єдиний унікальний номер справи 546/1618/23
номер провадження 1-кп/546/38/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду кримінальне провадження № 0000781, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 листопада 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`янівка Хмельницького району Хмельницької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей - доньок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця, місце проходження військової служби - військова частина НОМЕР_1 , посада головний сержант військової частини, військове звання сержант, РНОКПП НОМЕР_2 , не інваліда, не депутата, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в:

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 2 від 26.02.2022 солдата за мобілізацією ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду гранатометника 3 відділення 1 взводу 3 роти.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 267 від 20.09.2023 молодшого сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду головного сержанта військової частини.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, молодший сержант ОСОБА_5 (військове звання на момент вчинення кримінального правопорушення) відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, в разі виявлення правопорушення військовослужбовцем, які містять ознаки кримінального правопорушення, про вказаний факт негайно повідомити командира та утримувати інших військовослужбовців від вчинення кримінальних правопорушень, неухильно виконувати віддані усні та письмові накази командира у зазначений термін та інших.

Однак, в порушення вимог вищезазначених нормативних актів молодший сержант ОСОБА_5 діючи необережно, вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Так, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, 14 листопада 2023 року близько о 05 годині 40 хвилин, перебуваючи у службовому відрядженні для проходження курсів підготовки командирів відділення на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 320 від 12.11.2023, керуючи особистим транспортним засобом - автомобілем FORD TRANZIT 125 Т 300, реєстраційний номер НОМЕР_3 , здійснюючи при цьому перевезення в якості пасажирів військовослужбовців тієї ж самої військової частини: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , рухався по автодорозі М-03 сполученням «Київ-Харків-Довжанський», з боку м. Київ у напрямку до м. Харків та проїздив у адміністративних межах Решетилівської ТГ Полтавського (бувшого Решетилівського) району Полтавської області поблизу с. Глибока Балка.

Пересуваючись на вищевказаному автомобілі FORD TRANZIT 125 Т 300, реєстраційний номер НОМЕР_3 у межах правої смуги для руху із наявних двох смуг для руху у одному напрямку, у районі 300 км + 850 м вищевказаної автодороги М-03 сполученням «Київ-Харків-Довжанський», водій ОСОБА_5 , проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, у порушення п.п. 10.1., 12.1. Правил дорожнього руху України, не переконався в безпечності виконуваного ним маневру, при цьому змінив напрямок свого руху праворуч, виїхавши на праве по ходу його руху узбіччя, де в подальшому не впорався з керуванням керованого ним транспортного засобу, в результаті чого допустив його перекидання.

Внаслідок проявленої злочинної необережності та порушення водієм ОСОБА_5 правил безпеки дорожнього руху пасажир автомобіля FORD TRANZIT 125 Т 300, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_12 , який в той момент знаходився на задньому пасажирському сидінні, отримав наступні тілесні ушкодження: крововиливи у м`які покрови голови в тім`яній ділянці більше справа; крововиливи під тверду мозкову оболонку скроневої, тім`яної, потиличної долей правої півкулі з розповсюдженням на передню, середню та задню черепно-мозкову ямки загальним об`ємом близько 25 мл; під тверду мозкову оболонку потиличної долі лівої півкулі з розповсюдженням на задню черепно-мозкову ямку загальним об`ємом близько 15 мл; шоломоподібні крововиливи під м`яку мозкову оболонку правої півкулі, мозочку; крововиливи під м`яку мозкову оболонку лобної, тім`яної, потиличної долей по конвекситальній поверхні та по базальній поверхні потиличної долі лівої півкулі; крововиливи в речовині головного мозку; в плевральній порожнині справа - близько 1500 мл, зліва - близько 600 мл рідкої крові; в черевній порожнині - близько 500 мл рідкої крові; крововиливи біля вушок серця, масивні крововиливи в парааортальну та навколониркову жирову клітковину, масивні прикореневі крововиливи з множинними дрібними розривами тканини обох легень, крововилив у верхній купол діафрагми зліва, множинні деревоподібні розриви правої та лівої долей печінки, крововиливи в брижу тонкого кишковика; множинні двосторонні локальні та конструкційні переломи ребер; масивні крововиливи в оточуючі м`які тканини у місцях переломів; садна, синець кінцівок; параорбітальна гематома правого ока, синці обличчя. Вище перелічені тілесні ушкодження стосовно живої особи у своїй сукупності, згідно з п. 2.1. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (наказ МОЗ України № 6 від 17.01.1995 г.), носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення та за своїми наслідками, а в даному випадку, як такі, що призвели до смерті потерпілого, та знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із безпосередньою причиною смерті.

Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок тупої поєднаної травми голови, тулуба, кінцівок із множинними переломами кісток скелету та розривами внутрішніх органів, що призвела до розвитку шоку-крововтрати, що підтверджується комплексом патоморфологічних ознак та результатами додаткових методів дослідження.

Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали, є порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 10.1., 12.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (зі змінами і доповненнями), а саме: пункту 10.1.ПДР України - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; пункту 12.1. ПДР України - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Таким чином, порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 , з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, а також знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із безпосередньою причиною смерті потерпілого ОСОБА_12 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 .

У судові засідання з`явилися прокурор, представник потерпілої та цивільного позивача, обвинувачений, який також є цивільним відповідачем та його захисник.

Представник цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» (далі ПрАТ «СК «Євроінс Україна») у судові засідання не з`явився. Подав відзив, у якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову та проводити розгляд цивільного позову у його відсутності.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав повністю та беззастережно, підтвердив фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті. Щодо заявленого цивільного позову, то визнав його частково у межах сплаченого ним відшкодування.

При визначенні обсягу та порядку дослідження доказів, прокурором висловлено думку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, тому необхідно обмежитися допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, що характеризують його особу, а також що стосуються речових доказів і процесуальних витрат. Щодо порядку розгляду цивільного позову покладався на розсуд суду.

Представник потерпілої сторони, обвинувачений та його захисник погодилися з думкою прокурора.

Враховуючи те, що обвинувачений у судовому засіданні свою вину визнав повністю, фактичні обставини справи щодо вчиненого злочину ніхто з учасників судового розгляду не оспорював, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів у судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції. Судом роз`яснено, що у такому випадку обвинувачений буде позбавлений права оскаржити в апеляційному порядку судове рішення з підстав заперечення цих обставин.

Учасники кримінального провадження проти даного рішення суду не заперечували. Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин щодо вчиненого злочину допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого та що стосуються речових доказів і процесуальних витрат. Розгляд цивільного позову визначено проводити у загальному порядку.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердивши факт його скоєння. Пояснив, що події, а також час, місце та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, описані в обвинувальному акті, викладені вірно, відповідають дійсності, та він їх в повному обсязі підтверджує, жодні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення не оспорює.

