Справа № 309/1140/16-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.09.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/105/20 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 02 березня 2018 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 02 березня 2018 року визнано винним ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 366 КК України та засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України до 3 років обмеження волі з позбавленням права на 3 роки обіймати посади працівника правоохоронного органу.

Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за призначене покарання за ч. 1 ст. 366 КК України у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права на 3 роки обіймати посади працівника правоохоронного органу у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді застави залишено до вступу вироку в законну силу.

Стягнуто із ОСОБА_7 2552,48 гривень за проведення судово-почеркознавчих досліджень на користь держави.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді слідчого слідчого відділення Хустського міського відділу (з обслуговування м. Хуст та Хустського району), відповідно до наказу від 04.09.2008 за №368 о/с управління МВС України в Закарпатській області, будучи службовою особою правоохоронного органу, яка виконує функції представника влади із правоохоронними і правозастосовними повноваженнями, 03 січня 2015 року, у невстановлений час, грубо порушив свої службові обов`язки, умисно, використовуючи своє службове становище усупереч інтересам служби, вчинив складання завідомо неправдивих офіційних документів - службове підроблення, тобто злочин, передбачений ч. 1 ст. 366 КК України, за наступних обставин.

Так, згідно наказу від 04.09.2008 за №368 о/с управління МВС України в Закарпатській області, ОСОБА_7 призначений на посаду слідчого слідчого відділення Хустського міського відділу (з обслуговування м. Хуст та Хустського району).

До прямих обов`язків ОСОБА_7 , як слідчого, входило, зокрема, здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень в межах компетенції, передбаченої кримінальним процесуальним кодексом України, дотримання вимог Конституції України, КПК та законів України під час досудового розслідування, забезпечення повного, всебічного та неупередженого розслідування кримінальних правопорушень.

Так, 01.01.2015 року керівником органу досудового розслідування - начальником слідчого відділення Хустського міського відділу (з обслуговування м. Хуст та Хустського району) слідчому ОСОБА_7 було доручено проведення досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 від 01.01.2015 за фактом спричинення тяжких тілесних ушкоджень громадянину ОСОБА_6 .

В той же день, тобто 01.01.2015 року слідчий ОСОБА_7 у приміщенні реанімаційного відділення Хустської районної лікарні допитав ОСОБА_6 у якості потерпілого, встановивши у останнього обставини спричинення йому тілесних ушкоджень. Наступного дня - тобто 02.01.2015 року, під час додаткового допиту потерпілого ОСОБА_6 , проведеного у приміщенні реанімаційного відділення Хустської районної лікарні, було встановлено, що тілесні ушкодження йому спричинив мешканець м. Хуст ОСОБА_8 разом з іншими, невставленими досудовим розслідуванням, особами.

З огляду на викладене, керівником органу досудового розслідування - начальником слідчого відділення Хустського міського відділу (з обслуговування м. Хуст та Хустського району) слідчому ОСОБА_7 було надано вказівку провести з потерпілим ОСОБА_6 слідчі дії, а саме - впізнання осіб за фотознімками.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 223, ч. 6 ст. 228 КПК України - слідчий зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи для впізнання, у тому числі за фотознімками, а зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. За результатами проведення пред`явлення для впізнання, відповідно до вимог ст. 231 КПК України, - складається протокол згідно з вимогами цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.ст. 103, 104 КПК України, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі, який складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про місце, час проведення та назву процесуальної дії; особу, яка проводить процесуальну дію (прізвище, ім`я, по батькові, посада); всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); 2) описової частини, яка повинна містити відомості про: послідовність дій; отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження; 3) заключної частини, яка повинна містити відомості про: вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії.

В той же час, у порушення вимог кримінального процесуального законодавства, слідчий ОСОБА_7 , умисно, усупереч інтересам служби, 03.01.2015 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у приміщенні слідчого відділення Хустського міського відділу (з обслуговування м. Хуст та Хустського району) у м. Хуст по вул.900-річчя Хуста, 29, склав завідомо неправдивий офіційний документ - протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.01.2015, у якому зазначив, що в цей день, тобто 03.01.2015, він - слідчий СВ Хустського МВ ОСОБА_7 , з 10.00 по 10.40 години, у приміщенні палати №2 травматологічного відділення Хустської районної лікарні у присутності понятих: ОСОБА_9 , мешканки АДРЕСА_2 , та ОСОБА_10 , мешканця АДРЕСА_3 , провів пред`явлення для впізнання фотознімків громадян потерпілому ОСОБА_6 , та за результатами пред`явлення фотознімків для впізнання потерпілий впізнав на фотознімку під номером 2 особу, яка спричинила йому тілесні ушкодження по загальних рисах обличчя, тобто, згідно довідки до протоколу пред`явлення осіб для впізнання від 03.01.2015, - впізнав громадянина ОСОБА_11 .

Крім цього, у порушення вимог кримінального процесуального законодавства, слідчий ОСОБА_7 , умисно, усупереч інтересам служби, 03.01.2015 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у приміщенні слідчого відділення Хустського міського відділу (з обслуговування м. Хуст та Хустського району) у м. Хуст по вул.900-річчя Хуста, 29, склав інший завідомо неправдивий офіційний документ - протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.01.2015, у якому зазначив, що в цей день, тобто 03.01.2015, він - слідчий СВ Хустського МВ ОСОБА_7 , з 11.00 по 11.20 години, у приміщенні Хустської районної лікарні (травматологічне відділення), у присутності понятих: ОСОБА_9 , мешканки АДРЕСА_2 , та ОСОБА_10 , мешканця АДРЕСА_3 , провів пред`явлення для впізнання фотознімків громадян потерпілому ОСОБА_6 , та за результатами пред`явлення фотознімків для впізнання потерпілий впізнав на фотознімку під номером 1 особу, яка спричиняла йому тілесні ушкодження по загальних рисах обличчя, тобто, згідно довідки до протоколу пред`явлення осіб для впізнання від 03.01.2015, - впізнав громадянина ОСОБА_8 .

