КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/6360/21Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4954/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000865, №0002068, №0002074 по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 289 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 25 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 25 липня 2024 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 діб, тобто до 22 вересня 2024 року включно, та залишено без змін раніше визначену заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.

В поданій апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною, постановленою з істотними порушеннями норм КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник вказує на те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Просить врахувати, що матеріали справи не містять жодних відомостей, що обвинувачений намагався ухилятись від слідства та суду або іншим чином йому перешкоджати. Також матеріали провадження не містять відомостей, які б свідчили про наявність такого ризику як знищення речей, документів, які мають значення для кримінального провадження.

За твердженням апелянта, відсутній і ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків, оскільки протягом трьох років судового розгляду обвинувачений не вчинив жодних дій, які б свідчили про вплив з його боку на кого-небудь з учасників кримінального провадження.

Також відсутній ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, протягом судового розгляду жодних кримінальних правопорушень не вчиняв.

За доводами захисника, судом не враховано обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, не заперечує обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, щиро кається у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень. За наведених обставин обвинувачений розраховує на можливість звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, що на думку апелянта, мінімізує необхідність тримання обвинуваченого під вартою.

Як вказує захисник, судом при продовженні строку триманні під вартою не взято до уваги міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, який має на утриманні: матір та батька - інваліда, які потребують допомоги обвинуваченого, має постійне місця проживання, оскільки проживав разом із батьками.

Підлягає врахуванню незначний розмір матеріальної шкоди, завданої злочинними діями, який обвинувачений має намір відшкодувати потерпілим, а також бездоганну репутацію обвинуваченого, яку можуть підтвердити член Релігійної організації «Релігійна громада християн віри Євангельської «Єлєон» у м. Києві, де обвинувачений був волонтером та надавав активну соціальну допомогу.

З урахуванням викладеного апелянт вважає, що прокурор не довів належними доказами наявність будь-яких ризиків, які б зумовлювали необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За наслідками апеляційного розгляду просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 ).

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав оскаржуване судове рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів сформованого контрольного провадження, на розгляді Дарницького районного суду м.Києва перебувають матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.1 ст.289 КК України.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 25 липня 2024 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 діб, тобто до 22 вересня 2024 року включно, та залишено без змін раніше визначену заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.

Ухвалюючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд визнав обґрунтованими наведені у клопотанні прокурора доводи про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності свідчать про продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, як вбачається з ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, обґрунтованими суд визнав існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме, можливість обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Про наявність ризику переховуватись від суду, відповідно до п.1 ч.1 ст.177 КПК України, свідчить той факт, що ОСОБА_8 усвідомлює тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів.

Також суд врахував, що під час судового розгляду обвинувачений ухилявся від суду, у зв`язку з чим оголошувався в розшук.

Обґрунтованим суд визнав і існування ризику щодо можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, підозрюються у вчинені корисливих злочинів проти власності.

Крім цього, суд врахував, що в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 186 КК України, що свідчить про те, що останній обрав собі джерелом доходу злочинну діяльність.

Оскільки наведені ризики є реальними і вони на момент розгляду вирішення питання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом при продовженні строку тримання під вартою не враховано міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, який має на утриманні матір та батька, а також те, що ОСОБА_8 був волонтером Релігійної організації «Релігійна громада християн віри Євангельської «Єлєон» у м. Києві та надавав активну соціальну допомогу, є необґрунтованими, оскільки судом враховано вказані обставини та надано їм належну оцінку.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте, продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу. При цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та може потягнути за собою настання негативних наслідків.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Оскільки оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 25 липня 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 діб, тобто до 22 вересня 2024 року включно, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4