Пояснив, що до 24.02.2022 перебував за кордоном, як розпочалась війна в перший же день повернувся до України та вступив до лав ЗСУ у батальйон, який створювався від Хмельницької міської ради, а саме 19-й окремий стрілецький батальйон. Через два місяця після закінчення навчання виїхав до зони бойових дій, а саме на Харківській напрямок, де проходив службу в першій лінії оборони АДРЕСА_1 , потім був ОСОБА_13 та ОСОБА_14 напрямок. Коли була здійснена ротація місця проходження служби треба було їхати на навчання. Перше навчання, на яке він поїхав з ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , розпочиналося 14 листопада 2023 року, тобто через півтора року після початку війни. Виїхали уночі, так як в тренувальний центр на навчанні треба було приїхати о 9-й годині. В автомобілі знаходились всі водії, тому проблем з керуванням не було. Їхали його приватним автомобілем тому, що інші автомобілі, що надавались (волонтерські або державні) мали несправності. Окрім того, не було вільного водія, який би міг відвести військових на навчання на службовому автомобілі та повернутись назад до частини. У зв`язку з цим, ним та командуванням було прийнято рішення відправити на навчання на його власному автомобілі. Документальні докази цим обставинам відсутні. Було заплановано, що в дорозі періодично водії будуть змінювати один одного. До заправної станції, де його мав змінити інший водій, вони не доїхали, так як в дорозі він втратив пильність та здійснив з`їзд з дороги на узбіччя, та саме на узбіччі не справився з керуванням, це все відбулося досить швидко, близько 5 секунд. Після цього, обвинувачений вийшов з автомобіля та здійснив перекличку, коли дійшли до ОСОБА_17 , його не почули. Почали зупинятись інші автомобілі, хтось викликав швидку та поліцію. Коли з`ясували, що потерпілий знаходиться в автомобілі, то намагались перевернути автомобіль, що вдалось не одразу. Як тільки перевернули автомобіль, то дістали звідти ОСОБА_17 . Медики майже одразу констатували смерть. В подальшому їх всіх відвезли до госпіталю. Подія сталась приблизно о 05:40 годині 14.11.2023, коли їхав за годинником не спостерігав, але з матеріалів справи йому відомо, що саме в цей час повідомили у поліцію про вказану подію. Швидкість не перевищував, інших перешкод у русі не було, тому не може пояснити чому так сталось. На навчання їхали з с. Катюжанка Київської області, за Полтавською областю мали повернути, кінцевим пунктом була Орлівщина Дніпропетровської області. ДТП сталось між Решетилівкою і Полтавою, назва населеного пункту, де саме сталась подія йому не відома. В цей час якраз починало світати, дощу та заморозків не було, дорожнє покриття було сухе, заморозок був на траві, але не був на дорозі. Наскільки він пам`ятає, було дві смуги руху в один напрямок, розділені металевим бар`єром. Їхали на його особистому автомобілі ОСОБА_18 транзит сірого кольору, автомобіль для грузових перевозок, однак перероблений та укомплектований, узаконений та по документам пасажирський, номер транспортного засобу не пам`ятає, але він вказаний в документах. На пасажирському передньому сидінні біля водія сидів ОСОБА_15 , заднє сидіння розраховане на трьох осіб, на ньому троє і сиділо. На задньому сидіння сиділи ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_19 . За водієм сидів ОСОБА_19 , за ОСОБА_15 сидів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 сидів посередині між ОСОБА_19 та Дригою. На задньому сидінні автомобіль пасками безпеки не обладнаний, тільки на передніх сидіння були паски безпеки. Перед поїздкою технічний стан перевірявся на СТО близько двох тижнів до дати виїзду. Автомобіль був повністю технічно справним. Їхав зі швидкістю 90-105 км/год. З моменту виїзду і до самого місця ДТП саме він перебував за кермом. По дорозі одразу за Києвом зупинялись на заправці, пили каву та їли хот-доги. Під час руху весь час розмовляли, розмови припинились десь за півгодини до ДТП. Ніяких перешкод у русі взагалі не було. Водійський стаж в обвинуваченого з 2020 року, саме тоді він отримав водійське посвідчення. Перед поїздкою відпочивав близько чотирьох годин. Повідомив суду, що йому шкода, що не зміг довезти всіх хлопців до місця призначення, хотів би вибачитись перед потерпілою, але нажаль вона не присутня під час судового розгляду. З потерпілою намагався спілкуватись, але це дуже важко емоційно для обох сторін, добровільно відшкодував потерпілій 200 000,00 грн.

Щодо пред`явленого цивільного позову обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що ним вже було сплачено в добровільному порядку на користь потерпілої 200 000,00 грн. Цивільний позов визнає в частині вже сплачених коштів, решту позовних вимог не визнає. Повідомив суду, що не має фінансової можливості щомісячно сплачувати на утримання потерпілої 50 000,00 грн. Зазначив, що Збройні Сили України це не те місце де заробляються кошти, вони там отримуються за заслуги, на момент коли військовослужбовці перебували в зоні бойових дій вони отримували значну премію, більшу частину заробітної плати складає саме премія, в той час як сама заробітна плата військовослужбовця становить близько 20 000,00 грн. Премія регулюється тим, у якому місці військовослужбовець перебуває, тобто від виходів на бойові завдання, наразі ніхто не отримує обіцяні 100 000,00 грн, на сьогоднішній день просто не має таких виплат в будь-яких підрозділах. Щоб отримати 100 000,00 грн потрібно безпосередньо 30 днів перебувати на лінії фронту безпосередньо біля росіян. Зазначив, що взагалі не визнає щомісячне утримання потерпілої в розмірі 50 000,00 грн, щоб сплачувати відповідну суму йому необхідно буде влаштуватись ще на одну роботу.

Захисник ОСОБА_20 зазначила, що чітка позиція з приводу цивільного позову викладена у відзиві та у вступній промові. Додатково суду пояснила, що на момент вчинення ДТП, 14.11.2023 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ПрАТ Страхова компанія «Євроінс Україна», тому саме страхова компанія повинна відшкодувати шкоду, завдану смертю потерпілого ОСОБА_12 особам, які мають на це право. На даний час жодна особа не звернулась до страхової компанії, щоб їй виплатили страхову виплату у будь-якому розмірі. Звернула увагу суду на відсутність відомостей про те, чи були на утриманні ОСОБА_12 , окрім доньки, інші особи, які також мають право на виплати. У позові зазначено, що мати загиблого ОСОБА_21 нібито померла, а батько проживає на території АРК КРИМ, але жодних доказів на підтвердження цієї інформації суду не було надано. ОСОБА_5 було добровільно виплачено 200 000, 00 грн в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди. У зв`язку з цим представник просить суд цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_5 задовольнити частково в розмірі 200 000, 00 грн із 700 000, 00 грн, які були заявлені первинно. Позовні вимоги в розмірі 50 000, 00 грн щомісячного грошового утримання до досягнення дитиною повноліття сторона відповідача взагалі не визнає.

