КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/5899/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засіданняОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06 серпня 2024 року, -

за участю:

представника - адвоката ОСОБА_8 ,

прокурора - ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06.08.2024 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001103 від 08.11.2022 року та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , (повний перелік майна згідно резолютивної частини оскаржуваної ухвали), із забороною будь-яким фізичним та юридичним особам відчужувати, розпоряджатись та/або користуватись вказаним майном, а також проводити щодо нього будь-які реєстраційні дії.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_6 , в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06.08.2024 року в частині, якою накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та норм матеріального права, а відтак підлягає скасуванню.

Вказує, що в порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України судом не було повідомлено ОСОБА_6 про розгляд справи про накладення арешту, у зв`язку з чим він не брав участі у розгляді справи та не мав можливості реалізувати свої права, передбачені ч. 4 ст. 172 КПК України та подати докази про свою правомірну підприємницьку діяльність, та необґрунтованість пред`явленої йому підозри, у зв`язку з чим слідчим суддею було з`ясовано не всі обставини справи про накладення арешту.

Звертає увагу суду апелянт і на те, що майно, на яке накладено арешт оскаржуваною ухвалою є спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та його дружини ОСОБА_12 . Таким чином ОСОБА_12 має такі ж самі права на зазначене арештоване майно, вона є добросовісним набувачем цього майна, накладений арешт на майно суттєво порушує її конституційні права, в тому числі право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Зауважує представник, що оскаржувану ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, копію ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06.08.2024 року представник ОСОБА_6 отримав лише 20.08.2024 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 та просив її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що представником власника майна ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06.08.2024 року, виходячи з положень абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що ГСУ СБ України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001103 від 08.11.2022 року, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 362 КК України.

Досудовим розслідування зазначено, що 24.02.2022 року відповідно до Указу Президента України, який затверджений Законом №2102-ІХ від 24.02.2022, на території України у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до пункту 20 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб, який продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, який затверджений Законом № 2119-ІХ від 15.03.2022, який продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022, який затверджений Законом № 2212-ІХ від 21.04.2022 який продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 який затверджений Законом № 2263-IX від 22.05.2022, який продовжено з 05 години ЗО хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022, який затверджений Законом № 2500-ІХ від 15.08.2022, який продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022, який затверджений Законом № 2738-ІХ від 16.11.2022, який продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023, який затверджений Законом № 2915-ІХ від 07.02.2023, який продовжено з 05 години 30 хвилин 20.05.2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента У країни № 254/2023 від 01.05.2023, який затверджений Законом № 3057-ІХ від 02.05.2023, який продовжено з 05 години 30 хвилин 18.08.2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України № 451/2023 від 26.07.2023, який затверджений Законом № 3275-ІХ від 27.07.2023, який продовжено з 05 години 30 хвилин 16.11.2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України № 735/2023 від 06.11.2023, який затверджений Законом № 3430-ІХ від 06.11.2023, який продовжено з 05 години 30 хвилин 14.02.2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України № 49/2024 від 05.02.2024, який затверджений Законом № 3564-ІХ від 06.02.2024, який продовжено з 05 години 30 хвилин 14.05.2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України № 272/2024 від 06.05.2024, який затверджений Законом № 3685-ІХ від 08.05.2024.

Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, 24.02.2022 року указом Президента України № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України. Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягай 27- річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку). Поряд з цим, згідно ст. 22 даного Закону, передбачено, що граничний вік перебування на військовій службі (в тому числі в резерві), встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду - до 60 років.

Пунктом 6 частини 1 статті 8 даного Закону України «Про правовий режим воєнного стану», передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Враховуючи вказане, на період введення воєнного стану в Україні, на законодавчому рівні заборонено виїзд за межі території України, осіб, які підлягають мобілізації для несення військової служби, відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до вимог абзаців 5, 6 пункту 2-9 Постанови Кабінету міністрів України від 27.01.1995 № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" - на одному транспортному засобі державний кордон можуть одночасно перетинати один водій на вантажному транспортному засобі.

