УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001756 від 26.09.2024 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малоіванівка, Перевальського району, Луганської області, громадянина України, українця, з середньогю спеціальною освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби призваного під час мобілізації, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді стрільця 3 відділення охорони взводу охорони роти бойового та матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «молодший сержант», раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси з клопотанням погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0001756 від 26.09.2024 року відносно ОСОБА_4 ..

Досудовим розслідуванням встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001756 від 26.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Одеської спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону.

Так, відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІX введено воєнний стан на всій території України.

В подальшому Указами Президента України та відповідними законами воєнний стан неодноразово продовжувався.

В останній раз, згідно Указу Президента України від 27 липня 2024 року № 469/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб.

Відтак, з 24.02.2022 по теперішній час безперервно діє воєнний стан.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про мобілізацію», згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2023 № 197 ОСОБА_4 , який перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , призваного на військову службу під час мобілізації, зараховано на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 1 відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти (резервної).

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного ( НОМЕР_2 .

Таким чином, з 14.07.2023, ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

У подальшому, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2023 № 250, ОСОБА_4 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 15.08.2023 №50 о/с призначено на посаду сержанта з матеріального забезпечення автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Надалі, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2024 № 269, молодшого сержанта ОСОБА_4 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 27.08.2024 №49 о/с призначено на посаду стрільця 3 відділення охорони взводу охорони роти бойового та матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Разом з тим, у цій же військовій частині проходить військову службу за контрактом молодший лейтенант ОСОБА_8 , який згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.01.2024 № 15, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.01.2024 №2 о/с призначений на посаду заступника командира роти бойового та матеріального забезпечення по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Вимогами ст.29 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

У відповідності до вимог ст.ст. 30, 31, 32, 33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України молодший лейтенант ОСОБА_8 являється начальником за своїм службовим становищем і військовим званням стосовно молодшого сержанта ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаний Націй від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність.

Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, прийнятого 16 грудня 1966 року Генеральною Асамблеєю ООН та ст. 2 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року та такою, що набула чинності для неї 11 вересня 1997 року, право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України.

Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, молодший сержант ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 13, 16, 49, 50, 127 та 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути дисциплінованим; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, поважати честь і гідність кожної людини; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; бути ввічливими у спілкуванні з іншими особами, сприяти захистові честі й гідності громадян; з повагою ставитись до військових начальників, беззастережно виконувати накази командирів, з повагою ставитись до співслужбовців, додержуватись правил військової ввічливості.

Відповідно до ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України та зобов`язує додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проходячи військову службу молодший сержант ОСОБА_4 у відповідності до вимог 1-3, 12, 14, Закону України «Про Національну гвардію України», ст. ст. 9, 11, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Являючись військовослужбовцем військової служби за мобілізацією ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 13, 16, 49, 50, 127 та 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути дисциплінованим; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, поважати честь і гідність кожної людини; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; бути ввічливими у спілкуванні з іншими особами, сприяти захистові честі й гідності громадян; з повагою ставитись до військових начальників, беззастережно виконувати накази командирів, з повагою ставитись до співслужбовців, додержуватись правил військової ввічливості.

Проте, молодший сержант ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи реальну можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення вирішивши стати на злочинний шлях за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , 26.09.2024 приблизно о 09 год 40 хв., точного часу органом досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в спальному приміщенні №6 другого поверху казарми військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог ст. 68 Конституції України, ст.ст. 6, 9, 11, 13, 16, 17, 30, 49, 125, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, ст.ст. 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999, ст.ст. 1-3, 12, 14, Закону України «Про Національну гвардію України», діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, умисно посягаючи на встановлений порядок несення військової служби у військових формуваннях України, усвідомлюючи, що заступник командира роти бойового та матеріального забезпечення по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_3 лейтенант ОСОБА_8 за військовим званням і посадою є для нього начальником та перебуває при виконанні обов`язків з військової служби, діючи з мотивів особистої неповаги до останнього, невдоволення його законною службовою вимогливістю щодо підтримання військової дисципліни, в присутності інших військовослужбовців, використовуючи нецензурну лайку, висловив вербальну погрозу застосування фізичного насилля та розправи до свого командира ОСОБА_8 у виді спричинення йому побоїв та подальшого вбивства, підійшовши до останнього та демонструючи реальність своїх погроз, вчинив насильство щодо прямого начальника, які виразились у завданні останньому одного удару кулаком правої руки в область голови, та не менше двох ударів ногою в область тулуба, що завдало ОСОБА_8 , фізичний біль та моральні страждання.

