Справа №573/641/24
Номер провадження 1-кп/573/95/24

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого та законного представника потерпілого - адвоката ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , стосовно якого вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру,

законного представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі клопотання адвоката ОСОБА_4 про призначення психологічної експертизи,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Білопільського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження про застосування примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_5 .

У судовому засіданні 17 липня 2024 року представник потерпілого адвокат ОСОБА_4 заявив усне клопотання в інтересах потерпілого та його законного представника саме як цивільного позивача про призначення психологічної експертизи, на вирішення якої поставити питання щодо того, чи є ситуація у цьому провадженні психотравмуючою для потерпілого ОСОБА_8 і чи завдані йому страждання (моральна шкода) та в якому розмірі.

Необхідність проведення експертизи обґрунтовується тим, що статус цивільного позивача у потерпілого ОСОБА_8 та його законного представника з`явився лише після заявлення цивільного позову у кримінальному провадженні, тому під час досудового розслідування потерпіла сторона не змогла провести експертизу, а прокурор та слідчий в порушення вимог ст. ст. 91, 242 КПК України не провели вказану експертизу для визначення розміру шкоди немайнового характеру (моральної шкоди), яка заподіяна потерпілому.

Прокурор ОСОБА_3 у вирішенні цього питання поклався на суд.

Законний представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 заперечували проти призначення психологічної експертизи.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Статтею 129 Конституції України проголошено, що до основних засад судочинства належать змагальність сторін, підтримання державного обвинувачення в суді, забезпечення доведеності вини.

Відповідно до частин 1 та 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України о бов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Частиною 5 статті 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України к ожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. п. 2 та 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень та визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

Суд зазначає, що під час досудового розслідування судово-медична експертиза для визначення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_8 , проведена.

Проведення психологічної експертизи потерпілому ОСОБА_8 обґрунтовується необхідністю визначення розміру моральної шкоди саме з метою вирішення цивільного позову.

Адвокат ОСОБА_4 зазначив, що така експертиза потрібна також і для доведення винуватості ОСОБА_5 , при цьому він не вказав, яким чином ця експертиза може вплинути на кваліфікацію дій останнього і яким чином вона буде доводити наявність в діях ОСОБА_5 ознак суспільно небезпечного діяння, що передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

Суд зазначає, що пунктом 6 частини 2 статті 242 КПК України не передбачена обов`язковість проведення психологічної експертизи потерпілому для визначення розміру моральної шкоди для вирішення цивільного позову саме прокурором чи слідчим, на що посилається адвокат ОСОБА_4 , бо в такому випадку доведення розміру цивільного позову покладається саме на потерпілу сторону відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 92, ст. 128 КПК України та ст. 81 ЦПК України.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування клопотань про призначення психологічної експертизи потерпілою стороною не подавалося, самостійно до експертної установи з питанням проведення психологічної експертизи також не зверталися і перешкод для такого звернення у них не було.

Статус цивільного позивача законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 має з 24 квітня 2024 року, тобто з дня подання позову до суду. Ухвалою суду від 01 травня 2024 року у призначенні психологічної експертизи потерпілій стороні вже було відмовлено. Отже, з 01 травня 2024 року і до 17 липня 2024 року будь-яких перешкод для її проведення у них не було.

Враховуючи, що кримінальне провадження в суді здійснюється на основі змагальності, інтереси неповнолітнього потерпілого представлені його законним представником та адвокатами ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , обов`язок доведення розміру цивільного позову покладається на законного представника потерпілого та його адвокатів, доказів на існування труднощів у проведенні психологічної експертизи ними суду не надано, тому у задоволенні клопотання про призначення психологічної експертизи адвокату ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись статтями 332, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Представнику потерпілого ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_4 відмовити у задоволенні клопотання про проведення психологічної експертизи потерпілому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя