Справа № 740/4771/24
Провадження № 1-кс/740/737/24
УХВАЛА

про накладення арешту на майно

09 серпня 2024 року м. Ніжин

Слідчий суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні від 07 серпня 2024 року № 0000596 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України,

установив:

У поданому до суду клопотанні ставиться питання про накладення арешту на майно, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , яке поміщено до спеціального пакета № WAR 1154321, та автомобіль марки «ВАЗ 2115», р. н. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 .

Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні СВ Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000596 від 07.08.2024 за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України. Під час досудового розслідування встановлено, що 07.08.2024 до Ніжинського РУП ГУ НП надійшло повідомлення працівника ОСОБА_6 про те, що ним був зупинений автомобіль марки «ВАЗ 2115», р. н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_5 , 1992 року народження, та під час візуального огляду вказаного автомобіля ним виявлено металевий предмет, який схожий на кастет. У подальшому з дозволу власника автомобіль був оглянутий, та в салоні на передньому пасажирському сидінні виявлено та вилучено металевий предмет чорного кольору, який за зовнішніми ознаками схожий на кастет.

07.08.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , проведено огляд автомобіля марки «ВАЗ 21154» сірого кольору, р. н. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 . Під час огляду автомобіля виявлено та вилучено металевий предмет чорного кольору, який за зовнішніми ознаками схожий на кастет, який поміщено до спеціального пакета № WAR 1154320. Також під час огляду вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_1 , яке поміщено до спеціального пакета № НОМЕР_3 , та автомобіль марки «ВАЗ 2115», р. н. НОМЕР_2 . Вилучене майно визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

З метою збереження речових доказів та недопущення їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, для забезпечення можливості проведення експертизи, слідчий просив накласти арешт на вказане майно. Також просив розглянути клопотання в його відсутність.

До суду надійшла заява представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 , в якій він просив відмовити в задоволенні клопотання, посилаючись на його необґрунтованість. Зазначив, що слідчий в клопотанні не обґрунтував необхідності накладення арешту на вищевказане майно, не зазначив, яким критеріям, передбаченим в ст. 98 КПК України, відповідає вилучене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та автомобіль. Зауважив, що власник майна ОСОБА_5 працює в іншому населеному пункті, куди добирається на автомобілі, має на утриманні матір з інвалідністю ІІ групи, яка проживає в с. Велика Кошелівка, а тому в разі накладення арешту на транспортний засіб ОСОБА_5 не зможе працювати та здійснювати догляд за своєю матір`ю. Просив розгляд клопотання проводити в його та власника майна відсутність.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Із витягу з ЄРДР № 0000596 убачається, що 07.08.2024 до Ніжинського РУП ГУ НП надійшло повідомлення працівника ОСОБА_6 про те, що ним зупинено автомобіль марки «ВАЗ 2115», р. н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_5 , 1992 року народження, та під час візуального огляду автомобіля ним виявлено металевий предмет, який схожий на кастет. У подальшому, з дозволу власника автомобіль був оглянутий, і в салоні на передньому пасажирському сидінні був виявлений та вилучений металевий предмет чорного кольору, який за зовнішніми ознаками схожий на кастет.

Згідно з протоколом огляду від 07 серпня 2024 року під час огляду території автодороги Р67 у напрямку Кіпті-Глухів праворуч біля колишнього стаціонарного поста поліції, що розташований в АДРЕСА_1 , де перебував автомобіль марки «ВАЗ 2115», р. н. НОМЕР_2 вилучено: металевий предмет чорного кольору, який за зовнішніми ознаками схожий на кастет; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_5 , яке поміщено до спеціального пакета; автомобіль марки «ВАЗ 2115», р. н. НОМЕР_2 .

Постановою слідчого СВ Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області від 07 серпня 2024 року вилучене вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Арештом майна, за змістом ст. 170 КПК України, є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 173 КПК України с лідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

У ст. 98 КПК України зазначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Нормативно визначеними властивостями доказів є їх належність, допустимість та достовірність. Доктринально визнаними елементами кримінального процесуального доказування, що становлять єдиний нерозривний процес, є: отримання доказів (активна цілеспрямована пізнавально-практична й розумова діяльність суб`єктів доказування, яка складається з окремих взаємозалежних та взаємовпливових елементів пошуку, виявлення (встановлення), а при необхідності, вилучення фактичних даних та їх джерел та перевірки, оцінки фактичних даних і їх джерел, їх процесуального оформлення (закріплення) й власне надання фактичним даним та їх джерелам уповноваженими суб`єктами кримінального процесу значення певного доказу у кримінальному провадженні); використання доказів (практична процесуальна та розумова діяльність, що полягає в оперуванні доказами, у встановленні на їх підставі обставин, що мають значення для кримінального провадження, в обґрунтуванні доказами своєї правової позиції сторонами кримінального провадження, в обґрунтуванні відповідних процесуальних рішень уповноваженими суб`єктами, у тому числі й для перевірки вже отриманих доказів та для отримання нових доказів тощо).

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (п. 42 рішення від 22 вересня 1994 року у справі «Антріш проти Франції» (Hentrich v. France); п. 49 62 рішення від 10 травня 2007 року у справі «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у права осіб повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (п. 69, 73 рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

З урахуванням вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Вирішуючи вказане клопотання, слідчий суддя керується тим, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не відповідає критеріям ст. 98 КПК України щодо речових доказів. У клопотанні про арешт майна і в матеріалах, які додані до клопотання, не міститься жодних належних та допустимих доказів, які б давали розумні підстави вважати, що вилучене під час обшуку майно є знаряддям вчинення злочину або зберегло на собі його сліди, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Постанова слідчого про визнання вказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000596 від 07 серпня 2024 року містить лише посилання на фактичні обставини справи, загальне формулювання та цитування норм КПК України, без посилання на конкретні обставини, які дають достатні підстави для висновку про те, що вказане майно може містити інформацію, яка має доказове значення у кримінальному провадженні.

З урахуванням правової кваліфікації вказаного кримінального провадження, відомостей з витягу з ЄРДР та обставин, указаних у клопотанні, слідчий суддя вважає, що мета накладення арешту не потребує втручання у права власника майна.

Слідчим не наведено, з яких підстав власник має бути настільки обмежений у своєму праві мирно володіти належним йому майном. У вказаному випадку застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту не виправдовує втручання у права та інтереси власника майна.

З урахуванням викладеного, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 2, 7, 170 - 173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні від 07 серпня 2024 року № 0000596 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1