Представник цивільного позивача - адвокат ОСОБА_4 , підтримав доводи викладені у позовній заяві в новій редакції та у відповіді на відзив, додатково суду пояснив наступне. Пояснив, що у позовній заяві в новій редакції заявлено моральну шкоду у розмірі 700 000, 00 грн. На момент судового розгляду стороною цивільного відповідача добровільно сплачено 200 000,00 грн, представник просить суд це врахувати та стягнути з ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 500 000, 00 грн. Окрім того, виплати моральної шкоди стосуються і страхової компанії ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Відповідно до розрахунків та законодавчої процедури до страхової компанії ставиться вимога про стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 80 400,00 грн, що становить 12 мінімальних заробітних плат. Оскільки інші особи за виплатами до страхової компанії не звертались, то остання має виплатити потерпілій ОСОБА_22 відшкодування в повному розмірі. Діючим законодавством не передбачено право страховика відмовити у страховій виплаті особі, яка звернулась з заявою про отримання відшкодування з підстав не доведення або не надання інформації щодо інших можливих потенційних родичів, які могли б мати право на страхове відшкодування, окрім цієї особи. Також, у позовній заяві ставиться питання про стягнення з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_22 майнової шкоди, завданої смертю батька шляхом здійснення щомісячних платежів у розмірі, визначеному у позовній заяві, на підтвердження даних обставин суду надавались відповідні докази. Статтею 1200 ЦК України чітко визначено, що у випадку завдання шкоди смертю потерпілого, дітям до 18 років презюмується надання відповідного відшкодування. Тобто, у даному випадку потрібно довести лише те, що потерпіла ОСОБА_22 є донькою загиблого і відповідно вона вже має право на відшкодування. Те, що потерпіла ОСОБА_22 є донькою загиблого ОСОБА_12 підтверджується, як матеріалами досудового слідства, так і обвинувальним актом. Окрім того, до відповіді на відзив стороною позивача долучено копію свідоцтва про народження ОСОБА_22 , з якого чітко вбачається, що її батьком є загиблий ОСОБА_12 . До страхової компанії також ставиться вимога відшкодування майнової шкоди у розмірі 239 600,00 грн, яка розрахована шляхом максимального розміру виплати за полісом страхування 320 000,00 грн, оскільки різниця між максимальним розміром страхового відшкодування за полісом і різницею шляхом віднімання шкоди, яка визначена як моральна у розмірі 80 400,00 грн. За основу розрахунку матеріальної шкоди спочатку брався сукупний річний дохід, шляхом здійснення арифметичних розрахунків було становлено, що сукупний середній річний дохід загиблого становить 87 605, 31 грн. Прошу звернути увагу, що в позовній заяві в новій редакції на момент подання розрахунок є відмінним, оскільки не було довідки про доходи загиблого, сторона позивача припустила розмір доходу і зазначала в позовній заяві, що даний розрахунок є орієнтовним. Окрім того, було зазначено, що після того, як буде отримана довідка про доходи загиблого, вона буде надана суду і можливо буде здійснити перерахунок. На думку сторони цивільного позивача, частка яка припадала на утримання ОСОБА_22 , так як вона була єдиною утриманкою - донькою загиблого, становить 50% доходу загиблого. Якщо взяти середньорічний дохід загиблого, який становить 87 605, 31 грн, то частка, яка припадає на потерпілу в місяць складає 45802, 66 грн. ОСОБА_23 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 , до повноліття доньки від дати смерті батька залишилось 11 років, тобто 132 місяці. Таким чином, 132 місяці помножили на відповідний дохід, разом з тим ще відняли відповідну суму, яку має виплатити страхова компанія, а саме 239 600, 00 грн. Тобто, від загального сукупного розміру шкоди відняли спочатку ту шкоду, що має виплатити страхова компанія, а вже надлишок, якщо можливо так його назвати, має виплатити ОСОБА_5 . У позовній заяві в новій редакції ставилась позовна вимога про стягнення щомісячно матеріальної шкоди у розмірі 48 189,40 грн. Цей розмір було обраховано до того, як сторона позивача отримала довідку про доходи загиблого. Після отримання доказів позовні вимоги не були уточнені, оскільки не хотіли знову відкладати розгляд справи. Представник зазначив, що суд може самостійно здійснити перерахунок на підставі доказів наявних в матеріалах справи. У разі, якщо після здійснення перерахунку отримана сума вийде за межі позовних вимог, суд може задовільнити позов частково. Суд не може надати більше ніж просить сторона позивача, однак якщо суд дійде висновку, що наявна помилка в розрахунках і потрібно зменшити суму, то суд вправі це зробити, задовільнивши позов частково. В позовній заяві зазначено, що розрахунок є орієнтовним. За основу орієнтовного розрахунку бралась сума доходу загиблого у розмірі 100 000, 00 грн, довідкою про доходи вказана сума зменшилась. Однак, сама процедура розрахунку є незмінною. Основним критерієм розрахунку було те, що на утриманні загиблого була тільки донька, отже на неї припадає 50% доходу, який отримував загиблий. Щодо інших утриманців інформація відсутня. В рамках процесуальних обов`язків сторони позивача дана інформація не є предметом доказування. Відповідно до ст. 55 КПК досудовий орган розслідування визначає потерпілих, є спеціальна процедура, а саме від такої заяви має надійти заява про визнання її потерпілою. Статтею 1200 ЦК України передбачено, коло осіб, які мають право отримати відшкодування. Процедура полягає в тому, що особа визначена у вищевказаній статті має звернутись і довести своє право отримання на відшкодування, а не доводити відсутність інших осіб. За критерій бралось те, що частиною першою статті 1200 ЦК передбачено, що право на відшкодування має дитина до досягнення 18 років, а в разі навчання до 23 років. Всі інші критерії передбачені статтею1200 ЦК не є нашим випадком, тому вони не брались до уваги. На сторону позивача покладається тільки обов`язок довести, що ОСОБА_22 є неповнолітньою донькою загиблого. На позивача не покладається обов`язок доказування відсутності інших осіб, які могли б претендувати на відшкодування окрім потерпілої. Окрім того, в разі якщо згодом такі особи з`являться, то у них буде два шляхи. Перший шлях це подання апеляційної скарги з посиланням на те, що їх права могли бути вирішені, але вони не були учасником судового розгляду. Другий шлях це безпосереднє звернення з позовом до ОСОБА_22 щодо перерозподілу грошових коштів, оскільки вона можливо могла отримати надлишкові кошти. Можлива наявність інших осіб не може бути підставою відмови в задоволенні позову, адже ОСОБА_22 за всіма доказами, встановленими досудовим розслідуванням має право на такі виплати, оскільки таке відшкодування передбачене статтею 1200 ЦК. Згідно інформації, яка міститься у свідоцтві про народження загиблого ОСОБА_12 , його батьком є ОСОБА_24 , за національністю молдаванин, матір`ю є ОСОБА_25 , за національністю гагаузка. Нажаль в свідоцтві про народження не зазначено їх дати народження. Зі слів законного представника потерпілої ОСОБА_26 йому відомо, що мати ОСОБА_12 померла, дата її смерті не відома. Наскільки йому відомо законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_26 не зверталась до фахівців та відповідних установ з питань діагностики психологічного стану доньки та її переживань з приводу смерті батька. Страхову компанію було повідомлено про настання страхового випадку, але з самою заявою про відшкодування шкоди не звертались, оскільки нормами законодавства передбачена можливість звернення до суду з цивільним позовом в рамках кримінального провадження або цивільного провадження. Повідомлення в страхову надавалось шляхом телефонного дзвінку, тому конкретну дату цього звернення представник повідомити суду не може, як і долучити докази на підтвердження такого повідомлення. Наскільки відомо представнику, в ході телефонного дзвінку в страхову компанію законному представнику потерпілої ОСОБА_26 було відмовлено у прийнятті усного звернення та повідомлено про необхідність звернення з письмовою заявою. Оскільки на цей момент до суду вже було подано цивільний позов в рамках кримінального провадження, то з заявою про відшкодування шкоди до страхової компанії не звертались. Зазначив, що у сторони позивача відсутня інформації про те, що інші особи звертались до страхової компанії з заявами про відшкодування шкоди.

Суд, допитавши обвинуваченого, вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведена стороною обвинувачення поза розумним сумнівом, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (ч. 1 ст. 65 КК України).

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У судових дебатах прокурор ОСОБА_3 просив суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 врахувати, що: - обвинувачений повністю визнав провину, всіляко сприяв слідству, надавав послідовні свідчення, надавав всі необхідні документи, під час судового розгляду визнав свою вину повністю, що стало наслідком розгляду справи у суді у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України; - обвинувачений не залишився осторонь, у добровільному порядку, з урахуванням власних фінансових можливостей, частково відшкодував кошти на користь потерпілої; - ОСОБА_5 з перших днів війни повернувся до України, добровільно вступив до лав ЗСУ, весь час перебував на захисті Україні, наразі продовжує перебувати в складі ЗСУ та боронити державу від агресора.

Наголосив на тому, що хоча потерпілий ОСОБА_12 помер не в результат навмисних дій обвинуваченого ОСОБА_5 , все одно це призвело до непоправних витрат, людина померла, малолітня донька померлого залишилась від батька. У зв`язку з вищезазначеним, прокурор просив суд визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, враховуючи зазначені пом`якшуючи та обтяжуючи обставини, висновок органу пробації, який вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, із застосуванням ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, строк випробувального терміну визначити до максимальної міри. Просив суд не застосовувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки згідно інформації наданої військовою частиною, остання не укомплектована водіями, ОСОБА_5 займає відповідальну посаду, тому позбавлення обвинуваченого права керування перешкоджатиме виконанню останнім посадових обов`язків та несенню військової служби.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, зняти арешт з майна, накладений ухвалою слідчого судді, вирішити питання щодо стягнення процесуальних витрат. Щодо цивільного позову, то при його вирішенні поклався на розсуд суду.

Також зазначив, якщо суд в нарадчій кімнаті прийде до висновку про можливість застосування ст. 75 КК України, то потрібно застосувати положення ч. 4 ст. 76 КК України та покласти обов`язки здійснювати нагляд за засудженим не на орган пробації, а зобов`язати здійснювати такий нагляд командира військової частини НОМЕР_1 , у якій проходить військову службу ОСОБА_5 .

У судових дебатах представник потерпілої та цивільного позивача - адвокат ОСОБА_4 , підтримав позицію прокурора щодо міри призначеного покарання, не заперечував проти застосування ст.75 КК України та не застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди просив задовільнити в повному обсязі, як до ПАТ Страхова компанія «Євроінс Україна», так і до цивільного відповідача ОСОБА_5 . Щодо відшкодування матеріальної шкоди, зазначив, що під час судового розгляду були в повному обсязі досліджені докази на підтвердження позовних вимог, зокрема надана військовою частиною довідка про дохід, сукупний дохід який враховує всі види грошового забезпечення, які потерпілий отримував би, якби був живий та відповідно міг витрачати як на себе так і на доньку. Натомість сторона відповідача надала довідку про середню заробітну плату, що згідно положень ст. 1200 ЦК України є відмінним поняттям. Згідно усталеної практики Верховного Суду середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять місяців або за три місяці. Незрозуміло чому сторона цивільного відповідача на власний розсуд вирішила взяти довідку за три місяці, коли потерпілою було надано довідку за рік. Передбачено, що враховується дохід з якого вираховується єдиний соціальний внесок. Дохід і єдиний соціальний внесок є взагалі різними поняттями. Посилання в даному випадку на Постанову №100 КМУ є некоректним, адже вона передбачає отримання заробітної плати, а не доходу. Дитина померлого має безумовне право на отримання компенсації. Тобто, якщо на інших осіб покладається обов`язок звернутись із заявою про відшкодування та довести, що вони дійсно перебували на утриманні померлого, то дитина померлого має безумовне право на отримання такої компенсації. Просить врахувати не тільки юридичні норми, але й гуманістичний аспект цієї справи, оскільки ОСОБА_22 заслуговує відшкодування, як моральної, так і матеріальної шкоди, завданої загибеллю її батька, якого вже ніхто не зможе повернути до життя. Також, висловлюючи репліку, зазначив, що твердження сторони відповідача про надмірне збагачення не відповідає положенням ч. 3 ст. 1200 ЦК України. Положеннями цієї статті чітко визначено, що при розрахунках не враховується пенсія, соціальні виплати, та інші виплати, які отримали потерпілі внаслідок смерті їх родичів. Отже, в даному випадку всі інші виплати, які були отримані стороною потерпілої у зв`язку зі смертю ОСОБА_12 ніяким чином не впливають на розмір заявленого цивільного позову.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судових дебатах вину визнав повністю, визнав, що в результаті його ненавмисних дій загинула людина, усвідомлює, що дитина залишилась без батька, шкодує, що не може змінити те, що вже відбулось. Цивільний позов наскільки зміг добровільно відшкодував. Вже відшкодовані кошти в розмірі 200 000, 00 грн були не його власними, а взятими в борг, який треба виплачувати. Тому позовні вимоги в розмірі 700 000,00 грн є для нього непідйомною сумою, просив суд врахувати цей факт. Вимогу щодо щомісячного утримання потерпілої до 18 років у розмірі зазначеному у позові не визнає в повному обсязі, оскільки вказана сума значно перевищує його доходи. Наразі йому не виплачують бойові виплати у розмірі 100 000, 00 грн. Вважає, що у разі задоволення судом цивільного позову в повному розмірі, навіть не має уявлення де взагалі зможе взяти такі кошти, враховуючи те, що йому окрім себе також необхідно утримувати свою сім`ю, дружину, двох неповнолітніх дітей, а також допомагати хворій матері.

