ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1858/24 Справа № 204/7643/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м.Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000843, щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кислиця Одеської області, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_12 , вчиненому за наступних обставин.

ОСОБА_7 04 вересня 2015 року близько 08 години 27 хвилин, керуючи автопоїздом, який складався з технічно справного автомобіля «DAF TE47XS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_13 , з напівпричепа «SCHWARZMULLER SPA-3E», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ОСОБА_14 , рухався по проїзній частині вул. Щепкіна в м. Дніпропетровську (м. Дніпро), де перед перехрестям з вул. Камчатською, зупинив керований ним транспортний засіб.

Перед початком руху водій ОСОБА_7 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не переконавшись, що це буде безпечно, що своїми діями він не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, поновив рух керованого ним автопоїзда та почав виконувати маневр повороту праворуч на АДРЕСА_2 , скоїв наїзд задніми лівими колесами напівпричепу «SCHWARZMULLER SPA-3E», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на пішохода ОСОБА_12 , яка в момент поновлення руху та виконання маневру повороту праворуч автопоїзду, знаходилась на смузі його руху та перетинала проїзну частину з права наліво відносно напрямку руху зазначеного автопоїзду.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_12 спричинено наступні тілесні ушкодження: сумісна тупа травма тіла з відкритою черепно-мозковою травмою (крововиливи у покрови голови, перелом черепа, забиття мозку та крововиливи під тверду та м`яку мозкові оболонки), закрита травма грудей та черева (перелом ребер ліворуч з ушкодженням лівої легені, розрив печінки), відкритий перелом лівої половини тазу, крововиливи у м`які тканини, численні садна та синці на тілі, кров у плевральній та черевній порожнинах. Всі ушкодження виникли в короткий проміжок часу, в умовах дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок наїзду з наступним падінням потерпілої на передню поверхню тіла і переїзду через ліву гомілку, таз та спину приблизно вздовж тіла. Смерть ОСОБА_12 наступила від сумісної травми тіла з відкритою черепно-мозковою травмою, закритою тупою травмою грудей і черева, відкритого перелому тазу, крововиливів у м`які тканини, саден та синців, що ускладнилось розвитком шоку. Виявлені ушкодження у сукупності мають ознаки тяжких тілесних пошкоджень та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої, яка настала 04 вересня 2015 року близько 08 години 30 хвилин, в районі будинку АДРЕСА_2 ).

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилось в тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи автопоїздом, який складався з автомобіля «DAF TE47XS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHWARZMULLER SPA-3E», реєстраційний номер НОМЕР_3 , порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 10.1 Правил дорожнього руху України.

При цьому, невиконання п. 10.1 Правил дорожнього руху України перебуває в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що суд ухвалив вирок, який базується на припущеннях, недопустимих доказах та який винесено з порушенням вимог ч.ч. 2,4 ст. 17, ст.ст. 91, 411 КПК України. Вважає, що судом не встановлено об`єктивну сторону злочину та причинний зв`язок між діями водія ОСОБА_7 та наслідками, що настали. Зазначає, що не доведено наявність в діях ОСОБА_7 порушень вимог ПДР України, що призвели до ДТП, так взагалі не встановлено механізм наїзду на пішохода, місце та момент виходу пішохода, момент контакту та відкидання. Звертає увагу, що висновки суду про те, що первинний наїзд на пішохода стався задніми лівими колесами напівпричепу, суперечить матеріалам провадження, зокрема, висновку СМЕ №1855/373Е та показанням свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Зазначає, що у зв`язку з викладеними обставинами стороною захисту були заявлені клопотання про призначення слідчого експерименту та судової медичної експертизи, в яких було безпідставно відмовлено. Вказує, що висновок експерта №70/27-712 не узгоджується з іншими матеріалами провадження, а вихідні дані, вказані слідчим у постанові про призначення експертизи, є лише припущеннями слідчого і не підтверджуються матеріалами провадження, а тому вказана експертиза не є доказом винуватості ОСОБА_7 . Вказує, що під час слідчого експеримента показання свідка ОСОБА_16 не уточнювались і не перевірялись, при цьому зазначені у протоколі цієї слідчої дії показання свідка суперечать його показанням, наданим як під час досудового розслідування, так і у суді першої інстанції, зокрема, свідок не бачив початку маневру повороту автопоїзда, при цьому пішохода він побачив, коли остання розвернулась і пішла в обратну сторону, самого наїзду він не бачив, оскільки дівчину закрив напівпричеп, який рухався, при цьому вона була з правої сторони від нього. Звертає увагу, що статистом під час слідчого експерименту була жінка, значно більша за померлу, і навіть в цьому випадку поняті звернули увагу на те, що її дуже погано видно з робочого місця водія. Вказує на значну різницю у вимірах дороги, які були здійснені під час огляду місця ДТП та під час слідчого експерименту.

