ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3383/24 Справа № 201/3889/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні №0001667 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 п. п. 6,11,12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2024 року продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком до 16 грудня 2024 року включно, без визначення застави.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики, які були встановлені раніше, зокрема переховування від суду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження злочинної діяльності. Зазначено, що наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Враховано, дані про особу обвинуваченого, який не працевлаштований, легального джерела доходу не має, має соціальні зв`язки, утримує малолітню дитину, окрім того прийнято до уваги характер скоєних злочинів та їх тяжкість. Про вагомість заявлених ризиків судом зазначено, що відносно ОСОБА_6 в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у іншому кримінальному провадженні, через, що запобігти встановленим ризикам у менш обтяжливий спосіб є неможливо на даній стадії розгляду. Враховуючи, що закон не містить заборони щодо обрання запобіжного заходу у іншому кримінальному провадженні стосовно однією і тієї особи, вказано, що утримання ОСОБА_6 за санкцією Шевченківського районного суду м. Києва не зможе запобігти встановленим ризикам у даному кримінальному провадженні.

В апеляції та доповненнях до неї:

- захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу, недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих злочинів. Зауважує, що прокурором не надано будь-яких доказів на підтвердження заявлених ризиків. Вважає пред`явлене обвинувачення необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні прямі докази причетності ОСОБА_6 до скоєного.

Зауважує, що судовий розгляд клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 здійснено незаконним складом суду, оскільки суддя ОСОБА_10 , приймав участь під час досудового розслідування у даному провадженні, що відповідно до вимог ст. 76 КПК України виключає його участь.

Звертає увагу, що з цих підстав ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2024 року задоволено заяву ОСОБА_10 про самовідвід.

Вважає, що судом не враховано дані особи ОСОБА_6 , який має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває та тривалий час утримується під вартою.

Зазначає, не взято до уваги, що ОСОБА_6 в рамках іншого кримінального провадження утримується під вартою строком до 17.10.2024 року, а тому вважає за недоцільне задоволення клопотання прокурора в даному провадженні.

Заслухавши захисників та обвинуваченого, які кожен окремо підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти доводів скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 370 КПК України, зокрема передбачено, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Законним є склад суду, який утворений відповідно до ст. 31 КПК України щодо кількості суддів, з додержанням процедури визначення судді (колегії суддів) у конкретному судовому провадженні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема установлено право кожного на розгляд його справи незалежним та безстороннім судом, який визначено законом і який повинен встановити обґрунтованість будь-якого висунутого проти особи кримінального обвинувачення. Зазначену норму імплементовано в національне законодавство України, зокрема у ст. 21 КПК України.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 належним чином не були враховані вказані норми закону, а тому доводи захисту щодо неможливості участь судді ОСОБА_10 , у складі члена колегії у даному кримінальному провадженні є слушними з огляду на таке.

Приписами частини 1 ст. 76 КПК України встановлено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участь у цьому ж провадженні в суді першої інстанції.

З наданих матеріалів слідує, що судовий розгляд кримінального провадження №0001667 щодо ОСОБА_6 в суді першої інстанції здійснювався колегією суддів у складі: головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Суддя ОСОБА_10 приймав участь у якості слідчого судді під час досудового розслідування у даному провадженні, а саме ухвалою від 25 липня 2018 року задовольнив клопотання слідчого та призначив комплексну молекулярно-біологічну експертизу та судову експертизу щодо дослідження вибухових речовин, у зв`язку з чим ухвалою суду від 29.10.2024 року задоволено самовідвід судді ОСОБА_10 .

З огляду на встановлені обставини, участь судді ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні унеможливлена з огляду на положення ст. 76 КПК України, а тому прийняття оскаржуваного рішення таким складом колегії суддів, відповідно до вимог ст. 412, 415 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , колегія суддів враховує об`єктивні причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також продовження існування ризиків переховування, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення і продовження злочинної діяльності.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Приймається до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме організації вбивства, тобто протиправного заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчиненого на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, за яке законом передбачено покарання від 10 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, що може спонукати останнього до здійснення спроб переховування з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, враховується, що обвинувачений постійного місця роботи і легального джерела доходу, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, що свідчить про відсутність соціально-стримуючих факторів у запобіганні вказаному ризику.

Як додаткову обставину на підтвердження ризику переховування, колегія суддів, враховує, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 був оголошений у розшук, окрім того, у зв`язку продовженням воєнного стану на території України, через агресію російської федерації ускладнюється належний виклик осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, що в сукупності дає підстави вважати, що забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого на даній стадії розгляду шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, перебуваючи на свободі ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у даному провадженні, оскільки йому відомі їх повні анкетні дані та місце їх проживання, а враховуючи, що останні в суді ще не допитані, ризик впливу з метою примушування до надання тих чи інших показань є обґрунтованим.

Про вагомість вищезазначеного ризику, а також про існування ризику вчинення нових кримінальних правопорушень, свідчить і те, що ОСОБА_6 , згідно пред`явленого обвинувачення виступав, у ролі організатора замовного вбивства, окрім того напротязі тривалого часу він не працевлаштований, легального джерела доходу не має, соціально стримуючи фактори також відсутні.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження злочинної діяльності, також продовжують існувати на даний час, оскільки обвинувачений легального джерела доходу не має, вчинив інкримінований злочину з корисливих мотивів за грошову винагороду, а тому з метою одержання коштів на життєві потреби останній може продовжувати злочинну діяльність. Додатковою обставиною на підтвердження існування ризику продовження злочинною діяльності є те, що ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину у іншому кримінальному провадженні, що саме по собі свідчить про схильність особи до протиправної поведінки.

Згідно вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, що призвело до смерті потерпілого ОСОБА_12 , колегія суддів вважає за необхідне не визначати заставу.

Що стосується посилання захисту на те, що інкриміновані злочини ОСОБА_6 не вчиняв, то вони фактично зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини останнього в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і на даному етапі кримінального провадження ці питання не розглядаються.

Доводи захисту щодо позитивних характеризуючих даних обвинуваченого не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором у вчиненні ним протиправної діяльності.

Посилання захисту щодо недоцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, через те, що ОСОБА_6 у іншому кримінальному провадженні утримується під вартою строком до 17.10.2024 не є слушними, з огляду на те, що у рамках іншого провадження щодо ОСОБА_6 не ухвалено обвинувачуваного вироку за яким би останній відбував покарання, щоб згідно норм закону слугувало б підставою для забезпечення його утримання під вартою.

Враховуючи норми кримінального процесуального закону в якому відсутні заборони щодо застосування до обвинуваченого одночасно запобіжного заходу у різних кримінальних провадження, зважаючи на положення ч. 3 ст. 331 КПК України, відповідно до яких суду незалежно від наявності клопотань, необхідно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня останнього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, беручи до уваги, що прокурор своєчасно звернувся з вмотивованим клопотанням у якому у відповідності до ст. 199 КПК України виклав підстави для продовження строку, колегія суддів не вбачає порушень норм КПК України.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги зауваження захисту ОСОБА_6 щодо тривалого його перебування під вартою, та звертає увагу, що оскільки на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення і триває судовий розгляд, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно дотримуватись розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала суду скасуванню з постановлянням нової.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 415, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні №0001667 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 п. п. 6,11,12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 п. п. 6,11,12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, строком до 16 грудня 2024 року включно, без визначення застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4