Захисник ОСОБА_6 у судових дебатах зазначила, що її підзахисний провину визнав повністю, активно сприяв слідству, добровільно сплатив відшкодування потерпілій у розмірі 200 000, 00 грн матеріальної та моральної шкоди, щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілої. ОСОБА_5 не хотів тих жахливих та невідворотних наслідків, які стались після події, яка відбулась 14.11.2023. Повністю підтримує позицію прокурора щодо призначення покарання у вигляді позбавлення волі з встановленням випробувального термін, та не застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Просила звернути увагу суду на те, що відразу від початку війни ОСОБА_5 , який перебував у Польщі повернувся до України та вступив до лав ЗСУ, де вже 26.02.2022 був призначений на посаду сержанта у військовій частині, близько року пліч опліч разом з загиблим ОСОБА_12 перебував в зоні активних бойових дій. За місцем служби характеризується позитивно, до матеріалів справи додано всі характеризуючи матеріали. За місцем служби, як раніше зазначав прокурор, ОСОБА_5 дійсно займає відповідальне становище та потребує посвідчення водія для виконання службових обов`язків та бойових завдань. Орган пробації у досудовій доповіді також вважає, що можливе призначення покарання без ізоляції від суспільства. Просить призначити покарання, яке просить прокурор та зняти арешт, який накладений на транспортний засіб, який належить ОСОБА_5 та повернути його власнику. Щодо цивільного позову, то були надані вже всі докази та висловлені всі доводи з даного приводу. Стороною позивача тричі змінювались позовні вимоги щодо суми відшкодування шкоди завданої смертю ОСОБА_12 його донці ОСОБА_22 . Спочатку було надано довідку про доходи, з якої вбачається, що основний дохід це додаткова винагорода, яка виплачувалась потерпілому у зв`язку з тим, що він перебував в зоні активних бойових дій, основною вимогою нарахування такої винагороди безпосереднє виконання бойових завдань. Тобто, як би не війна, то він би не отримував заробітну плату саме в такому розмірі, додаткова винагорода саме в такому б розмірі не виплачувалась. Окрім того, законний представник потерпілої ОСОБА_27 на користь потерпілої ОСОБА_28 отримала соціальну виплату від військкомату, в якому точно розмірі стороні відповідача не відомо. Якщо суд прийде до висновку про задоволення цивільного позову в повному розмірі, це призведе до надмірного збагачення потерпілої. Стороні відповідача відомо, що законний представник потерпілої звернулась до Пенсійного фонду щодо отримання пенсії на користь потерпілої. Тобто, всі можливі виплати від держави на користь потерпілої будуть виплачені. Положеннями статті 1200 ЦК України виплата підлягає стягненню саме в розмірі середньомісячного заробітку, стороною захисту було витребувано довідку саме про заробітну плату де вирахувано відповідно до порядку визначеного Постановою КМУ №100 середній заробіток (дохід) ОСОБА_12 . Всі ці докази долучені до матеріалів справи. При прийняті рішення просить врахувати позицію страхової компанії, викладену у відзиві на позовну заяву. З заявлених позивачем позовних вимог щодо моральної шкоди в розмірі 700 000,00 грн, ОСОБА_5 в добровільному порядку сплачено 200 000, 00 грн. ОСОБА_5 не визнає в повному обсязі позовні вимоги в розмірі залишку 500 000, 00 грн. Захисник наголошує на тому, що сам факт загибелі ОСОБА_12 не є підставою для отримання потерпілою надлишкових коштів, оскільки це призведе до надмірного збагачення стороною потерпілої. Окрім того, стороною позивача не надано жодних доказів того, що ОСОБА_12 дійсно проживав разом з донькою, спілкувався з нею та приймав участь у її житті. Отже, стороною позивача не надано жодних доказів, що донці померлого ОСОБА_12 дійсно завдано моральної шкоди смертю їх батька. У зв`язку з вищевикладеним просить відмовити в задоволені цивільного позову.

Із досліджених письмових доказів судом встановлено наступне.

Під час скоєння ДТП у ОСОБА_5 ознак сп`яніння не виявлено ( т. 2 а.с.109-110).

Відповідно до службової характеристики молодшого сержанта ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , вбачається, що ОСОБА_5 24.02.2022 маючи високі моральні якості, національну правосвідомість та відповідальність перед державою звернувся до міського ТЦК з бажанням служити у лавах ЗСУ. 26.02.2022 був призначений на посаду в 19-й окремій стрілецькій батальйон гранатометником. За час виконання посадових обов`язків, зарекомендував себе та проявив найкращі якості. 01.09.2022 призначений на посаду командира 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти.20.09.2023 призначений на посаду головного сержанта військової частини. Як головний сержант військової частини спроможний швидко та якісно готувати документи, надавати рекомендації, оцінювати та корегувати прийняті рішення, аналізувати та швидко реагувати на зміни у військовій обстановці під час перебування в зоні бойових дій. Має великий бойовий досвід, як учасник бойових дій під час повномасштабного вторгнення рф, якісно організовував бойові навчання особового складу батальйону. Спроможний самостійно приймати важливі речення і нести за них особисту відповідальність. Нормативи бойової підготовки виконує па відмінно. Коректний та витриманий по відношенню до старших та начальників, зберігає службову субординацію, з підлеглими уважний, турботливий. Якісно організовує виконання заходи з забезпечення захисту інформації та державної таємниці (т. 2 а.с.142).

Згідно з довідкою №1076 від 18.12.2023, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_29 , молодший сержант ОСОБА_5 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 26.02.2022 по теперішній час та займає дуже відповідальну посаду головного сержанта військової частини. Посвідчення водія необхідне ОСОБА_5 для виконання бойових завдань та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримання збройної агресії російської федерації. Також, через неукомплектованість військової частини водіями, перевезення особового складу виконують військовослужбовці які мають посвідчення водія та значний досвід керування автомобілем (т. 2 а.с.145).

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , вбачається, що 08.10.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_30 , про що зроблено відповідний актовий запис №1946. Після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище «Пастух» (т.2 а.с.32).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 07.02.2017, виданого Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №368, батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є: ОСОБА_5 та ОСОБА_31 (т. 2 а.с. 33).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 03.08.2010, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції, актовий запис №2062, батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є: ОСОБА_5 та ОСОБА_31 (т. 2 а.с. 34).

З листа-пропозиції від 19.12.2023, адресованого ОСОБА_5 законному представнику неповнолітньої потерпілої ОСОБА_22 - ОСОБА_26 , вбачається, що ОСОБА_5 приносить свої вибачення та співчуття ОСОБА_32 та прохає надіслати йому рахунок, на який можливо здійснити перерахування коштів на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яке трапилось 14.11.2023 (т. 2 а.с. 37).

Згідно копії платіжної інструкції №0.0..1 від 09.01.2024, вбачається, що ОСОБА_5 перераховано на особовий рахунок ОСОБА_26 відшкодування моральних та матеріальних збитків спричинених ДТП 14.11.2023 у розмірі 100 000,00 грн (т. 2 а.с. 38).

З копії платіжної інструкції №0.0..1 від 15.04.2024, вбачається, що ОСОБА_5 перераховано на особовий рахунок ОСОБА_26 відшкодування моральних та матеріальних збитків спричинених ДТП 14.11.2023 у розмірі 70 000,00 грн (т. 2 а.с. 39).