Потерпілий ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в яких просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Посилаються на те, що всі зібрані та досліджені судом першої інстанції докази вказують, що обвинувачений ОСОБА_7 своєю бездіяльністю, через неуважність до дорожньої обстановки, порушив ПДР України, допустивши наїзд на потерпілу ОСОБА_12 , спричинивши їй при цьому смертельні травми.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу захисника та просили задовольнити із зазначених у ній підстав.

Прокурор та потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , представник потерпілих ОСОБА_11 у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, просили вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, слід зазначити наступне.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин справи дії останнього охоплюються складом злочину, визначеним ч. 2 ст. 286 КК України. З позицією суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , експертів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ; свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , фактичних даних, що містяться у протоколі огляду місця ДТП, у протоколі огляду транспортного засобу, у висновках судових експертиз, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, суд першої інстанції послався у вироку на показання потерпілого ОСОБА_10 який у суді першої інстанції вказував, що єдина донька ОСОБА_12 померла від отриманих тілесних ушкоджень на місці зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, обставини якої йому стали відомі під час досудового розслідування. Просив призначити обвинуваченому справедливе покарання. Окрім цього, повідомив про те, що цивільний позов, який був поданий ним та його дружиною про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, розглянутий в порядку цивільного судочинства та задоволений.

Судом першої інстанції також наведено у вироку показання потерпілої ОСОБА_9 , згідно яких 04 вересня 2015 року зранку їй зателефонував поліцейський та повідомив про те, що її донька потрапила в ДТП. Коли вона приїхала на місце, її зустрів чоловік, який сказав, що донька загинула. Потерпіла пояснила, що дитина кожного дня йшла до школи одним маршрутом, у неї був поганий зір, тому вона носила окуляри, в яких бачила на 100 відсотків.

Суд першої інстанції послався у вироку на показання свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що 04 вересня 2015 року зранку вона була очевидцем ДТП на перехресті вул. Щепкіна та вул.Камчатська. Пам`ятає, що по вул. Щепкіна знизу на верх рухалась фура з напівпричепом, а вона рухалась зверху вул.Нестерова по алеї до перехрестя вул. Щепкіна та вул.Камчатська та перебувала на тротуарі ближче до перехрестя, на куту, тобто фура з причепом їхала їй на зустріч. В той момент, вона бачила як інші пішоходи стояли на тротуарі навпроти неї, та бачила дівчинку, яка перебувала на тротуарі, але ж не на самому перехресті, а правіше від нього приблизно метрів 20. Свідок бачила як фура перед перехрестям почала маневр направо та повільно стала повертати праворуч. Свідок не бачила момент виходу дівчинки на проїзну частину, а побачила її вже на проїзній частини з протилежної сторони фури, оскільки був огляд між кабіною та напівпричепом, коли фура входила в поворот. Потім вона побачила між осями коліс фури ноги дівчинки, її тапочки та коли фура при повороті склалася, дівчинка потрапила між кабіною тягача та причепом, зіткнувшись з переднім правим бортом напівпричепа, після чого дівчинка впала та потрапила під праві колеса тягача фури, яка в той момент продовжувала розворот. Після наїзду на дівчинку свідок бачила як фура зупинилась приблизно на дві секунди, в той момент тіло дівчинки вже знаходилось між осями практично по центру автомобіля під напівпричепом, потім фура поновила рух, повністю вирівнялась та задніми лівими колесами переїхала дівчинку, це було прямо перед нею, оскільки вона стояла на краю тротуару. Свідок пояснила, що побачила після того, як фура поїхала далі, як тіло дівчинки залишилось лежати на дорозі. Свідок не може ідентифікувати фуру, яка здійснила наїзд на потерпілу, вона викликала швидку допомогу та перебувала на місці пригоди до приїзду працівників ДАІ та швидкої допомоги, тіло дівчинки не переміщували до приїзду ДАІ. Доповнила, що після ДТП інші вантажні автомобілі на перехресті рухалися прямо, оскільки поворот дуже вузький та об`їхати тіло не можливо було.

