УХВАЛА

Іменем України

27.11.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі подання начальника Державної установи «Житомирська виправна колонія №4» про приведення вироку суду відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до чинного законодавства,

в с т а н о в и в :

Начальник Державної установи «Житомирська виправна колонія №4» звернувся в суд із поданням в порядку п.13 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, ст. 5, ч.2 ст.74 КК України, про приведення вироку суду у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 (далі за текстом Закон № 3886-ІХ) щодо засудженого ОСОБА_4 .

Засуджений ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду подання, матеріали справи містять його заяву про розгляд справи без його участі, у зв`язку з чим суд проводить розгляд справи у його відсутність.

Представник ДУ «ЖВК (№ 4)» подав заяву, вказавши, що подання підтримує, судове засідання просить проводити у його відсутність.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти подання та декриміналізації одного із епізодів, а в решті покарання суду просив залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено наступне.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22.04.2019 року, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: таємного викрадення чужого майна вартістю 3166,33 грн, вчинене повторно. Йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено засудженого від відбування покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 31.08.2022 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнено засудженого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 12.12.2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні засудженим кілька епізодів повторного таємного викрадення чужого майна (ст.185 ч.2 КК України), а саме: 1) 04.12.2018 року на суму 12233,23 грн.; 2) 06.10.2019 року на суму 436,17 грн. Йому призначено покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22.04.2019 року та остаточно призначено покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України з урахуванням вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 31.08.2022 року ОСОБА_4 визначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань у виді 2 років 3 місяців позбавлення волі.

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28.08.2023 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кілька епізодів таємного повторного викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану (ч. 4 ст. 185 КК України), а саме: 1) 13.01.2023 року на суму 5832,50 грн.; 2) 19.01.2023 року на суму 10979,62 грн., та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду міста Києва від 12 грудня 2022 року, та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 03.10.2023 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні 18.04.2023 замаху на таємне викрадення чужого майна вартістю 4448,46 грн, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану (ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України) та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2022, визначено остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 27.12.2023 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 03.10.2023, з урахуванням попереднього вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 28.08.2023, остаточно визначено засудженому покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Зараховано ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 15.08.2022 по 25.08.2022. Строк відбування покарання ОСОБА_4 визначено рахувати з 18.04.2023.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема, пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

9 серпня 2024 року набрав чинності Закон України 3886-IX від 18.07.2024р. «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким ст. 51 КУпАП викладено в новій редакції, відповідно до якої дрібним вважається викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За загальним правилом, закріпленим у частині 2 статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У силу ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлений в розмірі : з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлений в розмірі : з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлений в розмірі : 2684 гривні.

Розмір одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян у 2018 році в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, станом на 05.10.2018 становить 920,50 грн. (1841/100*50); станом на 06.10.2019 960,50 грн. (1921/100*50).

Розмір одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян станом на 2023 рік в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, становить : 1342 грн. (2684/100*50).

Розмір одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян станом на 06.10.2019 року в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, становить 1003,50 грн. (2007/100*50).

Таким чином, дрібним вважається викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала щодо епізодів вчинених правопорушень з 18.04.2023, 13.01.2023, 19.01.2023 2684 грн. (1342*2); щодо епізоду вчиненого правопорушення 04.12.2018 1921 грн. (960,5*2); щодо епізоду вчиненого правопорушення 05.10.2018 1841 грн. (920,50*2); щодо епізоду вчиненого правопорушення 06.10.2019 2007 грн. (1003,5*2).

За таких обставин вчинене ОСОБА_4 о. правопорушення передбачене ч. 2 ст. 185 КК України за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2022 по епізоду вчинення 06.10.2019 року, підлягає декриміналізації та за його вчинення особа підлягає звільненню від покарання, оскільки сума викраденого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому не є кримінально караним діянням.

Натомість вчинені ОСОБА_4 кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 15 ч.4 ст.185 КК України за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 03.10.2023, кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст. 185 КК України, за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28.08.2023 року, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2022, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 20.04.2019, не підлягають декриміналізації через те, що вартість викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ,

п о с т а н о в и в :

Подання ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» - задовольнити частково.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , від покарання, призначеного йому вироком Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2022, за епізодом вчинення 06.10.2019 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 засудженим вироком Деснянського районного суду міста Києва від 12.12.2022 року за ч.2 ст.185, 70, 71 КК України до покарання у виді 2 років 3 місяців позбавлення волі.

У приведенні вироків Деснянського районного суду м. Києва від 22.04.2019 року, Дніпровського районного суду м. Києва від 31.08.2022, Дніпровського районного суду міста Києва від 28.08.2023 року, Оболонського районного суду м. Києва від 03.10.2023 у відповідність до чинного законодавства - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1