Номер провадження: 11-кп/813/1884/24
Справа № 522/2561/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2024 року про звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку, -

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою задоволено подання начальника Приморського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_9 про звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання, призначеного вироком Приморського районного суду м. Одеси від 24.01.2023 року, в рамках кримінального провадження №0002174, внесеного до ЄРДР 24.09.2021 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання органу пробації.

Аргументує тим, що підставою звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є комплекс умов, дотримання яких свідчить про виконання засудженим вимог ст. 75 КК України та вказує на можливість застосування до нього положень ч. 1 ст. 78 цього Кодексу. Такими умовами є закінчення іспитового строку, який визначений конкретними часовими межами, перебування засудженого протягом іспитового строку під контролем органів, зазначених в ч. 4 ст. 76 КК України, виконання засудженим покладених на нього вироком суду обов`язків, передбачених цією статтею, а також обов`язку не вчиняти протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення. Недотримання будь-якої із вищезазначених умов вказує на порушення засудженим положень ст. 75 КК України та не дає підстав для застосування ст. 78 цього Кодексу, навіть у разі закінчення визначеного судом терміну іспитового строку. Натомість, протягом іспитового строку засуджений ОСОБА_8 , достовірно знаючи про постановлення стосовного нього вироку суду, за викликами до органу з питань пробації для постановки на облік та ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання не з`явився.

Крім того, звертає увагу, що у порушення ч. 5 ст. 539 КПК України суд першої інстанції не повідомив засудженого про час та дату розгляду подання.

Позиції учасників судового розгляду.

Засуджений належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, однак не повідомив про поважні причини свого неприбуття, з клопотанням про відкладання не зверталась.

Статтею 405 КПК України визначено, що апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 цього Кодексу. Частиною 4 вказаної норми передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неприбуття засудженого не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду, з огляду на відсутність заперечень з боку інших учасників процесу.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 частково підтримала апеляційну скаргу та просила призначити новий розгляд подання з підстав істотного порушення вимог КПК України, оскільки судовий розгляд проведено без виклику сторін кримінального поводження.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

У відповідності до положень ст. 2 КПК одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції недотримався вказаних вимог закону, виходячи з наступного.

Статтею 78 КК України регламентовано правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням, які полягають у тому, що після закінчення іспитового строку, засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст .537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.

Так, стаття 539 КПК України встановлює порядок розгляду питань, пов`язаних із виконанням вироку, зокрема, ч. 5 зазначеної статті передбачає, що у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; лікарська комісія, що дала висновок стосовно питань застосування до засудженого примусового лікування або його припинення, у випадку розгляду відповідних питань; спостережна комісія, служба у справах дітей, якщо розглядається погоджене з ними клопотання; цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, інші особи у разі необхідності.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Колегія суддів вважає, що вказані вище вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції не були дотримані.

Як слідує з матеріалів провадження та оскаржуваної ухвали суду судом першої інстанції всупереч зазначеним вимогам закону було розглянуто подання начальника Приморського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_9 про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання, призначеного вироком Приморського районного суду м. Одеси від 24.01.2023 року, в рамках кримінального провадження №0002174, внесеного до ЄРДР 24.09.2021 року, за відсутності належного сповіщення засудженого та прокурора.

Так, відповідно до вимог ст. 134 КПК України суд здійснює судовий виклик учасників кримінального провадження, участь яких у судовому провадженні є обов`язковою. Особа викликається до слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. Особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом. У випадку встановлення цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом.

Згідно зі ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Усупереч вказаним вимогам в матеріалах провадження відсутні докази здійснення належного виклику в судове засідання засудженого та прокурора, а тому судом необґрунтовано було розглянуто подання органу пробації за відсутності останніх, які належним чином не були повідомлені про судовий розгляд.

Таким чином, судом першої інстанції порушено вимоги ч. 2 ст. 318, ст. 324, ч. 5 ст. 539 КПК України, що свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та є підставою для скасування судового рішення, про що правильно вказано прокурором в апеляційній скарзі.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою, тому її слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому розгляді суд повинен з дотриманням вимог КПК України вирішити питання про звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання по закінченню строку випробування відповідно до вимог ч. 5 ст. 539 КПК України і прийняти законне та обґрунтоване й належним чином умотивоване рішення.

З огляду на викладене апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив :

Апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2024 року про звільнення засудженого ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку, - скасувати, призначити новий розгляд подання начальника Приморського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_9 про звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання, призначеного вироком Приморського районного суду м. Одеси від 24.01.2023 року, в рамках кримінального провадження №0002174, внесеного до ЄРДР 24.09.2021 року, у суді першої інстанції, в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3