Судом першої інстанції досліджено та наведено у вироку показання свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що 04 вересня 2015 року зранку він йшов на навчання з дружиною та подругою, та знаходячись на перехресті вул. Нестерова та вул. Щепкіна, побачив боковим зором на проїзній частині дівчинку з рукою біля вуха, можливо з мобільним телефоном. В той же момент фура з напівпричепом здійснювала поворот праворуч, рухаючись з АДРЕСА_3 , та по відношенню до дівчинки знаходилась дуже близько, десь 1 метр, а саме, кабіна фури здійснювала поворот, а причеп в той час заходив в поворот. Свідок не бачив моменту виходу дівчинки на проїзну дорогу, а побачив вже безпосередньо її на проїзній частині, вона була приблизно в метрі від кабіни фури. Свідок зазначив, що бачив як дівчинка, знаходячись на проїзній частині, нібито чогось злякалась, та намагалась відійти від неї, розвернулась, зробивши один крок в протилежний бік, та після він її вже не бачив, оскільки видимість йому закрила фура, яка без зупинки проїхала перехрестя та поїхала далі по вулиці. Він підбіг до перехрестя і побачив тіло дівчини в конвульсіях, яке знаходилось приблизно посередині проїзної частини. Тоді він підбіг до водія іншої фури, яка зупинилась, попросив, щоб по рації зупинили фуру, яка наїхала на дитину, але ж у водія не було рації. Свідок впевнений, що інший транспортний засіб не міг скоїти наїзд на потерпілу, оскільки він бачив дівчинку саме в той момент, коли здійснювала поворот праворуч саме ця фура, та після її проїзду, дівчинка залишилась на проїзній частині з травмами, після чого інші транспортні засоби, щоб уникнути наїзду, побачивши тіло, намагалися об`їхати місце ДТП. Свідок зазначив, що він запам`ятав фуру, яка скоїла наїзд на дитину, саме по намальованому силуету на кабіні, по кольору кабіни, а тому впевнений, що саме ця фура здійснила наїзд на потерпілу. Далі, приблизно через дві години після пригоди, йому зателефонували працівники поліції, запросили приїхати на пр. Калініна, де на місці він впізнав фуру, яка здійснила наїзд на потерпілу. Свідок підтвердив, що з ним проводився слідчий експеримент, на який був доставлений автопоїзд, саме той, який здійснив наїзд на потерпілу, він його впізнав по малюнку на кабіні та кольору кабіни. Підтвердив, що на слідчому експерименті він показав, де знаходилась дівчинка на проїзній частині та де перебувала фура.

Судом першої інстанції також наведено у вироку показання свідка ОСОБА_19 , згідно яких 04 вересня 2015 року зранку, керуючи автомобілем DAF з напівпричепом цистерна, він зупинився перед перехрестям вул. Щепкіна та вул. Камчатська. Бачив як попереду нього рухались дві фури, спочатку повернула праворуч перша фура, а за нею друга. Виконуючи маневр повороту після другої фури, він змушений був зупинитись на перехресті, оскільки побачив посеред проїзної частини вулиці тіло дівчини, яке лежало посередині проїзної частини дороги.

Також в основу обвинувачення суд першої інстанції поклав показання свідка ОСОБА_21 , який в судовому засіданні пояснив, що в 2015 році він працював в якості інспектора ВДАІ з розшуку транспортних заходів, та з чергової частини надійшло повідомлення, що здійснено наїзд на пішохода. Так, прибувши на місце ДТП, а саме, на перехрестя вул. Щепкіна та вул. Камчатська в м.Дніпрі, він побачив тіло дівчини, яке лежало спиною до гори, бачив кров на проїзній частині. Після чого йому свідки пояснили, що наїзд скоїв вантажний автомобіль з напівпричепом з прикметами: на кабіні намальований малюнок якоїсь жінки, який на перехресті при повороті праворуч зачепив кабіною дівчину, яка в той час була на проїзній частині. Під час проведення розшукових заходів ним особисто був встановлений та зупинений вантажний автомобіль під керуванням водія ОСОБА_7 , як такий, що скоїв наїзд на потерпілу ОСОБА_23 . Свідок пояснив, що він супроводжував саме цей вантажний автомобіль до автопарку для огляду автомобіля та був присутній при огляді транспортного засобу, особисто чув слова експерта, що є сліди.

Судом першої інстанції також наведено у вироку показання свідка ОСОБА_22 , згідно яких на момент ДТП у 2015 році він був директором підприємства, на якому розвантажується товар з вантажних автомобілів, та водій ОСОБА_7 розвантажувався з товаром вже після того, як відбулося ДТП. Спілкуючись з водієм ОСОБА_7 , він не помітив нічого особливого, водій був спокійний.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань потерпілих та свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Також, показання потерпілих та свідків узгоджуються з сукупністю інших наявних у матеріалах провадження письмових доказів, досліджених в ході судового розгляду, зокрема:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.09.2015 року, схеми до нього та таблицею зображень, в якому зафіксовано місце та обставини дорожньо-транспортної пригоди, розташування тіла потерпілої на проїзній частини дороги, а також відносно меж проїзної частини дороги, розташування на проїзній частині дороги речовини бурого кольору схожої на кров. Зокрема зафіксовано, що огляд розпочався о 09.30 год., на місці пригоди на проїзній частині наявні сліди схожі на кров та ознаками напрямку руху транспортного засобу зазначено сліди схожі на кров та відбитки протектору. В графі відомості про труп зазначено, що труп лежить на лівому боці, ліва половина обличчя контактує з дорожнім полотном, верхні кінцівки відведені та зігнуті в ліктьових суглобах під кутом 90 градусів обидві, права лежить на лівій. Нижні кінцівки зігнуті в положенні права лежить на лівій;

