УХВАЛА

21 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 509/2555/19

провадження № 13-24 зво 24

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17

розглянула заяву захисника ОСОБА_18 про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 травня 2024 року та ухвали Одеського апеляційного суду від 23 травня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_19 та

в с т а н о в и л а:

Як убачається з матеріалів провадження за заявою та наявних у Верховному Суді даних, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 травня 2024 року задоволено клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України, продовжений строк тримання під вартою

на 60 днів до 12 липня 2024 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 травня 2024 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_18 та обвинуваченого ОСОБА_19 залишено без задоволення, а ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 травня 2024 року щодо ОСОБА_19 - без змін.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) 4 липня 2024 року ухвалив остаточне рішення у справі «Любомирченко та Ришко проти України» (заяви № 13306/23 та № 15079/23) і констатував порушення щодо заявника пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у зв`язку з надмірною тривалістю тримання під вартою під час досудового розслідування, а також постановив, що було порушено Конвенцію у зв`язку з іншими скаргами, висунутими за усталеною практикою Суду. За допущене порушення ЄСПЛ визначив справедливу сатисфакцію - 3900 євро, які держава-відповідач має сплатити заявнику.

Посилаючись на вказане рішення, захисник звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) із заявою про перегляд за виключними обставинами ухвал Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 травня 2024 року та Одеського апеляційного суду від 23 травня 2024 року, які просить скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_19 .

Згідно із ч. 5 ст. 33, п. 2 ч. 3 ст. 459, ч. 3 ст. 463 КПК питання про відкриття провадження для здійснення процедури перегляду оспорюваного вироку (постанови, ухвали) за виключними обставинами з підстави установлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні певної справи судом належить до компетенції Великої Палати.

Перевіривши наведені у заяві доводи, Велика Палата дійшла висновку, що у відкритті провадження за нею слід відмовити з огляду на таке.

За змістом рішення ЄСПЛ у справі «Любомирченко та Ришко проти України» ОСОБА_19 скаржився до міжнародної судової установи головним чином за пунктом 3 статті 5 Конвенції на надмірну тривалість тримання його під вартою під час досудового розслідування та подав інші скарги, в яких також порушував питання за Конвенцією з огляду на відповідну усталену практику Суду. Суд, узявши до уваги свою практику, дійшов висновку, що в цій справі тривалість тримання заявника під вартою під час досудового розслідування була надмірною та констатував порушення пункту 3 статті 5 Конвенції.

Стосовно інших скарг заявника Європейський суд дійшов висновку, що вони також свідчать про порушення Конвенції у контексті його висновків у рішеннях у справах проти України.

При цьому ЄСПЛ не констатовано, що встановлені щодо ОСОБА_19 порушення Конвенції свідчать про те, що рішення національних судів суперечать Конвенції або в основі констатованих порушень є суттєві процедурні помилки, які ставлять під сумнів результат оскарженого провадження на національному рівні, або що ці порушення були спричинені рішеннями, ухваленими в межах кримінального провадження, які й надалі зумовлюють шкідливі наслідки і не можуть бути усунуті в інший спосіб ніж під час повторного розгляду справи.

Крім того, з урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень ЄСПЛ від 19 січня 2000 року, встановлене ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, коли можна досягти на національному рівні restitutio in integrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції.

Щодо ОСОБА_19 таке повне відновлення юридичного стану, зокрема шляхом скасування ухвал Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 травня 2024 року та Одеського апеляційного суду від 23 травня 2024 року не є можливим, оскільки ЄСПЛ вказаним рішенням встановив факт порушення Конвенції щодо надмірної тривалості тримання під вартою ОСОБА_19 лише під час досудового розслідування. На даний час вказані судові рішення щодо заявника набрали законної сили.

ЄСПЛ не дійшов висновку про загальну несправедливість судового розгляду щодо заявника та не встановив жодного порушення Конвенції, яке було б пов`язане безпосередньо з проведеним судовим розглядом і постановленими судовими рішеннями.

Окрім того, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_19 ЄСПЛ присудив заявнику справедливу сатисфакцію - 3900 євро на відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Також слід зауважити на тому, що згідно з даними Єдиного реєстру судових рішень 5 червня 2024 року щодо ОСОБА_19 ухвалено обвинувальний вирок.

Крім того, рішення національних судів, які захисник ОСОБА_18 просить переглянути, є процедурними та не стосуються суті обвинувачення і більш того, з рішення ЄСПЛ від 4 липня 2024 року у справі «Любомирченко та Ришко проти України»вбачається, що ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 травня 2024 року про продовження ОСОБА_19 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та ухвала Одеського апеляційного суду від 23 травня 2024 року, якою вищевказану ухвалу залишено без змін, не були предметом розгляду ЄСПЛ, а тому такі ухвали не можуть бути переглянуті за виключними обставинами.

З огляду на викладене, правові підстави для відкриття провадження за заявою захисника ОСОБА_18 в інтересах обвинуваченогоОСОБА_19 відсутні.

Отже, у відкритті провадження за поданою заявою слід відмовити, а заяву з усіма доданими матеріалами - повернути захиснику обвинуваченого ОСОБА_19 .

Така позиція відповідає усталеній практиці Великої Палати (ухвали від 4 лютого 2020 року (провадження 13-7зво20), від 19 червня 2020 року (провадження № 13-53зво20), від 26 серпня 2021 року (провадження № 13-150зво21), від 12 травня 2022 року (провадження № 13-14зво22), від 6 червня 2022 року (провадження № 13-25зво22), від 2 листопада 2022 року (провадження

№ 13-44зво22)).

Керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата Верховного Суду

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у відкритті провадження за заявою захисника ОСОБА_18 про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 травня 2024 року та ухвали Одеського апеляційного суду від 23 травня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_19 .

Заяву захисника ОСОБА_18 в інтересах обвинуваченогоОСОБА_19 з усіма доданими до неї матеріалами повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1 Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_10 ОСОБА_3 ОСОБА_11 ОСОБА_4 ОСОБА_12 ОСОБА_5 ОСОБА_13 ОСОБА_6 ОСОБА_14 ОСОБА_7 ОСОБА_15 ОСОБА_8 ОСОБА_16 ОСОБА_9 ОСОБА_17