Згідно копії платіжної інструкції №0.0..1 від 14.06.2024, вбачається, що ОСОБА_5 перераховано на особовий рахунок ОСОБА_26 відшкодування моральних та матеріальних збитків спричинених ДТП 14.11.2023 у розмірі 30 000,00 грн (т. 2 а.с. 149).

Із досудової доповіді, наданої суду Хмельницьким районним відділом №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області від 21.04.2024, вбачається , що ОСОБА_5 одружений, на утриманні має двох малолітніх дітей, отримав середню- спеціальну освіту. Перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 26.02.2022 року по теперішний час, займає відповідальну посаду головного сержанта військової частини, у військовому званні «молодший сержант». Згідно службової характеристики, наданої військовою частиною, ОСОБА_33 має високі моральні якості, національну правосвідомість та відповідальність перед державою, виявив бажання служити в лавах ЗСУ. За час виконання своїх посадових обов`язків, зарекомендував себе та проявив найкращі якості. Спроможний швидко та якісно готувати документи, надавати рекомендації, оцінювати та корегувати прийняті рішення, аналізувати та швидко реагувати на зміни у військовій обстановці під час перебування в зоні бойових дій. Має великий бойовий досвід, як учасник бойових дій під час повномасштабного вторгнення рф, якісно організовував бойові навчання особового складу батальйону. Спроможний самостійно приймати важливі речення і нести за них особисту відповідальність. Нормативи бойової підготовки виконує па відміно. Коректний та витриманий по відношенню до старших та начальників, зберігає службову субординацію, гідно відстоює свою точку зору. 3 підлеглими уважний, турботливий. Якісно організовує виконання заходи з забезпечення захисту інформації та державної таємниці. Обвинувачений має значний досвід керування автомобілем, який необхідний для виконання бойових завдань та здійснення заходів забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримання збройної агресії російської федерації. Згідно довідки-характеристики, наданої виконавчим комітетом Чорноострівської селищної ради, обвинувачений за час проживання на території Чорноострівської селищної ради зарекомендував себе з позитивної сторони. Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_5 свою провину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнає, усвідомлює серйозність наслідків своїх протиправних дій, щиро кається. Під час підготовки досудової доповіді відносно ОСОБА_5 зібрано ряд характеризуючих матеріалів, з яких можно зробити висновок, оцінюючи ризики вчинення повторного кримінального правопорушення, що рівень вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим визначається як низький. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя та історію правопорушень, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить небезпеки для суспільства (т. 2 а.с. 4-6).

Згідно Витягу з оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення від 24.04.2024 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як Низький; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як: Низький (т. 2 а.с. 6-7).

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 судом визнаються щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди розмірі 200 000,00 грн, сумлінне виконання обов`язку щодо захисту України від збройної агресії російської федерації з початку вторгнення та до даного часу, у тому числі в бойовій обстановці у місцях ведення активних бойових дій.

Обставин, які обтяжують покарання для обвинуваченого, судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів, а також те, що злочин за ст. 286 КК України за формою вини є необережним. Дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовослужбовець, приймав участь та на даний час бере участь у бойових завданнях в місцях проведення активних бойових дій, сумлінно виконує свій військовий обов`язок з початку вторгнення країни агресора на територію Україну, за медичною допомогою до лікарів нарколога та психіатра не звертався, за місцем проживання відсутні негативні характеристики, за місцем несення служби характеризується виключно позитивно, щиро розкаявся у скоєному злочині, визнав беззастережно свою провину, шкода потерпілій частково відшкодована у розмірі 200 000,00 грн.

З урахуванням усіх обставин у справі, відомостей, що характеризують особу обвинуваченого, який у судовому засіданні визнав повністю беззастережно свою провину у вчиненні злочину, ставлення до скоєного, щирий осуд своєї поведінки, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність тих, що його обтяжують, усунення обвинуваченим негативних наслідків вчиненого злочину шляхом часткового відшкодування завданої шкоди у розмірі 200 000,00 грн, враховуючи думку прокурора та представника потерпілої сторони щодо міри покарання, а також висновки органу пробації, із дотриманням загальних засад призначення покарання - законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку за необхідне призначити основне покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, вважаючи таке покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та соціальної реабілітації.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено альтернативне призначення додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд враховує, що ОСОБА_5 обіймає відповідальну військову посаду - головного сержанта військової частини, що в свою чергу потребує забезпечення обвинуваченого можливістю керування транспортними засобами задля виконання ним військових обов`язків, у тому числі в бойовій обстановці, з метою дотримання швидкої мобільності та комунікації, як в місці дислокації військової частини, так і поза її межами.

Враховуючи зазначене, а також думку прокурора та потерпілої сторони, суд прийшов до переконання про відсутність підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Обов`язки, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначені статтею 76 КК України.

Суд, враховуючи конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, думку прокурора та представника потерпілої сторони, які просили призначити покарання з можливістю звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, застосувавши до нього положення статті 75 КК України та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на два роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КПК України, нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Таким чином, нагляд за засудженим військовослужбовцем ОСОБА_5 необхідно покласти на командира військової частини НОМЕР_1 , в якій останній проходить військову службу, а у разі зміни місця проходження військової служби на командира відповідної військової частини.

Окрім того, у разі звільнення ОСОБА_5 з військової служби до завершення встановленого судом іспитового строку, на засудженого суд вважає за необхідне покласти обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 частини 1 та пунктом 2 частини 2 статті 76 КК України.

На переконання суду, призначена міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 , надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде, в свою чергу, достатньою превентивною мірою, слугуватиме попередженню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 було обрано ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 28.11.2023 у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків на 2 місці до 28.01.2024. Під час судового провадження запобіжний захід не продовжувався, у зв`язку з чим втратив свою чинність. Інший запобіжний захід протягом судового провадження не обирався, підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає. Відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.

На підставі постанов про призначення судових експертиз, експертами Полтавського НДЕКЦ МВС України проведено експертизи та надано висновки № СЕ-19/117-23/17606-ІТ від 21.11.2023 та № СЕ-19/117-23/17605-ІТ від 21.11.2023 (т. 2 а.с. 113-120, 123-127) Загальний розмір процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів, становить 2390, 00 грн (956+1434) (т. 2 а.с. 112, 122).

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Постановою слідчого від 14.11.2023 речовим доказом у кримінальному провадженні визнано автомобіль FORD TRANZIT 125 Т 300, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 (т. 2 а.с. 105), що належить на праві власності ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 107), на який ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 17.11.2023 накладено арешт з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування (т. 2 а.с.106).

Спеціальна конфіскація у даному кримінальному провадженні не підлягає застосуванню з огляду на те, що злочин за ч. 2 ст. 286 КК України є необережним та не підпадає під інші критерії умов застосування спеціальної конфіскації згідно тлумачення норм ст. 96-1 КК України.

Питання щодо речового доказу визначити відповідно до ст. 100 КПК України, вирішивши питання щодо скасування арешту згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України.

Розгляд цивільного позову, заявленого представником потерпілої сторони в суді в рамках даного кримінального провадження, судом проводився в загальному порядку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. На захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Під час судового провадження до початку судового розгляду на підготовчому судовому засіданні представником потерпілої сторони адвокатом ОСОБА_4 у межах наданих повноважень 16.01.2024 подано цивільний позов до ОСОБА_5 , який в подальшому збільшено, остаточні позовні вимоги подані суду 01.03.2024 до ОСОБА_5 та ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

Ухвалою суду від 15.04.2024 прийнято до розгляду цивільний позов ОСОБА_22 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_26 до ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Визнано ОСОБА_22 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_26 - цивільним позивачем, а ОСОБА_5 та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» - цивільними відповідачами.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

16.01.2024 через електронний кабінет Електронного суду представником потерпілої - адвокатом ОСОБА_4 до суду подано клопотання, в якому представник просить суд визнати ОСОБА_22 цивільним позивачем та прийняття до розгляду цивільний позов ОСОБА_22 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_26 . До даного клопотання додано позовну заяву ОСОБА_22 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_26 , в якій законний представник потерпілої просить суд:

1.Розглянути цей позов в рамках кримінального провадження №0000781 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 листопада 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК Украі?ни, (справа №546/1618/23, провадження № 1-кп/546/38/24) та визнати ОСОБА_22 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_26 - цивільним позивачем.

2.Витребувати своєю ухвалою у Військової частини НОМЕР_1 довідку про середньомісячний заробіток загиблого ОСОБА_12 із врахуванням усіх виплат.

3.Стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_22 компенсацію моральної відшкодування моральної шкоди, яка завдана смертю батька ОСОБА_12 в розмірі 600 000,00 грн (шістсот тисяч гривень).

4.Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_22 , майнову шкоду завдану смертю потерпілого шляхом здійснення щомісячних платежів у розмірі 50 000, 00 грн починаючи з листопада 2023 року і закінчуючи досягненням ОСОБА_22 вісімнадцяти років.

