Справа № 646/3987/24
№ провадження 1-кс/646/1913/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року м. Харків

Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого - ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання слідчого СВ ВП№1 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0000152, внесеному до ЄРДР 02.04.2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Слатине, Дергачівського району, Харківської області, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні дітей не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

27.07.2023 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років, відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України

в с т а н о в и в :

Слідчий СВ ВП № 1 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківський області лейтенант поліції ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Слобідської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 .

У клопотанні слідчий посилається на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч ч. 2 ст. 190 КК України; з 20.06.2024 переховувався від суду та органу досудового розслідування; наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливості запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з підстав, викладених у клопотанні, просив обрати стосовно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання строком на 60 діб.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисники в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, просили в задоволенні клопотання відмовити.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані до суду докази, слідчий суддя дійшов висновку про таке.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення і перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний корисливий злочин проти власності за наступних обставин:

ОСОБА_5 , 01.04.2024 приблизно о 15:40, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, перебуваючи поблизу закладу харчування «I Love Kebab Я люблю кебаб», який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де зустрів свого знайомого ОСОБА_7 та побачив у останнього мобільний телефон марки Xiaomi Redmi 9A 2/32 GB, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який належить потерпілому. Після цього у ОСОБА_5 , виник кримінально протиправний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою.

З метою реалізації свого кримінально-протиправного умислу, ОСОБА_5 , в той же день приблизно о 16:00 більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, перебуваючи поблизу закладу харчування «I Love Kebab Я люблю кебаб», який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , використовуючи довірливі відносини з ОСОБА_7 , діючи умисно та протиправно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок інших осіб, не збираючись повертати майно, шляхом зловживання довірою ОСОБА_7 , попросив у останнього вищевказаний мобільний телефон, під приводом здійснення телефонного дзвінка, пообіцявши, що одразу ж поверне його, на що ОСОБА_7 , будучи введеним в оману, нічого не підозрюючи про шахрайський намір ОСОБА_5 , цілком і повністю довіряючи йому, добровільно передав останньому свій мобільний телефон.

Після цього ОСОБА_5 , отримавши від ОСОБА_7 мобільний телефон, під приводом телефонної розмови, скориставшись, що потерпілий відволікся, не збираючись повертати майно, покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився мобільним телефоном на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 1 310 грн.

14.05.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

10.06.2024 оперативним працівниками СКП ВП №1 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області надано доручення у порядку ст. 40 КПК України, щодо встановлення місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_5 ..

На виконання вказаного доручення від СКП ВП №1 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області надійшов рапорт про те, що під час проведення оперативно-розшукових заходів з метою встановлення місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_5 , було здійснено виїзд за адресою фактичного місця мешкання, а саме: АДРЕСА_2 , в ході якого було встановлено, що ОСОБА_5 зі слів сусідів останній за адресою: АДРЕСА_2 , протягом останніх пару місяців не з`являється. В ході оперативно-розшукових заходів встановлено, що на даний час ОСОБА_5 разом з матір`ю не проживає.

Враховуючи те, що місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_5 невідоме, а всі необхідні та можливі слідчі (розшукові) й інші процесуальні дії проведені, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України, постановою слідчого від 20.06.2024 досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні зупинено та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено у розшук.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.06.2024 було надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою його приводу до суду для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

20.09.2024 на виконання ухвали слідчого судді від 25.06.2024 слідчим СВ ВП №1 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області доставлений приводом ОСОБА_5 для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З матеріалів досудового розслідування, копії яких було надано слідчому судді, вбачається, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за обставин, наведених вище.

Суд звертає увагу, що 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Ураховуючи те, що вартість заподіяної матеріальної шкоди становить 1 310 грн., тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2684 грн, то з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та відповідно до приписів ч. 2 ст. 433 КПК України, скоєння обвинуваченим 01.04.2024 шахрайства, підлягає виключенню як таке, що з урахуванням вищенаведеного, не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Таким чином внесені Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX зміни призвели до часткової декриміналізації діяння і Закон має зворотну дію у часі.

Вартість майна, у заволодінні яким підозрюється ОСОБА_5 , не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто такі обставини, виключають в діях ОСОБА_5 склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

За змістом ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Водночас, за змістом ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

З урахуванням вищенаведених обставин, при розгляді клопотання встановлено, що наведені у клопотанні слідчого ризики, не містять переконливого обґрунтування, того, що тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який є винятковим, зможе забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Виходячи з наведеного, слідчий суддя вважає недоведеними обставини передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України та вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 176-179, 189, 193, 194, 196, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП№1 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 24.09.2024 року о 13 год. 30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1