Так, під час досудового розслідування, зазначено, що ОСОБА_6 будучи фізичною особою-підприємцем, який має ліцензію на право провадження господарської діяльності з перевезенням пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом з дозволеним видом роботи: міжнародні перевезення вантажів та небезпечних відходів), яка була видана відповідно до наказу Укртрансбезпеки від 15 квітня 2016 року № 177 та достовірно знаючи про введення правового режиму воєнного стану по всій території України, будучи обізнаним про проведення загальної мобілізації, а також про наявність діючих обмежень на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, в період часу з 06.03.2023 по 16.06.2023, перебуваючи за адресою фактичного місцепроживання: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч встановленим законодавством обмежень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом усунення перешкод, маючи доступ до підсистеми Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки, увійшовши до вищевказаної підсистеми, створював «заявки на перетин 18-60», подаючи неправдиві відомості, відносно осіб які не перебували з ним у трудових відносинах, порушуючи передбачені вимоги ст. 24 Кодексу законів про працю України, п. п. 9,10 ліцензійних умов затверджених Постановою Кабінету Міністрів, України від 02.12.2015 за № 1001, а саме щодо перетину кордону: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному комплексі інформаційних систем Укртрансбезпеки, фізична особа-підприємець ОСОБА_15 в період часу з 06.03.2023 по 16.06.2023, перебуваючи за адресою фактичного місце проживання: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій створив наступні записи, які були інтегровані в систему «Шлях» та автоматично передані до ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо осіб, які не перебували у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , а саме:

- використовуючи особистий ключ для персонального доступу до електронного кабінету перевізника Єдиного комплексу інформаційних систем (системи «Шлях») створив запис № 1164775 від 06.03.2023, чим надав можливість військовозобов`язаному ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 07.03.2023 безперешкодно перетнути державний кордон України в пункті пропуску «Порубне» в напрямку виїзду в якості 1 -го водія на транспортному засобі марки марки УОЬУО модель РН460, д.н.з. НОМЕР_2 .

- використовуючи особистий ключ для персонального доступу до електронного кабінету перевізника Єдиного комплексу інформаційних систем (системи «Шлях») створив запис № 1310307 від 11.04.2023, чим надав можливість військовозобов`язаному ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 12.04.2023 безперешкодно перетнути державний кордон України в пункті пропуску «Порубне» в напрямку виїзду в якості 1-го водія на транспортному засобі марки марки УОЬУО модель РН460, д.н.з. НОМЕР_2 .

- використовуючи особистий ключ для персонального доступу до електронного кабінету перевізника Єдиного комплексу інформаційних систем (системи «Шлях») створив запис № 1554259 від 07.06.2023, чим надав можливість військовозобов`язаному ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 11.06.2023 безперешкодно перетнути державний кордон України в пункті пропуску «Порубне» в напрямку виїзду в якості 1-го водія на транспортному засобі марки марки УОЬУО модель БШбО, д.н.з. НОМЕР_2 .

- використовуючи особистий ключ для персонального доступу до електронного кабінету перевізника Єдиного комплексу інформаційних систем (системи «Шлях») створив запис № 1490629 від 24.05.2023, чим надав можливість військовозобов`язаному ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 28.05.2023 безперешкодно перетнути державний кордон України в пункті пропуску «Порубне» в напрямку виїзду в якості 1-го водія на транспортному засобі марки марки УОЬУО модель ЬН 13.520, д.н.з. НОМЕР_3 .

Таким чином, ОСОБА_6 реалізовуючи свій злочинний умисел, ввівши відомості в Єдиний комплекс інформаційних систем Укртрансбезпеки системи «Шлях» щодо працевлаштування вище вказаних осіб, надав їм можливість перетнути державний кордон, чим усунув перешкоди зазначеним особам, здійснити виїзд за межі України.