01.03.2024 через електронний кабінет Електронного суду представником потерпілої ОСОБА_22 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_26 - адвокатом ОСОБА_4 до суду подано клопотання, в якому представник просить суд залучити в якості відповідача - ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна». До даного клопотання додано позовну заяву ОСОБА_22 в новій редакцій, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_26 , яка просить суд:

1. Розглянути цей позов в рамках кримінального провадження №0000781, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 листопада 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК Украі?ни, (справа №546/1618/23, провадження № 1-кп/546/38/24) та визнати ОСОБА_22 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_26 - цивільним позивачем.

2. Витребувати своєю ухвалою у Військової частини НОМЕР_1 довідку про середньомісячний заробіток загиблого ОСОБА_12 із врахуванням усіх виплат.

3. Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_22 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_26 , відшкодування моральної шкоди, яка завдана смертю батька ОСОБА_12 в розмірі 600 000,00 грн (шістсот тисяч гривень).

4. Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_22 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_26 , майнову шкоду завдану смертю батька ОСОБА_12 шляхом здійснення щомісячних платежів у розмірі 48 189,40 грн, починаючи з листопада 2023 року і закінчуючи досягненням ОСОБА_22 вісімнадцяти років.

5. Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАІ?НА» на користь ОСОБА_22 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_26 , компенсацію моральної шкоди, яка завдана смертю батька ОСОБА_12 в розмірі 80 400,00 грн (вісімдесят тисяч чотириста гривень) одноразовим платежем, що становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

6. Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАІ?НА» на користь ОСОБА_22 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_26 , майнову шкоду завдану смертю батька ОСОБА_12 в розмірі 239 600,00 грн (двісті тридцять дев`ять тисяч гривень шістсот гривень) одноразовим платежем.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_22 , є малолітньою донькою загиблого, ОСОБА_12 , та в порядку ч. 6 ст. 55 Кримінального процесуального кодексу України, визнана потерпілою в рамках кримінального провадження №0000781, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 листопада 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК Украі?ни.

Щодо відшкодування моральної шкоди, законний представник потерпілої зазначає наступне.

В результаті протиправних дій ОСОБА_5 , загинув батько малолітньої ОСОБА_22 , чим останній було завдано непоправну моральну шкоду. Після того, як донька загиблого - ОСОБА_22 , дізналася про смерть батька вона довгий час не могла вночі спати спокійно, останній спричинено моральні страждання, які викликали негативні зміни у її житті: щоденні думки та спогади про батька, прохання щоб батько повернувся, постійні розмови, що зробити, щоб батько повернувся додому, страх можливого повторення даної події з матір`ю або з іншими рідними. Негативні переживання та спогади які переслідують доньку загиблого докорінно змінили її моральний, психічний стани, що в подальшому потребує коригування та лікування у профільних спеціалістів. Такі емоційно-психологічні потрясіння, докорінно змінили звичайний спосіб життя малолітньої ОСОБА_22 , насамперед, це проявляється у сумних думках про батька, які приходять самі по собі. Крім того, через втрату батька, потерпіла, в певній мірі, замкнулась у собі, подекуди не хоче спілкуватись з людьми в тому числі і з матір`ю, що значно ускладнило та змінило її звичайний спосіб життя. Замість того, щоб ОСОБА_22 , раділа безтурботному дитячому життю, гуляла, гралася, посміхалася та готувалася до зустрічі з батьком, на сьогодні вона проводить дні замкнувшись в собі, плачучи, звертаючись до Бога про повернення батька.

Таким чином, ОСОБА_22 , як потерпілій у цьому кримінальному провадженні, завдано моральної шкоди, яка проявляється у погіршенні психологічного здоров`я, через сильні душевні страждання і, на разі, такі моральні страждання продовжуються і будуть тривати все життя потерпілої, адже її батька вернути не можливо.

З боку відповідача, фактично по 19.12.2023, жодних вибачень чи пропозицій не надходило, лише 19.12.2023 законний представник потерпілої - ОСОБА_26 , отримала листа від відповідача, із пропозицією відшкодувати шкоду, яка була завдана цим кримінальним правопорушенням. У відповідь на вказане звернення, ОСОБА_26 було надано реквізити рахунку в банку, для здійснення перерахування грошових коштів. В усній формі сторона відповідача повідомила, що вважає за можливе відшкодувати шкоду в розмірі 200 000,00 грн двома платіжками. На думку законного представника мінімально допустимою та нормальною сумою відшкодування моральної шкоди є 700 000,00 грн не враховуючи суму відшкодування передбачену Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», про свою позицію нею було повідомлено цивільного відповідача.

Тому, сторона позивача вважає, що ОСОБА_5 повинен відшкодувати моральну шкоду, яка пов`язана із вчиненням кримінального правопорушення, яке призвело до смерті ОСОБА_12 , його доньці (потерпілій) ОСОБА_22 , в розмірі 700 000,00 грн, але враховуючи частково відшкодовані грошові кошти в сумі 100 000,00 грн, просить суд стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_22 відшкодування моральної шкоди в розмірі 600 000,00 грн.

Сторона позивача користуючись процесуальною можливістю, а саме п. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів просить стягнути з ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна смертю потерпілій ОСОБА_22 в сумі ліміту встановленого законом. Так, відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» мінімальна заробітна плата становить 6 700 гривень, а тому сума стягнення моральної шкоди із страхової компанії обраховується 12*6700 = 80 400,00 грн, адже ОСОБА_22 , є єдиною особою, яка потерпіла у цьому кримінальному провадженні в наслідок смерті свого батька. В свою чергу ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» повинно відшкодувати моральну шкоду заподіяну смертю фізичної особи на користь ОСОБА_22 в розмірі 12 мінімальних заробітних плат одним платежем, що становить 80 400,00 грн.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди, законний представник потерпілої зазначає наступне.

На момент смерті ОСОБА_12 не перебував у шлюбі, мати загиблого померла, щодо батька, то останнє відоме місце його проживання була територія тимчасово окупованого півострову (АРК КРИМ), окрім цього, як відомо законному представнику потерпілої - останній не досягнув пенсійного віку, а тому єдиним членом сім`ї, який є непрацездатним та перебував на утриманні, як донька потерпілого, є - ОСОБА_22 . З огляду на той факт, що на утриманні ОСОБА_12 на момент його смерті перебувала лише донька - ОСОБА_22 , слід визначити частку доходу, яка припадала саме на доньку. Враховуючий той факт, що ОСОБА_12 постійно перебував в зоні бойових дій, виконував бойові розпорядження, середньомісячний заробіток, враховуючи усі види грошового забезпечення в тому числі додаткову грошову винагороду, становить 100 000,00 грн. Частка яка припадала на малолітню доньку від доходу загиблого ОСОБА_12 становить 50%, таким чином, із розрахунку на місяць, на ОСОБА_22 припадало 50 000,00 грн. Малолітня ОСОБА_22 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 . 14 листопада 2023 року ОСОБА_12 , який утримував малолітню ОСОБА_22 , помер внаслідок вчинення кримінального правопорушення. До досягнення повноліття ОСОБА_22 від дати смерті ОСОБА_34 залишалося 11 років, тобто 132 місяці, тому 132 * 50 000,00 = 6 600 000,00 грн. Сторона позивача просить стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_22 майнову шкоду передбачену ст. 1200 ЦК України шляхом здійснення щомісячних платежів починаючи з листопада 2023 року і закінчуючи досягненням ОСОБА_22 вісімнадцяти років.

Враховуючи суму відшкодування, яке повинно виплатити ПрАТ «СК «Євроінс Україна», а саме 239 600,00 грн, слід застосувати формулу 6 600 000,00 грн - 239 600,00 грн = 6 361 000,00 / 132 = 48 189,40 грн.

Таким чином із розрахунку лімітів виплат встановлених Полісом страхування в розмірі 320 000,00 грн, із вирахування суми відшкодування моральної шкоди, ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» зобов`язана виплатити ОСОБА_22 239 600,00 грн, що випливає із розрахунку 320 000,00 грн. (ліміт виплат) - 80 400,00 (відшкодування моральної шкоди) = 239 600,00 грн., одноразовим платежем, адже загальний розмір шкоди, як було зазначено вище, становить 6 600 000,00 грн.

26.04.2024 представником цивільного відповідача ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_6 через електронний кабінет електронного суду подано відзив на позовну заяву. Представник у відзиві зазначає, що сторона відповідача позовні вимоги визнає частково, в розмірі 200 000 грн, з наступних підстав.

Щодо заподіяння моральної шкоди, представник цивільного відповідача ОСОБА_5 зазначає наступне. Законним представником цивільного позивача в позовній заяві зазначено, що смертю батька ОСОБА_12 доньці ОСОБА_35 завдано непоправну моральну шкоду. Та стверджує, що донька загиблого не реагує на зауваження педагогів, вночі не може спати спокійно, постійні розмови про те, щоб батько повернувся, страх можливого повторення події з матір`ю та іншими рідними, замкнулася у собі та постійно плаче. На підтвердження цього надано єдиний доказ - довідку № П-03-6143 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12.02.2024, де вказано, що зареєстрована ОСОБА_26 , ОСОБА_22 та ОСОБА_12 знятий з реєстрації 14.11.2023. Дана довідка на думку представника цивільного відповідача не може бути підтвердженням того, що ОСОБА_36 та ОСОБА_12 проживали однією сім`єю, та виховували доньку ОСОБА_37 . Про це і в позовній заяві немає жодного слова. Взагалі не відомо, чи спілкувався ОСОБА_12 з донькою ОСОБА_38 чи ні, і чи були знайомі як батько та донька, чи були у них близькі та теплі стосунки, які могли вплинути на ОСОБА_37 після смерті батька ОСОБА_12 . На підтвердження вищезазначеного не надано жодної довідки з навчального закладу, жодного консультативного висновку від лікаря чи психолога, іншої установи. Тому твердження законного представника цивільного позивача, що смертю батька було непоправно завдано моральну шкоду, не підтверджується жодним доказом по справі.

Позовні вимоги законного представника потерпілої ОСОБА_26 щодо відшкодування завданої смертю потерпілого ОСОБА_12 шляхом здійснення щомісячних платежів у розмірі 48 189,40 грн, починаючи з листопада 2023 року і до досягненням ОСОБА_22 повноліття, відповідач не визнає, з огляду на наступне.

У позовній заяві, законний представник цивільного позивача стверджує, що на момент смерті ОСОБА_12 на його утриманні перебувала лише донька ОСОБА_22 , на підтвердження цього надає довідку № П-03/6143 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12.02.24. Стверджує, що відповідно до вказаної довідки у кв. АДРЕСА_3 , разом з ОСОБА_12 проживала його донька ОСОБА_22 , яка є єдиною утриманкою загиблого. Позивачем не доведено, що на утриманні ОСОБА_12 перебувала лише його донька і частка, яка припадала на малолітню доньку становить 50 %, і що із розрахунку на місяць ОСОБА_22 припадало 50 000 грн. Законний представник цивільного позивача стверджує, що мати ОСОБА_12 померла, а батько проживає на тимчасово окупованій території півострову АР Крим і не досягнув пенсійного віку. Але не додано жодного доказу на підтвердження цих обставин, а саме: свідоцтва про смерть матері, свідоцтва про народження ОСОБА_12 , свідоцтва про одруження батьків ОСОБА_12 , доказів на підтвердження місця проживання батька та інших.

Тому, законним представником цивільного позивача не надано доказів щодо тих фактів, які він викладає в позовній заяві та не доведено, що донька ОСОБА_39 перебувала на утриманні ОСОБА_12 та була його єдиною утриманкою.

Представник цивільного відповідача ОСОБА_5 повідомляє суду, що на момент подачі до суду відзиву відповідачем перераховано на банківський рахунок законного представника потерпілої 170 000, 00 грн. Найближчим часом буде перераховане ще 30 000, 00 грн.

Окрім того, представник зазначає, що на момент вчинення ДТП, 14.11.2023 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна». Таким чином, ПрАТ «СК «Євроінс Україна», також повинно відшкодувати шкоду, завдану смертю потерпілого ОСОБА_12 особам, які мають на це право.

08.05.2024 від представника цивільного відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» -адвоката ОСОБА_40 засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник цивільного відповідача просить суд відмовити в задоволені позовних вимог до цивільного відповідача - ПрАТ «СК «Євроінс Україна», з наступних підстав. Згідно положень закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування у разі настання страхового випадку, тобто єдиною підставою для виплат страхового відшкодування є страховий випадок. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Представник цивільного відповідача зазначає, що у відповідача відсутній обов`язок виплати страхового відшкодування, оскільки відповідно до ст. 6 Закону обов`язковою умовою для виплати страхового відшкодування є наявність вини страхувальника, тобто відповідача ОСОБА_5 . Однак, станом на дату розгляду справи судом відповідача ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за вчинення ДТП у встановленому законом порядку притягнутий не був. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення суми страхового відшкодування є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки страховий випадок не настав. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Згідно страхового полісу відповідача страхова сума на одного потерпілого, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 320 000, 00 грн. Тобто, ліміт відповідальності відповідача ОСОБА_5 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів становить 320 000, 00 грн і поверх цієї суми, страхове відшкодування не може бути стягнуте з ПрАТ СК «Євроінс Україна». Тому, вимоги позивача про стягнення із відповідача ПрАТ СК «Євроінс Україна» 6 600 600, 80 грн є безпідставними, оскільки 320 000, 00 грн це є не ліміт одноразової виплати страховиком за договором (як стверджує позивач), а це цілковита (абсолютна) сума страхового відшкодування, якою вичерпується (обмежується) відповідальність та обов`язки страховика перед третіми особами за договором.

Щодо моральної шкоди та шкоди, заподіяної внаслідок смерті потерпілого, то загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманця одного померлого не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами. Таким чином, шкода в результаті смерті потерпілого та моральна шкода виплачується рівними частинами поміж усіх осіб, які мають право на таке відшкодування, а страховиком приймається рішення про виплату страхового відшкодування після встановлення усього кола осіб, які мають право на отримання такого відшкодування. Разом з цим, із матеріалів справи не вбачається, а позивачем не доводиться, що останній є єдиною особою, який має право на відшкодування моральної шкоди в якості страхового відшкодування за ст.27.2 та 27.3 Закону. Тому на думку представника цивільного відповідача, позовна заява про стягнення даної шкоди, є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено усі обставини на які він посилається як на обґрунтування своїх вимог - а саме, що виключно позивач має права на отримання страхового відшкодування за ст.27.2 та 27.3 Закону.

17.06.2024 через електронний кабінет Електронного суду представником цивільного позивача - адвокатом ОСОБА_4 подано відповідь відзив. Представник зазначає, що у відзиві страхова компанія вважає, що у останньої відсутній обов`язок виплатити страхове відшкодування, оскільки відповідно до ст. 6 Закону обов`язковою умовою для виплати страхового відшкодування є наявність вини страхувальника, тобто відповідача в особі - ОСОБА_5 у вчинені ДТП. Із позиції Страхової компанії вбачається, що на їх думку, станом на дату розгляду справи судом, ОСОБА_5 до адміністративної або кримінальної відповідальності за вчинення ДТП у встановленому законом порядку притягнутий не був. Тому, на думку страхової компанії, вимоги позивача щодо стягнення суми страхового відшкодування є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки страховий випадок не настав. Сторона позивача з такою позицією відповідача в особі ПрАТ «СК «Євроінс Україна» не погоджується з огляду на наступне. ВП ВС у постановах від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к та від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15, виснувала, що «…для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є обов`язковим. Разом з тим у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять…». Тому, сторона позивача, в особі - ОСОБА_22 , в інтересах якої діє законний представник, ОСОБА_26 , має усі правові підстави вирішувати питання про стягнення страхових виплат із ПрАТ «СК «Євроінс Україна» в рамках розгляду цього кримінального провадження, яким може бути встановлено усі матеріальні підстави ініціювання питання стягнення такого страхового відшкодування. Із тексту відзиву на позовну заяву вбачається акцентування уваги Страхової компанії, що обсяг (ліміт) відповідальності Страховика, у будь-якому разі обмежується страховою сумою за договором страхування, а страхова сума не може бути стягнута (призначена до стягнення) поверх тієї, що визначена у Договорі страхування. Страхова компанія підтверджує, що відповідно до полісу страхова сума на одного потерпілого, за шкоду заподіяну життю та здоров`я становить 320 000,00 грн. Тому, на думку страхової компанії вимоги позивача про стягнення із відповідача 6 600 600,80 грн є безпідставними, оскільки 320 000,00 грн це є не ліміт одноразової виплати Страховиком за Договором (як стверджує Позивач), а це цілковита (абсолютна) сума страхового відшкодування, якою вичерпується (обмежується) відповідальність та обов`язки Страховика перед третіми особами за Договором. Із позицією ПрАТ «СК «Євроінс Україна» сторона позивача не погоджується з огляду на наступне. Відповідно до вимог позовної заяви, а саме п. 5 та 6, які адресовані саме ПрАТ «СК «Євроінс Україна» сторона позивача просить стягнути з Страхової компанії компенсацію моральної шкоди в розмірі 80 400,00 грн, та майнову шкоду завдану смертю батька ОСОБА_12 в розмірі 239 600,00 грн, що в сумі становить 320 000,00 грн, які не перевищують ліміту встановленого полісом страхування. Тобто, сукупний розмір заявлених вимог, який адресований саме ПрАТ «СК «Євроінс Україна» не перевищує лімітів Договору, в свою чергу сума 6 600 600,80 грн, є ціною (сумою) цивільного позову, який розраховується у відповідності до статті 176 Цивільного процесуального кодексу України та становить загальну суму усіх заявлених у позові вимог. Страхова компанія стверджує, що шкода в результаті смерті потерпілого та моральна шкода виплачується рівними частинами поміж усіх осіб, які мають право на таке відшкодування, а Страховиком приймається рішення про виплату страхового відшкодування після встановлення усього складу осіб, які мають право на отримання такого страхового відшкодування. Окрім цього, слід зазначити, що ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначається, що Страховик виплачує суму страхового відшкодування особі, яка має на це право, а у випадку, коли заявлено право кількома особами, то така сума розподіляється між учасниками пропорційно в рівних частках. На сьогодні, наскільки відомо стороні Позивача, окрім останньої, жодна особа не зверталася із заявою про виплату страхового відшкодування по настанню страхового випадку, а саме смерті ОСОБА_12 , тому Страхова компанія зобов`язана виплатити страхове відшкодування особі, яка звернулася в повному розмірі, за виняток випадку, коли інші особи, які за законом мають право на отримання такої виплати звернулися до Страховика. Таким чином, системний аналіз положень ст.ст. 27, 32, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не вимагає від осіб, які звернулися із заявою про отримання страхового відшкодування, надавати документи чи доводити наявності або відсутності інших осіб, більше того профільний закон не містить положення за яким ОСОБА_41 має відмовити особі в задоволенні її вимоги про виплату страхового відшкодування на підставі не надання інформації про інших родичів. Окрім цього, слід зазначити, що звернутися до страхової компанії із заявою про отримання страхового відшкодування є правом особи, а не обов`язком, як і відсутній обов`язок особи надавати інформацію про інших осіб, або здійснювати розшук осіб, які теоретично можуть мати право на отримання страхової виплати.

