенні ЕСПЛ у справі Вассіліоса Ставрополуса проти Греції (скарга № 35522/04, 27 вересня 2007 року п. 39), суд вважає, що на підставі принципу «in dubio pro reo» (сумніви тлумачаться на користь підсудного), який представляє собою приватне вираження принципу презумпції невинуватості, не повинно існувати ніякої якісної відмінності між виправдувальним вироком, зважаючи на відсутність доказів і виправдувальним вироком у зв`язку з констатацією безсумнівної невинуватості особи. У дійсності, виправдувальні вироки не розрізняються залежно від підстав, прийнятих до уваги в кожному окремому випадку суддею в кримінальному процесі.

Кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 358 КК України відноситься до категорії умисних, що передбачає наявність умислу у особи яка його вчиняє. Натомість, жодних даних чи доказів з цього приводу (доведення умислу та мотивів) стороною обвинувачення в процесі судового розгляду не наведено і суду не подано.

Суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду поза розумним сумнівом не доведено належними та допустимими доказами того, що ОСОБА_5 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

За правовою позицією, сформованою у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 13.04.2021 року у справі № 699/144/19 обираючи стандарт доказування, який має використовуватися в кримінальних провадженнях, слід віддати перевагу стандарту «поза розумним сумнівом» перед стандартом «баланс ймовірностей». Він означає, що в достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів. Це не вказує на те, що в його достовірності взагалі немає сумнівів, але означає, що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними. Підґрунтям стандарту «поза розумним сумнівом» є фундаментальна цінність суспільства - гірше осудити невинного, ніж дозволити винному уникнути покарання; відповідно суспільство, яке цінує добре ім`я і свободу кожного, не повинно засуджувати людину, коли є розумні сумніви в її винуватості.

Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а також законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту в їх сукупності, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано достатніх та безсумнівних доказів використання завідомо підробленого документу ОСОБА_5 , тобто за пред`явленим обвинуваченням - ч. 4 ст. 358 КК України і суд дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_5 у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Судові витрати на проведення експертизи з обвинуваченого не стягуються в зв`язку з його виправданням.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Виправдати ОСОБА_5 на підставі п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України за не доведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Речові докази:

- водійське посвідчення НОМЕР_1 видане на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке знаходиться в камері схову речових доказів Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1