- висновком експерта № 1855/373-Е від 11.09.2015 року, висновком експерта № 1855/400-Е від 29.09.2015 року, згідно яких встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_12 спричинено наступні тілесні ушкодження: сумісна тупа травма тіла з відкритою черепно-мозковою травмою (крововиливи у покрови голови, перелом черепа, забиття мозку та крововиливи під тверду та м`яку мозкові оболонки), закрита травма грудей та черева (перелом ребер ліворуч з ушкодженням лівої легені, розрив печінки), відкритий перелом лівої половини тазу, крововиливи у м`які тканини, численні садна та синці на тілі, кров у плевральній та черевній порожнинах. Всі ушкодження виникли в короткий проміжок часу, в умовах дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок наїзду з наступним падінням потерпілої на передню поверхню тіла і переїзду через ліву гомілку, таз та спину приблизно вздовж тіла. Смерть ОСОБА_12 наступила від сумісної травми тіла з відкритою черепно-мозковою травмою, закритою тупою травмою грудей і черева, відкритого перелому тазу, крововиливів у м`які тканини, саден та синців, що ускладнилось розвитком шоку. Виявлені ушкодження у сукупності мають ознаки тяжких тілесних пошкоджень та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої. На запитання «Як був розташований пішохід ОСОБА_12 відносно транспортного засобу в момент наїзду?», експерт відповів, що потерпіла знаходилася у вертикальному положенні, а падіння її відбулося у напрямку вперед і вправо.

Судом першої інстанції було допитано судово-медичного експерта ОСОБА_17 , який підтвердив висновки № 1855/373-Е від 11.09.2015 року, № 1855/400-Е від 29.09.2015 року.

-протоколом огляду автомобіля«DAF TE47XS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHWARZMULLER SPA-3E», реєстраційний номер НОМЕР_3 , від 04.09.2015 року з фототаблицею до нього, згідно якого на лівих колесах напівпричепа, на бічній внутрішній поверхні, виявлені сліди речовини бурого кольору. Так, на лівому задньому колесі, третьому, та його внутрішній бічній поверхні від краю (з боку протектора) та в кінці напису «Бел-146» виявлено також речовину бурого кольору. Під час огляду було зроблено змив на стерильний марлевий тампон даної речовини, який був поміщений в паперовий конверт. На середньому колесі, на внутрішній бічній поверхні під емблемою виявлено сліди речовини бурого кольору. Дане колесо було вилучено та опечатано. Також на першому лівому колесі напівпричепа, на його внутрішній бічній поверхні, під написом 385/65R 22.5, а саме, під кінцівкою напису, виявлено речовину бурого кольору. В ході огляду було зроблено змиви з даного колеса на стерильний марлевий тампон, який був запечатаний до паперового конверту. Також під час огляду на задньому лівому бризговику напівпричепа було виявлено сліди речовини бурого кольору, фрагмент даного бризговика вилучено, поміщено до поліетиленового пакету та опечатано;

-висновком експерта № 962 від 06.10.2015 року, згідно якого на вилученому колесі напівпричепа (об.№1) встановлена наявність крові людини, не виключена можливість її походження від особи жіночої генетичної статі. На бризговику (об.№№2,3) встановлена наявність крові. На одному змиві, зробленого з колеса №3 з напівпричепа (об.№6) встановлена наявність крові людини. На другому змиві, зробленого з колеса АДРЕСА_4 ) встановлена наявність крові, знайдені епітеліальні клітини та визначений білок людини та при визначенні статевої належності крові, не виключається можливість походження її від особи жіночої генетичної статті. Отримані результати дослідження не виключають можливість походження слідів крові на колесі та у змивах, зроблених з коліс №1 і №3 з напівпричепа, та клітин в змиві з колеса АДРЕСА_5 , від потерпілої ОСОБА_23 , беручи до уваги її групову характеристику крові;

- висновком експерта № 70/27-712 від 16.10.2015 року, згідно якого у даній дорожній обстановці дії водія автопоїзду ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даним ДТП.

Судом першої інстанції було допитано судового експерта ОСОБА_18 , який підтвердив висновок № 70/27-712 від 16.10.2015 року, зазначив, що для проведення дослідження йому було достатньо вихідних даних, суперечностей він не виявив. Підтвердив, що за його участю також проводився слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_16 та вказаним слідчим експериментом встановлено, що у водія ОСОБА_7 була об`єктивна можливість, побачити пішохода із-за конструктивних особливостей кабіни. Окрім цього, підтвердив, що він приймав участь при складанні протоколу огляду місця ДТП, був з ним ознайомлений, підписував протокол, також підписував фототаблицю до вказаного протоколу;

