Провадження № 1-кп/522/3208/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000923 від 16.07.2024 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, українця, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси м. Одеси знаходиться кримінальне провадження № 0000923 від 16.07.2024 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 369-2 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні.

Сторони не заперечували щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Заслухавши учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт надійшов до суду з дотриманням правил територіальної підсудності, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України, немає, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, встановлено наявність підстав для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений та його захисник заперечували щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили обрати більш м`який запобіжний захід.

Потерпілий підтримав клопотання прокурора.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, допитавши обвинуваченого, а також заслухавши прокурора, захисника та потерпілого, приходжу до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з наступних підстав.

На даний час ризики, які були враховані судом при обранні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу не зменшились та продовжують існувати.

Так, метою обрання запобіжного заходу, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання обвинуваченим покрадених на нього обов`язків, а також запобігання визначеним законодавством ризикам.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, оскільки один із злочинів, за ч. 3 ст. 369-2 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років з конфіскацією майна та відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Переховуватись від суду, зазначений ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді до восьми років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від суду на всіх етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001 заява № 33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

На даний час, обвинувачений ОСОБА_6 також достатньо обізнаний зі змістом отриманих результатів проведених слідчих (розшукових) дій стосовно них, іншими доказами у кримінальному провадженні, що створює додатковий ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим, застосування більш м`якого запобіжного заходу не є виправданим.

Крім того, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України з 24.02.2022 Україною згідно відкритих даних не контролюється орієнтовно 15-20% власної території, що створює додаткові можливості для залишення території України, в тому числі поза офіційними пунктами пропуску.

Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду обвинуваченого.

Ризик незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, зазначений ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та обґрунтовується тим, що відповідно до передбаченої КПК процедури показання потерпілого та свідків отримуються спочатку на стадії досудового розслідування шляхом їх допиту слідчим чи прокурором, а згодом після направлення обвинувального акта до суду такі показання отримуються та перевіряються на стадії судового розгляду шляхом безпосереднього допиту особи в судовому засіданні (статті 23, 224, 352 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили, тобто ризик впливу на потерпілого та свідків існує до моменту безпосереднього надання під час судового розгляду їх показань, й тому заборона спілкуватися з певними особами, як наслідок можливості ймовірного впливу на них це об`єктивна необхідність забезпечення показань учасників кримінального провадження, які мають доказову силу.

Враховуючи викладені обставини вчинення кримінального правопорушення, з метою уникнення кримінальної відповідальності, обвинувачений може здійснювати вплив на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не допитані в судовому засіданні, з метою зміни чи відмови від наданих ними показань, тобто є наявним ризик незаконного впливу обвинуваченим на таких осіб.

Відповідно до вимог ст.ст. 177, 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний не виконає покладенні на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26 червня 1991).

З врахуванням сукупності викладених обставин, даних про обвинуваченого, в силу характеру інкримінованого ОСОБА_6 діянь, для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який наддасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Водночас, застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе унеможливити запобіганню ризикам зазначеним у клопотанні.

Підстав для зміни чи скасування раніше обраного обвинуваченим запобіжного заходу не встановлено.

Керуючись гл. 18, ст.ст. 176, 177, 178, 183, 191, 314-316, 291, 334, 342-355, 384 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 369-2 КК України, в приміщенні Приморського районного суду міста Одеси (м. Одеса, вул. Балківська, № 33, зала № 222) на 12.00 год. 27 вересня 2024 року.

В судове засідання викликати прокурора, захисника, потерпілого та обвинуваченого.

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» терміном на два місяці, а саме до 18 листопада 2024 року включно.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на момент застосування запобіжного заходу складає 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб, а саме до 18.11.2024 року, процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися з м. Одеси, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1

19.09.2024