Номер провадження: 11-кп/813/1652/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2024 року у кримінальному провадженні№0000002, внесеному до ЄРДР 02 січня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ, Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- засудженого 22.01.2020 року вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, за ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ч.4 ст. 70 КК України, до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;

- 15 травня 2020 року вироком Слов`янськго міськрайонного суду Донецької області за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України, на підставі ч.4 ст. 70 КК України, до покарання у вигляді 2 років 3 років 2 місяців позбавлення волі, зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 22.01.2020 року по 15.05.2020 року, звільненого 22.03.2023 року по відбуттю строку покарання,

- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2024 року ОСОБА_9 визнаний винуватим вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України, та йому призначено покарання у виді арешту на 3 ( три) місяці.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 - не обирався.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 відраховується з моменту фактичного затримання в порядку виконання даного вироку.

Оскаржуваним вироком встановлено, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.03.2023 на підставі ст. 3, ст.ст. 5, 6, 10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» у відношенні ОСОБА_9 , встановлений адміністративний нагляд строком на два роки та встановлені наступни обмеження піднаглядного, а саме:

- знаходитись щоденно за місцем проживання з 22:00 до 06:00;

- заборонити відвідувати ресторани, кафе, бари;

-заборонити виїзду за межі адміністративного району без дозволу органів Національної поліції;

- реєструватись в органах Національної поліції чотири рази на місяць;

18.05.2023 ОСОБА_9 ознайомлений з вищезазначеною ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.03.2023 року, щодо встановлення відносно нього адміністративного нагляду зі вказаними обов`язками як піднаглядного та почав проживати за адресою: АДРЕСА_3 .

В подальшому, 25.03.2023 року ОСОБА_9 , з дозволу органів національної поліції, змінив адресу проживання та почав проживати за адресою: АДРЕСА_4 .

Разом з тим, 11 жовтня 2023 року дільничним офіцером поліції ОРУП №1 було повторно ознайомлено ОСОБА_9 з ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.03.2023 року, щодо встановлення відносно нього адміністративного нагляду зі вказаними обов`язками як піднаглядного та попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 395 КК України за порушення встановлених правил та обмежень адміністративного нагляду.

Після чого, починаючи з 11 жовтня 2023 року, ОСОБА_9 проживав за обраним ним місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_4 .

Однак, ОСОБА_9 , будучи двічі обізнаним про встановлення відносно нього адміністративного нагляду в період з 05 грудня 2023 року по 06 квітня 2024 року, всупереч вимогам Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» від 01 грудня 1994 року, достовірно розуміючи, що відносно нього встановлений адміністративний нагляд, так як був ознайомлений з ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.03.2023 року, з метою ухилення від адміністративного нагляду, маючи реальну можливість проживати за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_4 , самовільно, без поважних причин та відповідного дозволу працівників поліції, що здійснювали адміністративний нагляд, залишив місце свого проживання та про зміну місця проживання працівників поліції не повідомляв.

Таким чином, своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальний проступок за ознаками ст. 395 КК України - самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи вирок районного суду в частині доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Аргументує тим, що Законом України №3342-IX від 23.08.2023 року «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» внесені зміни до санкції статті 395 КК України та виключено покарання у виді арешту.

На підставі наведеного прокурор просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначення покарання, та призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

Прокурор ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, та просив призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу.

Захисник ОСОБА_7 частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, та просив призначити штраф у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється на підставі ч.1 ст.404 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , то колегія суддів вважає їх слушними та зазначає наступне.

Так, відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч.2 ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, а також зважив на відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням наведеного, суд визнав, що необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді арешту.

Разом з тим, 28 березня 2024 року набрав чинності Закон №3342-IX, яким на підставі п. 142 внесено зміни до Кримінального кодексу України, а саме, в абзаці другому статті 395 слова "арештом на строк до шести місяців" замінено словами "штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до двох років".

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Таким чином, на момент ухвалення оскаржуваного вироку, санкція статті 395 КК України не передбачала такого виду покарання як арешт, який було призначено ОСОБА_9 , у свою чергу, нова редакція ст.395 КК України є більш м`якою, ніж попередня, оскільки мінімальна межа санкції починається з покарання у виді штрафу, що є менш суворим ніж арешт та поліпшує його становище, тому дія нового закону поширюється на обвинуваченого.

З огляду на це, гколегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про необхідність призначити ОСОБА_9 покарання, передбаченого санкцією інкримінованого кримінального правопорушення з урахуванням останньої редакції ст. 395 КК України.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_9 захід примусу, на виконання приписів зазначеної вище норми кримінального закону та положень судової практики, враховується: тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч.2 ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку та обставини вчиненого; особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває; обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, відповідно до статті 67 КК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що необхідним та достатнім для виправлення, перевиховання ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання - змінити.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2024 року, яким ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України, змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_9 покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України, у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4