- протоколом огляду предмету від 10.11.2015 року та долученим диском DVD-R з відеозаписом з камер відеоспостереження ТРК « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: м.Дніпропетровськ (Дніпро), вул.Щепкіна 15 А та пр.Калініна, відповідно до якого автопоїзд, схожій на автомобіль «DAF TE47XS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHWARZMULLER SPA-3E», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухається по вул.Щепкіна, перетинає пр.Калініна та продовжує рух по вул.Щепкіна в напрямку вул.Камчатської;

- диском DVD-R з відеозаписом з камер відеоспостереження ТРК « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_3 ;

- слідчим експериментом зі свідком ОСОБА_24 , яким встановлено місце виходу пішохода, видимість фури та пішохода, що зображено на схемі до протоколу слідчого експерименту від 12.10.2015 року;

- слідчим експериментом зі свідком ОСОБА_16 , який вказав на відомі йому обставини даної дорожньо-транспортної пригоди, яким встановлено місце розташування пішохода та автомобіля «ДАФ» в момент початку повороту праворуч, а саме, пішохід знаходився на дорозі на відстані 0,9 метрів від правого бордюру на вул.Камчатській та на відстані 4,1 метр від повороту вул.Щепкіна. Встановлено, що з робочого місця водія транспортного засобу в момент початку маневру повороту праворуч водій міг бачити пішохода, встановлена траєкторія руху лівої габаритної точки кабіни автомобіля та траєкторія руху правих коліс напівпричепа в місці ймовірного наїзду на пішохода;

- слідчим експериментом з обвинуваченим ОСОБА_7 , згідно якого обвинувачений ОСОБА_7 добровільно виявив згоду продемонструвати траєкторію руху транспортного засобу, при виконанні на перехресті маневру повороту праворуч з вул.Щепкіна на вул. Камчатську. Так, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 14.11.2023 року за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_25 , за участю спеціаліста ОСОБА_26 , у присутності понятих, обвинувачений ОСОБА_7 добровільно виявив бажання показати на місці відомі йому обставини ДТП, яке мале місце 04.09.2015 року. Так, обвинувачений ОСОБА_7 показав, що 04.09.2015 року близько 08 години 27 хвилин він керував автопоїздом, який складався з автомобіля «DAF TE47XS» з напівпричепом «SCHWARZMULLER SPA-3E», рухався по проїзній частині вул. Щепкіна з боку пр.С.Нігояна у напрямку вул. Камчатської, зупинився перед перехрестям з вул.Камчатською. З правої сторони на проїзній частині була яма, після чого поновив рух та став повертати праворуч на вул.Камчатську, виконавши поворот праворуч, продовжив рух прямо. На пропозицію слідчого показати місце наїзду, напрямок руху і темп руху пішохода до моменту наїзду обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що він не бачив пішохода, а тому не може повідомити. Після обвинувачений ОСОБА_7 встановив автопоїзд перед перехрестям з вул.Камчатською у такому місці, як він зупинився в умовах ДТП. Слідчим експериментом встановлені заміри та траєкторію руху автопоїзда з моменту початку руху до моменту вирівнювання автомобіля.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що схема від 14.11.2023 року, яка була складена при проведенні слідчого експерименту від 14.11.2023 року з обвинуваченим ОСОБА_7 , не суперечить схемі від 04.09.2015 року, а повністю узгоджується. Так, відповідно до схеми ДТП від 04.09.2015 року місце розташування трупа ОСОБА_12 та рідини схожої на кров, які зазначені під цифрою «1» та цифрою «2» позначено в рамках траєкторії руху автопоїзда, яка була встановлена слідчим експериментом 14.11.2023 року.

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності суд апеляційної інстанції не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Позиція сторони захисту щодо невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, була предметом розгляду суду першої інстанції та обгрунтовано розцінена судом як бажання уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що висновки судово-медичних експертиз не дають чіткої відповіді на всі поставлені питання, зокрема, яким чином контактувала потерпіла з транспортним засобом, стояла чи рухалась, тому не можуть прийматись за основу обвинувачення, на думку апеляційного суду не заслуговують на увагу, оскільки механізм дорожньо-транспортної пригоди, що встановлений вироком суду, підтверджується сукупністю доказів, які були досліджені судом першої інстанції.