Таким чином, ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянні вчиненню таких дій наданням засобів та усунення перешкод, вчинених щодо кількох осіб та повторно з корисливих мотивів.

Крім того, під час досудового розслідування зазначено, що ОСОБА_6 будучи фізичною особою-підприємцем, який має ліцензію на право провадження господарської діяльності з перевезенням пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом з дозволеним видом роботи: міжнародні перевезення вантажів та небезпечних відходів), яка була видана відповідно до наказу Укртрансбезпеки від 15 квітня 2016 року № 177, та маючи персональний доступ до електронного кабінету перевізника Єдиного комплексу інформаційних систем (системи «Шлях»), адміністратором якої є Державна служба України з безпеки на транспорті, в період часу з 06.03.2023 по 16.06.2023, перебуваючи за адресою фактичного місцепроживання: АДРЕСА_1 , вчинив несанкціоновану зміну інформації, яка оброблюється у вказаній системі за таких обставин:

Так, 06.03.2023, точного часу в ході досудового розслідування не зазначено, ОСОБА_6 , перебуваючи у невстановленому місці, діючи умисно, за попередньою змовою з військовозобов`язаним ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у порушення вимог ст. 9 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» №222-VIII від 02.03.2015, пунктів 9, 10, 16, 20, 27, 33 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1001 від 02.12.2015, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись метою незаконного переправлення ОСОБА_13 через державний кордон України, достовірно знаючи, що останній не перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_16 як водій, використовуючи невстановлений технічний пристрій, та кваліфікований сертифікат особистого ключа (індивідуальний ідентифікатор

НОМЕР_76), вніс отримані від останнього його особисті дані до Єдиного комплексу інформаційних систем (системи «Шлях») як водія транспортного засобу марки VOLVO модель FH460, д.н.з. НОМЕР_2 , для перетину ОСОБА_13 державного кордону України через пункт пропуску «Порубне», чим доповнив дійсну інформацію неправдивими даними та, як наслідок, вчинив несанкціоновану зміну інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах.

Так, 11.04.2023, точного часу в ході досудового розслідування не зазначено, ОСОБА_17 , перебуваючи у невстановленому місці, діючи умисно, за попередньою змовою з військовозобов`язаним ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у порушення вимог ст. 9 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» №222-VIII від 02.03.2015, пунктів 9, 10, 16, 20, 27, 33 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1001 від 02.12.2015, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись метою незаконного переправлення ОСОБА_13 через державний кордон України, достовірно знаючи, що останній не перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_16 як водій, використовуючи невстановлений технічний пристрій, та кваліфікований сертифікат особистого ключа (індивідуальний ідентифікатор НОМЕР_76), вніс отримані від останнього його особисті дані до Єдиного комплексу інформаційних систем (системи «Шлях») як водія транспортного засобу марки VOLVO модель FH460, д.н.з. НОМЕР_2 , для перетину ОСОБА_13 державного кордону України через пункт пропуску «Порубне», чим доповнив дійсну інформацію неправдивими даними та, як наслідок, вчинив несанкціоновану зміну інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах.

Так, 07.06.2023 року, точного часу в ході досудового розслідування не зазначено, ОСОБА_17 , перебуваючи у невстановленому місці, діючи умисно, за попередньою змовою з військовозобов`язаним ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у порушення вимог ст. 9 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» №222-VIII від 02.03.2015, пунктів 9, 10, 16, 20, 27, 33 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1001 від 02.12.2015, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, керуючись метою незаконного переправлення ОСОБА_13 через державний кордон України, достовірно знаючи, що останній не перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_16 як водій, використовуючи невстановлений технічний пристрій, та кваліфікований сертифікат особистого ключа (індивідуальний ідентифікатор

НОМЕР_76), вніс отримані від останнього його особисті дані до Єдиного комплексу інформаційних систем (системи «Шлях») як водія транспортного засобу марки VOLVO модель FH460, д.н.з. НОМЕР_2 , для перетину ОСОБА_13 державного кордону України через пункт пропуску «Порубне», чим доповнив дійсну інформацію неправдивими даними та, як наслідок, вчинив несанкціоновану зміну інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах.

Так, 24.05.2023, точного часу в ході досудового розслідування не зазначено, ОСОБА_6 , перебуваючи у невстановленому місці, діючи умисно, за попередньою змовою з військовозобов`язаним ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у порушення вимог ст. 9 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» №222-VIII від 02.03.2015, пунктів 9, 10, 16, 20, 27, 33 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1001 від 02.12.2015, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись метою незаконного переправлення ОСОБА_14 через державний кордон України, достовірно знаючи, що останній не перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_16 як водій, використовуючи невстановлений технічний пристрій, та кваліфікований сертифікат особистого ключа (індивідуальний ідентифікатор

НОМЕР_76), вніс отримані від останнього його особисті дані до Єдиного комплексу інформаційних систем (системи «Шлях») як водія транспортного засобу марки VOLVO модель FH 13.520, д.н.з. НОМЕР_3 , для перетину ОСОБА_14 державного кордону України через пункт пропуску «Порубне», чим доповнив дійсну інформацію неправдивими даними та, як наслідок, вчинив несанкціоновану зміну інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах.

Таким чином, ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, тобто у несанкціонованій зміні інформації, яка обробляється в автоматизованих системах, вчинена особою, яка має право доступу до неї, вчинені повторно та за попередньою змовою групою осіб.

18.06.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 362 КК України.

Санкція статті ч. 3 ст. 332 Кримінального кодексу України, що встановлює відповідальність за злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , передбачає конфіскацію майна.

Відповідно до відомостей Головного сервісного центру МВС України від 31.07.2024 року на праві власності фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) належать ряд транспортних засобів, а саме:

- Сідловий тягач марки VOLVO FH 13.500, д.н.з. НОМЕР_4 , 2011 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_5 ;

- Напівпричіп марки KRONE SD 27EL, д.н.з. НОМЕР_6 , 2007 р.в., синього кольору, № шасі НОМЕР_7 ;

- Напівпричіп марки KRONE SD, д.н.з. НОМЕР_8 , 2008 р.в., чорного кольору, № шасі НОМЕР_9 ;

- Напівпричіп марки SCHMITZ SKO 24, д.н.з. НОМЕР_10 , 2008 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_11 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO 460, д.н.з. НОМЕР_2 , 2010 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_12 ;

- Напівпричіп марки SCHMITZ SCB, д.н.з. НОМЕР_13 , 2013 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_14 ;

- Напівпричіп марки SCHMITZ SKO 24, д.н.з. НОМЕР_15 , 2011 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_16 ;

- Напівпричіп марки WIELSON NS3S, д.н.з. НОМЕР_17 , 2013 р.в., сірого кольору, № шасі НОМЕР_18 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO FH 460, д.н.з. НОМЕР_19 , 2015 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_20 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO FH 13.500, д.н.з. НОМЕР_3 , 2008 р.в., синього кольору, № шасі НОМЕР_21 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO FH 13.460, д.н.з. НОМЕР_22 , 2011 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_23 ;

- Напівпричіп марки SCHMITZ SKO 24, д.н.з. НОМЕР_24 , 2011 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_25 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO FH 460, д.н.з. НОМЕР_26 , 2012 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_27 ;

- Напівпричіп марки SCHMITZ SKO 24, д.н.з. НОМЕР_28 , 2014 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_29 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO FH 13.460, д.н.з. НОМЕР_30 , 2013 р.в., червоного кольору, № шасі НОМЕР_31 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO FH, д.н.з. НОМЕР_32 , 2013 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_33 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO FH 460, д.н.з. НОМЕР_34 , 2013 р.в., червоного кольору, № шасі НОМЕР_35 ;