Проте, злочинні дії молодшого сержанта ОСОБА_4 були припинені присутніми на місці вчинення кримінального правопорушення військовослужбовцями.

26.09.2024о 15:30 ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України.

27.09.2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України за кваліфікуючими ознаками: погроза вбивством та заподіяння побоїів начальникові, у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби вчинені в умовах воєнного стану.

27.09.2024 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.11.2024 включно.

19.11.2024 постановою керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 3-х місяців, тобто до 26.12.2024 включно.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Підозрюваний та захисник проти задоволення клопотання заперечували, зважаючи на можливість застосування домашнього арешту.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема протоколом огляду місця події від 26.09.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 26.09.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 26.09.2024, протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 26.09.2024, протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 26.09.2024, протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 від 26.09.2024 та іншими зібраними матеріалами кримінального провадження.

За такого, слідчий суддя, приходить до висновку про обґрунтованість підозри по кримінальному провадженню за № 0001756 від 26.09.2024 року відносно ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України.

Оскільки, у кримінальному провадженні необхідно отримати висновки вже призначеної амбулаторної судово-психіатричної експертизи, провести слідчі експерименти за участю свідків; виконати вимоги, передбачені ст. ст. 290, 291 КПК України, а саме: відкрити матеріали стороні захисту та скласти обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування; виконати інші слідчі дії, необхідність в яких виникне під час проведення досудового розслідування.

Враховуючи зазначене, а також обставини вчинення кримінального правопорушення, є підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також вчинити аналогічне кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, яке імовірно загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також суспільно-небезпечний характер інкримінованого підозрюваному злочину, адже останній будучи військовослужбовцем , усвідомлюючи, що заступник командира роти бойового та матеріального забезпечення по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_3 лейтенант ОСОБА_8 за військовим званням і посадою є для нього начальником та перебуває при виконанні обов`язків з військової служби, в умовах воєнного стану, імовірно, вчинив насильство щодо прямого начальника, які виразились у завданні останньому одного удару кулаком правої руки в область голови, та не менше двох ударів ногою в область тулуба, що завдало ОСОБА_8 , фізичний біль та моральні страждання, що могло створити загрозу для суспільства, слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя також погоджується з доводами клопотання, що існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого незаконного впливу підозрюваним ОСОБА_4 на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний може на них впливати з метою схилення їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, адже свідки безпосередньо судом допитані не були, а показання, що надаються на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч. 4 ст. 95 КПК України.

Одночасно, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених п. п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_4 може: знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають значення для досудового розслідування, перешкоджати кримінальному провадженню, та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, з огляду на те, що стороною обвинувачення не зазначено які саме речі та документи може знищити підозрюваний, яким саме чином він може перешкоджати кримінальному провадженню, підозрюваний раніше не судимий, та наразі органом досудового розслідування не доведено систематичність вчинення злочинів підозрюваним, а наразі лише перевіряється причетність останнього до вчинення злочину.

Слідчий суддя враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

За таких обставин, в рамках даного провадження неможливо застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід.

Відповідно до частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п. 2 ч. 5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З ч. 4 ст. 183 КПК України вбачається, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив зухвалий злочин проти начальника, з погрозою вбивством в умовах воєнного стану, в стані алкогольного сп`яніння, характеризується негативно, не одружений, дітей не має, а що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, слідчий суддя пришов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно останнього без визначення розміру застави.

Відповідно до викладеного, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 184, 193, 194 КПК України,

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001756 від 26.09.2024 року відносно ОСОБА_4 задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 25 грудня 2024 року включно з утриманням на ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1