Із висновку судово-медичної експертизи по факту смерті ОСОБА_12 №1855/400-Е від 29.09.2015 року (а.п.86-87) вбачається, що експерт не зміг надати відповіді на питання щодо того, чи можливо в даному випадку, згідно виявлених тілесних ушкоджень, що ОСОБА_12 спочатку переїхав один автомобіль, а потім скоїв наїзд другий автомобіль, оскільки відповідь на вказане питання можливо надати після проведення обстановки та обставин події з оглядом транспортного засобу. Однак такий механізм дорожньо-транспортної пригоди не підтверджується жодним доказом, що був досліджений судом першої інстанції. Так, із показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , слідує, що перша фура повернула на перехресті і поїхала далі, після чого вони бачили потерпілу на проїжджій частині, яка намагалась відійти від другої фури, після виконання маневру повороту другою фурою, якою, як встановлено керував обвинувачений, тіло дівчинки знаходилось посеред проїжджої частини, третя фура зупинилась, щоб уникнути наїзду, зазначені показання підтверджуються висновком судово-медичної експертизи по факту смерті ОСОБА_12 №1855/373-Е від 11.09.2015 року (а.п.76-77), відповідно до якого потерпіла знаходилась у вертикальному положенні в момент наїзду, що спростовує такий механізм дорожньо-транспортної пригоди як переїзд потерпілої одним автомобілем та наїзд на неї другим автомобілем.

Тому як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду обґрунтовано було встановлено, що спричинені потерпілій тілесні ушкодження були саме автомобілем «DAF TE47XS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHWARZMULLER SPA-3E», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_7 , що також підтверджується протоколом огляду автомобіля «DAF TE47XS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «SCHWARZMULLER SPA-3E», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під час якого виявлено на трьох лівих колесах напівпричепа сліди речовини бурого кольору, та висновком судово-медичної експертизи поверхонь колеса та бризговика і двох змивів №962 від 06.10.2015 року, яким підтверджується, що на вилученому колесі напівпричепа та на двох змивах, зроблених з 1 та 3 колеса напівпричепа, встановлена наявність крові, не виключена можливість її походження від потерпілої ОСОБА_23 (а.п.92-97).

Тому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги щодо неповноти у висновках судово-медичної експертизи по факту смерті ОСОБА_12 №1855/373-Е від 11.09.2015 року(а.п.76-77), №1855/400-Е від 29.09.2015 року (а.п.86-87) не впливають на висновки суду.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції не встановлено механізму наїзду на пішохода, а тому не встановлено причинний звязок між діями ОСОБА_7 та наслідками, які настали, на думку апеляційного суду не заслуговують на увагу, оскільки механізм дорожньо-транспортної пригоди, що встановлений вироком суду, підтверджується сукупністю доказів, які були досліджені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції також з`ясовувалось під час судового розгляду питання, яким чином на потерпілу, яка вийшла на проїжджу частину справа від автомобіля, було здійснено наїзд лівими колесами причепу.

Зазначений механізм дорожньо-транспортної пригоди підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , яка вказала, що вона побачила потерпілу вже на проїзній частини з протилежної сторони фури, оскільки був огляд між кабіною та напівпричепом, коли фура входила в поворот. Потім вона побачила між осями коліс фури ноги дівчинки, її тапочки та коли фура при повороті склалася, дівчинка потрапила між кабіною тягача та причепом, зіткнувшись з переднім правим бортом напівпричепа, після чого дівчинка впала, та потрапила під праві колеса тягача фури, яка в той момент продовжувала розворот. Після наїзду на дівчинку свідок бачила як фура зупинилась приблизно на дві секунди, в той момент тіло дівчинки вже знаходилось між осями практично по центру автомобіля під напівпричепом, потім фура поновила рух, повністю вирівнялась та задніми лівими колесами переїхала дівчинку, це було прямо перед нею, оскільки вона стояла на краю тротуару. Свідок пояснила, що побачила після того, як фура поїхала далі, як тіло дівчинки залишилось лежати на дорозі, про що зазначено у вироку суду, а також під час допиту в суді першої інстанції експерта ОСОБА_18 , який підтвердив висновок судової-автотехнічної експертизи №70/27-712 від 16.10.2015 року.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що суттєво відрізняються показання свідка ОСОБА_16 , надані під час досудового розслідування, та у протоколі слідчого експерименту, не є слушними, оскільки вирок суду обґрунтований показаннями свідка ОСОБА_16 , що були надані в судовому засіданні, оскільки відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Щодо обставин, встановлених під час слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 , то вони були зафіксовані протоколом слідчого експерименту від 17.09.2015 року (а.п.156-158, 162-163) за участю свідка ОСОБА_16 , водія ОСОБА_7 , у присутності двох понятих ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , спеціаліста ОСОБА_18 , статиста ОСОБА_29 , який підписали всі учасники без будь-яких зауважень, допитаний в суді першої інстанції експерт ОСОБА_18 підтвердив, що вихідні дані для проведення автотехнічної експертизи були встановлені під час слідчого експерименту, що проводився у його присутності, для проведення експертизи вихідні дані були надані в повному обсязі.

Як вбачається зі слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_16 , останній вказав на відомі йому обставини даної дорожньо-транспортної пригоди, яким встановлено місце розташування пішохода та автомобіля «ДАФ» в момент початку повороту праворуч, а саме, пішохід знаходився на дорозі на відстані 0,9 метрів від правого бордюру на вул.Камчатській та на відстані 4,1 метр від повороту вул.Щепкіна. Встановлено, що з робочого місця водія транспортного засобу в момент початку маневру повороту праворуч водій міг бачити пішохода, встановлена траєкторія руху лівої габаритної точки кабіни автомобіля та траєкторія руху правих коліс напівпричепа в місці ймовірного наїзду на пішохода.

Крім того, свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції підтвердив той факт, що з ним проводився слідчий експеримент та на той час він давав правдиві дані, все чітко пам`ятав, під час допиту в суді він може, щось не пам`ятає в силу того, що пройшло майже 8 років. Разом з тим, надав покази, які не містять суперечностей, узгоджуються між собою та дозволяють об`єктивно встановити обставини кримінального провадження.

Тому апеляційний суд вважає, що надуманими є доводи апеляційної скарги захисника щодо внесення слідчим до протоколу слідчого експерименту неправдивих даних, що спричинило невірний висновок судової-автотехнічної експертизи.

Суд апеляційної інстанції вважає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість як доказу в цілому висновку судово-автотехнічної експертизи № 70/27-712 від 16.10.2015 року, так як останній проведений відповідно до вимог чинного Кримінального процесуального кодексу України, експерт попереджений про кримінальну відповідальність, надав обґрунтовані відповіді на запитання, в судовому засіданні під час допиту підтвердив обставини, зазначені в експертному висновку. Експерту вистачило для висновку даних, які містяться у наданих йому матеріалах, висновок є достатньо обґрунтованим, не суперечить іншим матеріалам справи.

Окрім того, відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 70/27-712 від 16.10.2015 року, у даній дорожній обстановці дії водія автопоїзду ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даним ДТП.

Твердження захисника в апеляційній скарзі щодо розбіжностей у розмірах, що зазначені на схемі до протоколу слідчого експерименту та схемі до протоколу огляду не є такими, що спростовують висновки суду, оскільки параметр 3,5 м зазначений на схемі до протоколу огляду без урахування заокруглення дорожнього покриття, тоді як параметр 4,1м на схемі до протоколу слідчого експерименту враховує таке заокруглення. Крім того, посилання на розбіжності в ширині дорожнього покриття на вказаних схемах в 0,6 м також не спростовує висновків суду, оскільки дані заміри здійснені на різних відстанях від перехрестя, в судовому засіданні під час допиту експерта ОСОБА_18 було з`ясовано, що контакт відбувся в межах смуги руху, тоді як в апеляційній скарзі захисника стверджується, що дана обставина ніким не встановлена, у висновку судової-автотехнічної експертизи №70/27-712 від 16.10.2015 в дослідницькій частині посилання експерта на вказані параметри відсутнє, що не спростовує висновки зазначеної судово-автотехнічної експертизи, яка обґрунтовано судом була покладена в основу вироку суду.

Допитаний в суді першої інстанції експерт ОСОБА_18 підтвердив, що вихідні дані для проведення автотехнічної експертизи були надані в повному обсязі, то невстановлення слідчим траєкторії руху пішохода та темпу його руху, інших обставин, на які посилається захисник, не вказує на неповноту вихідних даних для проведення експертизи, оскільки таких недоліків під час допиту експерта не було встановлено.

Доводи захисника щодо відмінностей фізичних параметрів статиста та потерпілої не є обґрунтованими, оскільки захисник посилається лише на відмінність у віці та не вказує, які інші параметри мають відмінності, а тому апеляційний суд не приймає їх до уваги.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , наданих в судовому засіданні та відображених у вироку суду, вони не бачили моменту виходу дівчинки на проїжджу частину, тоді як захисник вказує в апеляційній скарзі, що під час досудового розслідування вони вказували на те, що такий момент бачили. Однак відповідно до ч.4 ст.95 КПК України відсутні підстави брати до уваги показання під час досудового розслідування та схему до нього свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , у зв`язку з чим посилання апеляційної скарги захисника на показання вказаних свідків під час досудового розслідування не відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що висновок судової-автотехнічної експертизи № 70/27-59 від 01.12.2015 року необхідно визнати неналежним доказом з таких підстав.

Згідно висновку судової-автотехнічної експертизи № 70/27-59 від 01.12.2015 року, судовим експертом ОСОБА_30 на підставі заяви адвоката ОСОБА_31 проведена судово-автотехнічна експертиза № 70/27-59 від 01.12.2015 року, із заяви адвоката про призначення експертизи експерт отримав обставини справи та вихідні дані, також до заяви додано копію схеми до протоколу огляду місця пригоди на 1 аркуші, копія протоколу допиту водія ОСОБА_7 , копія договору про надання правової допомоги, копія свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю.

З пояснень експерта ОСОБА_32 , наданих у суді першої інстанції, вбачається, що з матеріалами кримінального провадження він не був ознайомлений, а тому не було можливості перевірити вихідні дані, які були зазначені в заяві адвоката ОСОБА_33 . Провів експертизу на підставі вихідних даних та викладених обставин, які були зазначені в заяві.

