УХВАЛА

Іменем України

22.11.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі подання начальника Державної установи «Житомирська виправна колонія №4» про приведення вироку суду відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до чинного законодавства,

в с т а н о в и в :

Начальник Державної установи «Житомирська виправна колонія №4» звернувся в суд із поданням в порядку п.13 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, ст. 5, ч.2 ст.74 КК України, про приведення вироку суду у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 (далі за текстом Закон № 3886-ІХ) щодо засудженого ОСОБА_3 .

Представник установи в судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи без його присутності.

Засуджений ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду подання, матеріали справи містять його заяву про розгляд справи без його участі, у зв`язку з чим суд проводить розгляд справи у його відсутність.

Прокурор ОСОБА_4 підтримав подання установи.

Дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2021, зміненого ухвалою Київського апеляційного суду від 02.02.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України та засуджено його : за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік; за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців; за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю злочинів, призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. Початок строку відбування покарання засудженому визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного взяття його під варту. До набрання вироком законної сили, запобіжний захід засудженому вирішено не обирати. Стягнуто з ОСОБА_3 процесуальні витрати, вирішено питання речових доказів, роз`яснено порядок та строки оскарження судового рішення.

Згідно зазначеного вироку ОСОБА_3 вчинив кілька епізодів крадіжок майна:

1) 12.07.2014 року на суму 60000,00 грн.;

2) 02.09.2014 року на суму 5114,96 грн.;

3) 06.09.2014 року на суму 2404,04 грн.;

4) 08.10.2014 року на суму 2148,28 грн.

5) 08.10.2014 року на суму 2148,28 грн.

6) 10.10.2014 року на суму 1739,08 грн.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема, пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

9 серпня 2024 року набрав чинності Закон України 3886-IX від 18.07.2024р. «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким ст. 51 КУпАП викладено в новій редакції, відповідно до якої дрібним вважається викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У силу ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлений в розмірі 1218 грн.

Розмір одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян станом на 2014 в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, становить - 609 грн. (1218/100*50).

Таким чином, дрібним вважається викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала - щодо епізодів вчинених правопорушення з 12.07.2014 по 10.10.2014 - 1218 грн. (609*2).

Згідно вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2021, зміненого ухвалою Київського апеляційного суду від 02.02.2023 ОСОБА_3 , по всім епізодам, спричинив матеріальну шкоду, розмір якої перевищує два неоподатковуваних мінімума доходів громадян станом на день вчинення крадіжок, тому вчинені ним діяння за вказаними епізодами є кримінально караними і даний час.

За таких обставин, оскільки епізоди вчинення ОСОБА_3 правопорушень не підлягають декриміналізації відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ через те, що розмір спричиненої матеріальної шкоди перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день вчинення правопорушень, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання про приведення вироку у відповідність до вимог Закону та звільнення засудженого ОСОБА_3 від призначеного покарання, на підставі ч.2 ст. 74 КК України.

На підставі викладеного, керуючись 537, 539 КПК України,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні подання ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» про приведення вироку суду відносно засудженого ОСОБА_3 , у відповідність до чинного законодавства - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1