- Напівпричіп марки SCHMITZ SPR 24 L 13.62 SOI, д.н.з. НОМЕР_36 , 2012 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_37 ;

- Напівпричіп марки SCHMITZ SCB-S3B, д.н.з. НОМЕР_38 , 2013 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_39 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO FH, д.н.з. НОМЕР_40 , 2015 р.в., білого кольору, № НОМЕР_41 ;

- Напівпричіп марки SCHMITZ SKO 27, д.н.з. НОМЕР_42 , 2011 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_43 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO FH 460, д.н.з. НОМЕР_44 , 2013 р.в., червоного кольору, № шасі НОМЕР_45 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO FH, д.н.з. НОМЕР_46 , 2015 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_47 ;

- Напівпричіп марки SCHWARZMUELLER S-1, д.н.з. НОМЕР_48 , 2012 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_49 .

31.07.2024 року постановою старшого слідчого в ОВС 2 відділу 4 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_10 , всі вищевказані транспортні засоби, які на праві власності належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ., визнано у якості речових доказів.

02.08.2024 року (клопотання датоване 31.07.2024 року) старший слідчий в ОВС 2 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_10 за погодженням із прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , а саме на:

- Сідловий тягач марки VOLVO FH 13.500, д.н.з. НОМЕР_50 , 2011 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_5 ;

- Напівпричіп марки KRONE SD 27EL, д.н.з. НОМЕР_6 , 2007 р.в., синього кольору, № шасі НОМЕР_7 ;

- Напівпричіп марки KRONE SD, д.н.з. НОМЕР_8 , 2008 р.в., чорного кольору, № шасі НОМЕР_9 ;

- Напівпричіп марки SCHMITZ SKO 24, д.н.з. НОМЕР_51 , 2008 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_11 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO 460, д.н.з. НОМЕР_52 , 2010 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_53 ;

- Напівпричіп марки SCHMITZ SСВ, д.н.з. НОМЕР_54 , 2013 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_14 ;

- Напівпричіп марки SCHMITZ SKO 24, д.н.з. НОМЕР_55 , 2011 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_16 ;

- Напівпричіп марки WIELSON NS3S, д.н.з. НОМЕР_56 , 2013 р.в., cірого кольору, № шасі НОМЕР_18 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO FH 460, д.н.з. НОМЕР_57 , 2015 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_58 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO FH 13.500, д.н.з. НОМЕР_59 , 2008 р.в., синього кольору, № шасі НОМЕР_21 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO FH 13.460, д.н.з. НОМЕР_60 , 2011 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_23 ;

- Напівпричіп марки SCHMITZ SKO 24, д.н.з. НОМЕР_61 , 2011 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_25 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO FH 460, д.н.з. НОМЕР_62 , 2012 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_27 ;

- Напівпричіп марки SCHMITZ SKO 24, д.н.з. НОМЕР_63 , 2014 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_29 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO FH 13.460, д.н.з. НОМЕР_64 , 2013 р.в., червоного кольору, № шасі НОМЕР_31 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO FH, д.н.з. НОМЕР_65 , 2013 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_33 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO FH 460, д.н.з. НОМЕР_66 , 2013 р.в., червоного кольору, № шасі НОМЕР_35 ;

- Напівпричіп марки SCHMITZ SPR 24 L 13.62 S01, д.н.з. НОМЕР_67 , 2012 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_37 ;

- Напівпричіп марки SCHMITZ SCB-S3B, д.н.з. НОМЕР_68 , 2013 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_39 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO FH, д.н.з. НОМЕР_69 , 2015 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_70 ;

- Напівпричіп марки SCHMITZ SKO 27, д.н.з. НОМЕР_71 , 2011 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_43 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO FH 460, д.н.з. НОМЕР_72 , 2013 р.в., червоного кольору, № шасі НОМЕР_45 ;