В той же час, досудовим розслідуванням встановлено, що такі слідчі дії - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ні 03.01.2015 року, ні в інший час слідчим ОСОБА_7 з потерпілим ОСОБА_6 у приміщенні Хустської РЛ не проводилась, понятий ОСОБА_10 підписав зазначений протокол у приміщенні Хустського МВ у невстановлений досудовим розслідуванням час на прохання слідчого, не будучи присутнім під час проведення такої слідчої дії, а зазначена у протоколі понята ОСОБА_9 за вказаною адресою не проживає, встановити таку особу вжитими слідчими та оперативними заходами під час досудового розслідування не представилось можливим.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи підписів від 16.06.2015 за №15/481, - підписи від імені ОСОБА_6 у двох протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.01.2015 року виконані не ОСОБА_6 , а іншою особою. Вирішити питання про те, чи виконані підписи від імені ОСОБА_6 у двох протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.01.2015 року ОСОБА_7 , чи іншою особою - не надалось можливим.

Таким чином, слідчий ОСОБА_7 склав завідомо неправдиві офіційні документи - два протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.01.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_6 , у яких зазначені відомості про саме проведення слідчої дії, час та місце проведення, хід та результати слідчої дії, участь понятих під час проведення такої, які не відповідають дійсності та є завідомо неправдивими.

За вказане кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_7 , передбачена кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 366 КК України.

Не погоджуючись зі вказаним вироком потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що оскаржуваний вирок суду повинен бути скасований, а кримінальне провадження призначено до нового судового розгляду в суді першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону органом досудового слідства і судом. Зазначає, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 помилково кваліфіковані не за ч.3 ст.365 КК України, а за ч.1 ст.366 КК України, що не відповідає дійсним обставинам справи та особі обвинуваченого, внаслідок чого залишилися поза увагою слідства і суду мета, час скоєння злочину, не встановлені всі особи, які причетні до злочинів скоєних відносно потерпілого ОСОБА_6 . Вважає, що строки розгляду цієї нескладної справи судом затягувалися безпідставно, що призвело до несправедливого судового рішення. На його думку, суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, відтак просить суд, оскаржуваний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В судове засідання обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник - адвокат ОСОБА_12 , не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином. Від захисника - адвоката ОСОБА_12 до суду апеляційної інстанції надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Потерпілий ОСОБА_6 будучи належним чином повідомлений про час та місце проведення апеляційного розгляду, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, у судові засідання з червня 2018 року по даний час не з`являвся, про поважність причин неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подав.

За таких обставин, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності вище вказаних учасників судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України при постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно з вимогами ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Частина 2 статті 17 КПК України передбачає, що сторона обвинувачення має довести винуватість особи поза розумним сумнівом.

Для додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який сумнів у версії обвинувачення був спростований фактами, встановленими на підставі доказів, і єдиною версією, якою безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у пред`явленому обвинуваченні.

Обов`язок всебічного дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, з дотриманням положень ст. 337 КПК України, заслухавши показання потерпілого, свідків, забезпечивши сторонам усі можливості для реалізації їхніх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону, дослідив надані сторонами докази, повно, всебічно та неупереджено дослідив всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням оцінив кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, детально навів досліджені докази у вироку, дав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено і знайшло своє відображення у вироку суду, що незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, про доведеність його вини свідчать показання потерпілого, свідків та надані стороною обвинувачення письмові докази у даному кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, встановлено достатньо підстав обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, як службове підроблення, тобто складання службовою особою завідомо неправдивих документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Тому доводи апеляційної скарги потерпілого про те, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 помилково кваліфіковані не за ч. 3 ст. 365 КК України, а за ч. 1 ст. 366 КК України, що не відповідає дійсним обставинам справи та особі обвинуваченого, внаслідок чого залишилися поза увагою слідства і суду мета, час скоєння злочину, не встановлені всі особи, які причетні до злочинів скоєних відносно потерпілого ОСОБА_6 , апеляційний суд до уваги на приймає і звертає увагу на те, що відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Виходячи з вимог наведеної норми ст. 337 КПК України суд не може перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 .

Покарання ОСОБА_7 за інкриміноване кримінальне правопорушення до 3 років обмеження волі з позбавленням права на 3 роки обіймати посади працівника правоохоронного органу, визначено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 70 КК України з врахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості і індивідуалізації покарання з метою досягнення справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави і суспільства.

Разом з тим, як вбачається з вироку суду, обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником ОСОБА_12 було заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності обґрунтовуючи вимоги тим, що обвинуваченим вчинено злочин невеликої тяжкості, з дня вчинення злочину минуло 3 роки. За результатами розгляду клопотання 02.03.2018 суд задовольнив його.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі.

З обвинувального акту випливає, що ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у нетяжкому злочині за ч. 1 ст. 366 КК України, за який передбачене покарання максимальне основне покарання у виді 3-х років обмеження волі, що мало місце 03 січня 2015 року.

На час ухвалення судового рішення строк давності, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України минув, підстави для його зупинення чи переривання відсутні.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з дотриманням вимог ч. 5 ст. 74 з врахуванням положень ст. 49 КК України та звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Таким чином, на переконання колегії суддів апеляційного суду, доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

За наведеного істотних порушень вимог КПК України чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не встановлено.

З огляду на викладене доказів на спростування висновків суду першої інстанції потерпілим ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відтак підстав для його скасування з наведених в апеляційний скарзі доводів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 02 березня 2018 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді