УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, у кримінальному провадженні № 420 231 120 300 003 33 від 07.08.2023 про відмову у визнанні потерпілим,

у с т а н о в и в:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві (далі - ДБР), ОСОБА_4 від 01.06.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 420 231 120 300 003 33 від 07.08.2023 за ч. 2 ст. 365 КК України.

На обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_3 звернувся до слідчого ДБР з заявою про визнання його потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Водночас, постановою від 01.06.2024 слідчий відмовив у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, оскільки останньому шкода не завдана.

Заявник, вважаючи вказане рішення слідчого необґрунтованим, просив його скасувати та зобов`язати слідчого вручити йому пам`ятку про права та обов`язки потерпілого.

У судове засідання заявник не прибув, просив розгляд справи проводити у його відсутність.

Враховуючи наявність документів, що дозволяють встановити необхідні обставини, слідчий суддя вважав за можливе провести розгляд скарги без участі заявника.

Слідчий ДБР до суду не прибув, про наявність поважних причин неявки не повідомив, що у силу ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК фіксація за допомогою технічних засобів кримінального провадження у суді не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши скарги та долучені до неї документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 2 КПК визначені завдання кримінального провадження, до яких, серед іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Крім того, кримінальним процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування покладається на слідчого суддю.

Отже, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень покликаний забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Відповідно до ст. 25 КПК слідчий зобов`язаний у межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування, зокрема в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Статтею 7 КПК передбачені загальні засади кримінального провадження, однією з яких є законність, сутність якої розкрита у ст. 9 КПК.

Так, частиною 1 статті 9 КПК на слідчого під час кримінального провадження покладений обов`язок неухильного дотримання вимог Кримінального процесуального кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Рішення слідчого у відповідності до вимог ч. 3 ст. 110 КПК приймається у формі постанови.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК постанова слідчого має містити, зокрема, відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви її прийняття, обґрунтування та посилання на положення КПК.

Таким чином, враховуючи викладене, законним процесуальне рішення може визнаватись лише у разі його відповідності вищевказаним вимогам.

У той же час, рішення слідчого від 01.06.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 420 231 120 300 003 33 від 07.08.2023 зазначеним вимогам не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Статтею 92 КПК обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на прокурора та слідчого.

Слідчим ДБР здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення працівниками батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква.

Відомості за вказаною заявою внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2023 за № 420 231 120 300 003 33 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 365 КК.

Як вбачається з матеріалів скарги, ОСОБА_3 у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення зазначив відомості про заподіяння йому шкоди внаслідок протиправних дій службових осіб батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 54 КПК права і обов`язки потерпілого виникають з моменту подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

У силу ч. 2 ст. 55 КПК особою, яка прийняла заяву про визнання певного суб`єкта потерпілим у кримінальному провадженні, має бути вручена останньому пам`ятка про права та обов`язки потерпілого.

Отже, враховуючи зазначене вище, слідчий у своїй постанові про відмову у визнанні потерпілим мав послатися на докази, зібрані у ході досудового розслідування, які доводять, що зазначеними у заяві ОСОБА_3 діями, останньому шкоди не заподіяно.

Однак, постанова слідчого не містить посилань на обставини, встановлені у ході досудового розслідування, які б слугували підставою для прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Лише цитування норм кримінального процесуального закону не доводять наявність даних, які б свідчили про відсутність фізичної, матеріальної чи моральної шкоди.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що досудове розслідування здійснюється за ч. 2 ст. 365 КК, яка передбачає обов`язкову наявність шкоди інтересам, зокрема, фізичних осіб, що безумовно свідчить про наявність у кримінальному провадженні потерпілого.

Разом з цим, встановлено, що вказані недоліки постанови зазначені в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2024 (761/15944/24), якою скасовано попередню постанову слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим.

Однак, отримавши ухвалу слідчого судді від 16.05.2024, слідчий вказані недоліки не усунув, вказівки, зазначені у судовому рішенні не виконав.

З огляду на викладені вище обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що постанова слідчого є необґрунтованою, тому підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо зобов`язання слідчого залучити ОСОБА_3 до кримінального провадження як потерпілого, слідчий суддя вважає, що рішення за результатами розгляду заяви у цьому конкретному випадку має прийняти слідчий, який з огляду на власну процесуальну самостійність, наявність відповідних повноважень та достатніх відомостей, зобов`язаний прийняти обґрунтоване та мотивоване рішення, яке може бути предметом подальшого судового контролю слідчого судді.

Наведене у своїй сукупності приводить слідчого суддю до висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 7, 9, 22, 55, 303-306, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 від 01.06.2024 у кримінальному провадженні № 420 231 120 300 003 33 від 07.08.2023 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим скасувати.

Зобов`язати слідчого повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 07.08.2023.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1