- Сідловий тягач марки VOLVO FH, д.н.з. НОМЕР_73 , 2015 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_74 ;

- Напівпричіп марки SCHWARZMUELLER S-1, д.н.з. НОМЕР_75 , 2012 р.в., білого кольору, № шасі НОМЕР_49 , із забороною будь-яким фізичним та юридичним особам відчужувати, розпоряджатись та/або користуватись вказаним майном, а також заборонити проведення щодо нього будь-яких реєстраційних дій, оскільки незастосування цих заходів може призвести до зникнення, втрати, перетворення, передачі, відчуження цього майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06.08.2024 року вказане клопотання старшого слідчого задоволено.

Задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 слідчий суддя виходив з наявності передбачених законом підстав для задоволення такого клопотання з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання та запобігання можливості його відчуження.

З такими висновками слідчого судді, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, передбачає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою, щодо якої такий захід застосовується, кримінального правопорушення, а у випадку застосування такого запобіжного заходу відносно юридичної особи, то застосування арешту майна з даних підстав вважатиметься законним, якщо відносно вказаної юридичної особи здійснюється кримінальне провадження.

Задовольняючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001103 від 08.11.2022 року, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання та з`ясувавши обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна прийшов до висновку про наявність передбачених п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_6 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

При цьому, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що вищевказане майно на яке слідчий просить накласти арешт відповідає критеріям п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Так, зі змісту ст. 170 КПК України вбачається, що однією з обов`язкових умов для задоволення клопотання про накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання є наявність обґрунтованої підозри за статтею, санкція якої передбачає конфіскацію майна як виду покарання.

Згідно клопотання про арешт майна та матеріалів, наданих стороною обвинувачення на його обґрунтування вбачається, що ця обов`язкова умова органом досудового розслідування та слідчим суддею дотримана.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_6 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та певними доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 362 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінальних правопорушень, підозра яка йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132, 170, 172, 173 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст. ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Висновки слідчого судді про арешт майна цілком доведені матеріалами кримінального провадження, специфікою розслідування самих злочинів, що потребує проведення певних слідчих дій, та саме такого заходу, як накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на вищевказане майно та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

Враховуючи, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, зокрема, ч. 3 ст. 332 КК України, слідчий суддя дійшов правильного висновку про накладення арешту на майно підозрюваного, з метою забезпечення у майбутньому виконання рішення суду в частині конфіскації майна.

З огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, матеріали провадження, додані до клопотання слідчого, які обґрунтовують необхідність накладення арешту на майно, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя накладаючи арешт на майно ОСОБА_6 , діяв у спосіб та у межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності і співмірності, оскільки незастосування арешту на вищевказане майно може призвести до подальшого незаконного його відчуження та у подальшому унеможливить виконання рішення суду в частині забезпечення виконання рішення суду щодо конфіскації майна, у зв`язку з чим, посилання апелянта на незаконність ухвали слідчого судді слід визнати безпідставними.

За таких обставин доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для арешту майна, не є переконливими, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Що стосується доводів автора апеляційної скарги про те, що майно, на яке накладено арешт оскаржуваною ухвалою є спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та його дружини ОСОБА_12 , а відтак ОСОБА_12 має такі ж самі права на зазначене арештоване майно, то колегія суддів зазначає наступне.

Дружина власника майна ОСОБА_12 з апеляційною скаргою до суду не зверталася, тому виходячи з повноважень суду апеляційної інстанції, колегія суддів не наділена повноваженнями щодо вирішення питання про законність накладення арешту на частку в спільному сумісному майні подружжя.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що рішення слідчого судді суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06 серпня 2024 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001103 від 08.11.2022 року та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , (повний перелік майна згідно резолютивної частини оскаржуваної ухвали), із забороною будь-яким фізичним та юридичним особам відчужувати, розпоряджатись та/або користуватись вказаним майном, а також проводити щодо нього будь-які реєстраційні дії, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4