судді ОСОБА_1 та судді ОСОБА_2
провадження № 51-7561кмо23
Питання, яке було предметом розгляду Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі - ОП ККС ВС):
чи можуть бути предметом перевірки суду апеляційної інстанції ухвали слідчого судді про встановлення процесуального строку щодо закінчення проведення досудового розслідування, постановлені в порядку ст. 3, ч. 6 ст. 28, частин 1, 2 ст. 114 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), тобто щодо правильного застосування норм, передбачених ст. 309, ч. 4 ст. 399 КПК.
Не погоджуємось із висновком ОП ККС ВС про те, що ухвала слідчого судді, якою встановлено строк для вчинення дій та ухвалення органом досудового розслідування рішення, передбаченого ст. 283 КПК, підлягає апеляційному оскарженню.
Вважаємо, що відсутні підґрунтя до того, щоби сприймати таку ухвалу, постановленою в порядку ч. 9 ст. 6, ч. 1 ст. 7 вказаного Кодексу.
1. Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано параграфом 2 глави 26 КПК.
Вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному порядку, викладено в частинах 1 та 2 ст. 309 КПК, і цей перелік розширеному тлумаченню не підлягає.
Постановлена у цьому провадженні ухвала слідчого судді, якою частково задоволено клопотання захисника про встановлення строку досудового розслідування, до вказаного переліку не входить.
2. Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження.
Отже, суддя апеляційного суду, дотримуючись вимог ч. 3 ст. 307, ст. 309, ч. 4 ст. 399 КПК, правильно встановив, що оспорювана ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню в порядку апеляційної процедури, та обґрунтовано закрив помилково відкрите апеляційне провадження, належним чином умотивувавши своє рішення.
та № 13-19кс18), так і ОП ККС ВС у постанові від 31.05.2021 (справа № 646/3986/19).
Зокрема, за висновком ВСУ від 12.10.2017 (у розвиток якого ухвалено вказані вище постанови ВП ВС та ОП ККС ВС) у разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення ч. 3 ст. 309 КПК, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи ч. 4 ст. 399 КПК. Право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі п. 17 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 24 КПК, які його гарантують, з огляду на положення ч. 6 ст. 9 КПК, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.
4. На відміну від тих випадків, які були предметом розгляду ВСУ, ВП ВС та ОП ККС ВС у відповідних справах, як вбачається з матеріалів цього кримінального провадження, слідчим суддею ухвала була постановлена на підставі статей 3, 28, 114 КПК.
Так, відповідно до положень п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченого цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
В ч. 2 ст. 28 КПК встановлено загальне правило, що проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.
Водночас ч. 6 ст. 28 КПК містить спеціальну норму, за якою підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.
Ця норма кореспондує із положеннями частин 1, 2 ст. 114 КПК, які передбачають, що для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.
Отже, передбачений ч. 2 ст. 28 КПК обов`язок слідчого судді стежити за дотриманням розумного строку при розгляді питань, віднесених до його компетенції, передбачає розгляд ним клопотань, поданих на підставі ч. 6 ст. 28 КПК, та встановлення для сторін кримінального провадження процесуальних строків відповідно до ст. 114 КПК.
Тому, висновки про те, що слідчий суддя постановив ухвалу не передбачену законом, не спираються на приписи закону.
Отже, ухвали слідчих суддів, постановлені в порядку статей 28, 114 КПК, відповідно до приписів ст. 309 КПК окремому апеляційному оскарженню не підлягають.
5. Згідно зі ст. 6 Конституції України державна влада в Україні поділяється на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.
Приймати закони в Україні повноважна тільки Верховна Рада України, що передбачено п. 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України. Натомість відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» завданням суду є здійснення правосуддя.
Отже, суд лише застосовує норми закону шляхом здійснення правосуддя, однак не може перебирати на себе функції законодавчого органу та своїми рішеннями відступати від правових норм чи змінювати їх. Верховний Суд (далі - ВС) є найвищим судом у системі судоустрою України, що забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). До повноважень ВС, крім іншого, належить забезпечення однакового застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (п. 6 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Виходячи з наданих законом ВС повноважень, він повинен застосовувати норми закону, але аж ніяк не може підміняти законодавчий орган влади та своїми рішеннями відступати від норм закону, змінювати їх зміст.
Вважаємо, що положення статей 3, 28, 114 КПК не містять підґрунтя до висновку, якого дійшла ОП ККС ВС.
6. В аспекті вирішення питання, поставленого перед ОП ККС ВС в цьому провадженні, вважаємо хибними мотиви, які спираються на положення КПК про порядок продовження строку досудового розслідування слідчим суддею (ст. 295-1 КПК) в провадженнях, де з огляду на положення статей 294, 219 КПК особу повідомлено про підозру, як на такі, що унеможливлюють реалізацію слідчим суддею повноважень, що засновані на приписах статей 28, 114 вказаного Кодексу.
Механізм поетапного продовження строку досудового розслідування в межах його граничного строку, аж ніяк не покликаний унеможливити реалізацію загальних засад кримінального провадження стосовно судового контролю за дотриманням розумних строків, серед яких, за приписами ч. 6 ст. 28 КПК і здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.
7. За приписами ч. 6 ст. 28 КПК у їх взаємозв`язку із п. 16-1 ч. 1 ст. 3 КПК право на звернення до слідчого судді мають інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, серед яких особа, стосовно якої (в тому числі щодо її майна) здійснюються процесуальні дії, визначені цим Кодексом.
Отже, у цьому провадженні до слідчого судді із клопотанням про встановлення розумних строків у кримінальному провадженні звернувся належний суб`єкт - представник третьої особи, на майно якої було накладено арешт.
8. Слідчий суддя може встановлювати строк в межах граничного, визначеного законом.
Тим більше відповідає змісту повноважень слідчого судді встановлення такого строку, який дає достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджає реалізації сторонами своїх прав, зокрема права на захист, у разі, коли процесуальні дії не здійснюються, здійснюються із невиправданою затримкою, процесуальні рішення не приймаються тощо у провадженні, де жодній особі не повідомлено про підозру і строки його здійснення не обмежені (ч. 1 ст. 219, ч. 8 ст. 615 КПК).
Ба більше, КПК не встановлює заборони для сторони обвинувачення звернутися до слідчого судді із обґрунтуванням власних доводів і міркувань про розумні строки досудового розслідування в кримінальному провадженні, де під час досудового розслідування обмежуються права та законні інтереси особи, стосовно якої (в тому числі щодо її майна) здійснюються процесуальні дії, визначені КПК, проте жодну особу не повідомлено про підозру.
9. З наведених вище підґрунть вбачаємо, що відсутні підстави до скасування ухвали Київського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді у зв`язку з тим, що апеляційна скарга подана на судове рішення, яке за приписами ст. 309 КПК не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Вважаємо обґрунтованим такий висновок про застосування норм права:
ухвали слідчих суддів, постановлені в порядку статей 28, 114 КПК, відповідно до приписів ст. 309 КПК окремому апеляційному оскарженню не підлягають.
Судді