Вбачається, що при проведенні судової-автотехнічної експертизи експерт ОСОБА_30 досліджував лише схему до протоколу огляду місця пригоди на 1 аркуші, копію протоколу допиту водія ОСОБА_7 . Проте, на час проведення вказаної експертизи матеріали кримінального провадження містили протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.09.2015 року на 12 аркушах, таблицю зображень до протоколу на трьох аркушах, допити очевидців ДТП, протоколи слідчих експериментів. При цьому експерт ОСОБА_30 не заявляв клопотання про надання йому додаткових матеріалів.

Згідно ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що проведення дослідження на підставі однієї схеми ДТП, та не дослідження, при цьому, інших документів, які складені при оформленні ДТП, не врахування слідчих експериментів, не відповідає меті самої експертизи, а саме, встановленню фактичних даних та обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказана експертиза є однобокою, необ`єктивною, а тому такий висновок не може бути взятий до уваги.

Доводи захисника про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про проведення слідчого експерименту за участю судово-медичного експерта та автотехнічного експерта не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.3 ст. 240 КПК України до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник, а тому слідчий експеримент за участю судово-медичного експерта та автотехнічного експерта не передбачений нормами КПК України.

Доводи захисника про те, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань про призначення комісійної судово-медичної експертизи та судово-автотехнічної експертизи не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Захисник стверджує, що експерт не надав відповідь на питання слідчого стосовно механізму утворення виявлених ушкоджень у потерпілої, проте відповіді на вказане питання надано у висновку судово-медичного експерта по факту смерті ОСОБА_12 № 1855/373-Е від 11.09.2015 року, де зазначено, що всі ушкодження у пішохода ОСОБА_12 виникли в короткий проміжок часу, в умовах дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок наїзду з наступним падінням потерпілої на передню поверхню тіла і переїзду через ліву гомілку, таз та спину приблизно вздовж тіла. В задоволенні вказаного клопотання судом першої інстанції відмовлено, оскільки питання, які на думку захисника мають бути поставлені експертам під час проведення комісійної судово-медичної експертизи, вирішувалися судовим експертом при проведенні судово-медичної експертизи по факту смерті ОСОБА_12 № 1855/373-Е від 11.09.2015 року, яка є достатньо обґрунтованою, чіткою та не суперечить іншим матеріалам справи, у зв`язку з чим, в задоволенні клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи було обгрунтовано відмовлено судом першої інстанції, із чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Також, сторона захисту заявляла клопотання про призначення судово-автотехнічної експертизи, яке також розглянуто судом з постановленням ухвали про відмову в його задоволенні.

Як вбачається з матеріалів справи захисником заявлялось клопотання про проведення слідчого експерименту з обвинуваченим, яке було задоволено судом першої інстанції, проте в ході проведення слідчого експерименту, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 14.11.2023 року, будь-яких нових вихідних даних не отримано, а тому апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що підстав для проведення судової автотехнічної експертизи у даному кримінальному провадженню після проведення слідчого експерименту немає.

В цілому доводи апеляційної скарги дублюють пояснення захисника та обвинуваченого під час розгляду провадження у суді першої інстанції та зводяться до незгоди з висновками суду, викладеними у вироку, та їх переоцінці на користь обвинуваченого.

Відтак, доводи апеляційної скарги захисника апеляційний суд розцінює як такі, що спрямовані на уникнення обвинуваченим відповідальності за скоєне, так як вони повністю спростовується вищенаведеними доказами.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 в частині того, що рідина схожа на кров на колесах автопоїзда, яким він керував, ким-то нанесена навмисно та, можливо рідина, яка виявлена на колесі, це не кров людини, є неспроможними, оскільки спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Апеляційний суд вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції, з якими погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Усупереч твердженням в апеляційній скарзі місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Із матеріалів кримінального провадження, журналів судового розгляду та їх технічної фіксації, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, які сторона захисту вважала недопустимими.

Підстав для призначення нового судового розгляду, в розумінні положень ст. 415 КПК України, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Підсумовуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неповноти судового розгляду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, зазначені доводи ґрунтуються на власному тлумаченні фактичних обставин справи та на наданні іншої оцінки зібраним у справі доказам, а тому є неприйнятними.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав визнано ОСОБА_7 винуватим у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, а тому колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 .

Інші доводи апеляційної скарги захисника повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, та наведені на їх обґрунтування аргументи були предметом обговорення у суді першої інстанції, знайшли належну оцінку у вироку, правильність якої апелянтом не спростована.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, на чому наполягає в своїй апеляційній скарзі захисник.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог статей 50, 65 КК України і врахував усі обставини, які мають правове значення при виборі заходу примусу та визначенні його розміру. Обране в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4