Справа № 463/4430/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/870/24 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за апеляційною скаргою першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 11 липня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, 2010 р.н., не працюючого, раніше судимого: востаннє згідно з вироком Сихівського районного суду м. Львова від 24.04.2020 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі, проживаючого: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

з участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,,

обвинуваченого - ОСОБА_7

встановила:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання речових доказів.

Обвинувачений ОСОБА_7 15.04.2024 близько 14 год. 50 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом підбору ключа до комірки, що розташована між 7 та 8 поверхом будинку, та відноситься до квартири НОМЕР_1 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, таємно, шляхом вільного доступу, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер вчинюваних дій, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався, востаннє на підставі Указу Президента України № 11234 від 06 травня 2024 року, реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, проник в середину даної комірки та викрав майно потерпілого ОСОБА_9 , а саме: шліфувальну машинку торгової марки «Metabo» у кейсі вартістю 4000 гривень, пилосос торгової марки «Kаrcher», яскраво-жовтого кольору, вартістю 4000 гривень, болгарку торгової марки «Grand», вартістю 1800 гривень, будівельний фен торгової марки «Grand», вартістю 1200 гривень та подовжувач-котушку з електропроводом, вартістю 700 гривень. Після цього ОСОБА_7 , утримуючи при собі вищевказане викрадене майно, покинув місце злочину. Таким чином, своїми протиправними, умисними діями заподіяв ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 11700 грн.

Не погоджуючись із оскарженим вироком, перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржений вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання реально, звільнений з місць позбавлення волі 02.12.2022 року, а тому звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, не змогло запобігти вчиненню ним нового злочину , він не виявив бажання виправитися, а продовжив свою злочинну діяльність, відтак відсутні будь-які, визначені ст. 75 КК України, підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Вважає, що застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України є необґрунтованим та безпідставним.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи із наступних мотивів.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 не дотримано в повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглядалось судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ОСОБА_7 визнав винуватість, відтак суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі доказами, є обґрунтованим та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується і не може бути оскаржений.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення яке, згідно положення ст. 12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого та те, що останній повністю відшкодував шкоду потерпілому ОСОБА_9 .

Однак, колегія суддів погоджується із думкою прокурора, що застосування положень ст. 75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_7 не сприятиме досягненню мети покарання, яка також полягає у запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, виконанню завдань кримінального судочинства щодо захисту прав і свобод людини від злочинних посягань. Як встановлено апеляційним судом ОСОБА_7 вже притягався до кримінальної відповідальності, зокрема вироком Сихівського районного суду м. Львова від 24.04.2020 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення, був звільнений 02.12.2022 року ув`язку із відбуттям покарання. Проте, належних висновків для себе не зробив та вчинив нове кримінальне правопорушення.

Відтак, колегія судів не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України.

Відповідно до статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особу винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як випливає із матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому, просив його суворо не карати, ту обставину, що він не перебуває на обліку у лікаря психіатра чи нарколога, відшкодував заподіяну шкоду потерпілому, що останній підтвердив у суді першої інстанції, що у свою чергу істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, колегія суддів вважає можливим застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст.69 КК України, пом`якшивши покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, призначене судом першої інстанції, до 2 років позбавлення волі.

Таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення та запобігання вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 нових злочинів у даний час.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.407, п.п. 3, 4 ч.1 ст.409 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно зі ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вироку разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції - скасуванню в частині призначеного покарання.

При призначенні покарання колегія суддів враховує конкретні обставини справи , дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та вважає, що вирок Личаківського районного суду м. Львова від 11 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, слід скасувати в частині призначеного покарання та призначити останньому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України 2 (два) роки позбавлення волі. У решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 11 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України 2 (два) роки позбавлення волі.

У решті вирок суду залишити без зміни.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення вироку суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4