Вказує, що відповідач в особі - ОСОБА_5 зазначає, що він частково визнає заявлені позовні вимоги, а саме щодо можливості відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000,00 грн. На момент отримання відзиву на позовну заяву та написання відповіді на відзив ОСОБА_5 було відшкодовано 170 000,00 грн, що також підтверджує сторона позивача. Разом з тим, відповідач вказує, що не відомо, чи спілкувався ОСОБА_12 з донькою ОСОБА_38 чи ні, і чи були знайомі як батько та донька, чи були у них близькі та теплі стосунки, які могли вплинути на ОСОБА_37 після смерті ОСОБА_12 . Відповідач в особі - ОСОБА_5 припускає, що ОСОБА_12 взагалі не спілкувався з донькою, тому на думку останнього, твердження сторони позивача, що смерть батька непоправно завдала моральної шкоди, не підтверджена жодним доказом по справі. Жодних відомостей про те, що ОСОБА_12 , не виконував своїх батьківських обов`язків чи щодо нього були прийняті рішення про притягнення його до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків відсутні. Тому, діє презумпція добросовісного виконання батьківських обов`язків. Окремо слід звернути увагу суду, що відповідач в особі - ОСОБА_5 «припускає», що ОСОБА_12 взагалі не спілкувався з донькою, натомість в одному із відео рядів «Прощання з ОСОБА_42 » місцевого ЗМІ («МІСТО» - муніципальна телерадіокомпанія), який міститься в соціальній мережі YOUTUBE, міститься коментар командира відділення 1-ої стрілецької роти 19-го окремого стрілецького батальйону, бойового побратима з позивним «ТЯГА», який говорить, цитата: «Хтів просто повернутися живим додому, до своєї донечки, продовжувати життя ...». Також, виникає дивним те, що в першій частині відзиву відповідач частково визнає завдання моральної шкоди, однак в подальшому підіймає питання, чи взагалі ОСОБА_12 , як батько спілкувався з своєю донькою, така подвійна позиція явно вказує на намагання штучно створити ситуацію, якою доводити відсутність завдання моральної шкоди. На думку представника цивільного позивача, критерії розміру позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 700 000,00 грн, без врахування добровільного відшкодування відповідачем - 170 000,00 грн є обґрунтованими з врахуванням засад розумності і справедливості. Якщо до винесення судового рішення по цій справі відповідач добровільно компенсує ще 30 000,00 грн, то сторона позивача буде просити суд стягнути з відповідача 500 000,00 грн компенсації моральної шкоди, саме з врахуванням добровільно відшкодованої суми шкоди. Відповідно до позиції відповідача в особі - ОСОБА_5 , не доведено, що на утриманні ОСОБА_12 перебувала лише його донька і частка, яка припадала на малолітню доньку становить 50%. Сторона позивача вважає позицію відповідача помилкою з огляду на наступне. Інших осіб, які б проживали однією сім`єю чи родиною з померлим не було, що в тому числі було встановлено досудовим слідством, шляхом відсутності заяв від осіб про їх залучення у справі як - потерпілих. Тобто, КПК України чітко визначає, що особа, яка може бути потерпілої в рамках кримінального провадження, особа яка може претендувати на відшкодування шкоди повинна подати заяву особисто, або за наслідками пропозиції слідчого чи прокурора така особа (родич) надає свою згоду на її залучення, тільки тоді остання набуває статусу потерпілої особи, тому потерпіла ОСОБА_22 не може залучати інших родичі, як потерпілих, а отже і не зобов`язана виявлять наявність чи відсутність таких родичів, тому це не є предметом доказування в рамках цієї справи. Натомість єдиним обов`язком є доведення права на отримання відшкодування шкоди в порядку ст. 1200 Цивільного кодексу України. В свою чергу це доводиться матеріалами досудового слідства та визнання судом ОСОБА_22 - потерпілої та донькою ОСОБА_12 . Тобто, наявність в потерпілого, який загинув дітей до 18 років, є самостійним фактом та підставою для отримання права на відшкодування шкоди, натомість у всіх інших випадках наявність родинних зв`язків ще не є самостійною підставою отримання права на відшкодування шкоди в порядку ст. 1200 ЦК України.

20.08.2024 через електронний кабінет Електронного суду представником цивільного позивача - адвокатом ОСОБА_4 подано додаткові пояснення у справі.

Представник зазначає, що 29.07.2024 під час судового засідання стороною цивільного позивача було оголошено позовні вимоги, а також усно заявлені розрахунки про стягнення грошових коштів передбачених позовними вимогами, у зв`язку з чим вважає за необхідне надати суду письмові пояснення, які стосуються розрахунків які були озвучені під час судового провадження у цій справі.

Щодо середньомісячного заробітку ОСОБА_12 зазначає наступне. Клопотанням від 11.03.2024 стороною цивільного позивача було долучено до матеріалів судової справи довідку №138 від 10.03.2024, видану Військовою частиною НОМЕР_1 про дохід ОСОБА_12 в період з лютого 2022 року по листопад 2023 року.

Відповідно до довідки №138 від 10.03.2024 за останні 12 місяців, середній заробіток ОСОБА_12 становить 87 605,31 грн, що випливає за наступного розрахунку:

1) грудень 2022 року - 113 067,77 грн (перераховано на картковий рахунок); 2) січень 2023 року - 94 880,79 грн (перераховано на картковий рахунок); 3) лютий 2023 року - 120 182,35 грн (перераховано на картковий рахунок); 4) березень 2023 року - 120 586,23 грн (перераховано на картковий рахунок); 5) квітень 2023 року - 83 919,56 грн (перераховано на картковий рахунок); 6) травень 2023 року - 128 391,20 грн (перераховано на картковий рахунок); 7) червень 2023 року - 80 728,44 грн (перераховано на картковий рахунок); 8) липень 2023 року - 78 792,96 грн (перераховано на картковий рахунок); 9) серпень 2023 року - 109 365,54 грн (перераховано на картковий рахунок); 10) вересень 2023 року - 48 308,44 грн (перераховано на картковий рахунок); 11) жовтень 2023 року - 48 371,99 грн (перераховано на картковий рахунок); 12) листопад 2023 року - 24 668,44 грн (перераховано на картковий рахунок).

Таким чином, 113 067,77 грн + 94 880,79 грн + 120 182,35 грн + 120 586,23 грн + 83 919,56 грн + 128 391,20 грн + 80 728,44 грн + 78 792,96 грн + 109 365,54 грн + 48 308,44 грн + 48 371,99 грн + 24 668,44 грн. = 1 051 263,71 грн / 12 місяців = 87 605,31 грн, аналогічний розрахунок міститься у клопотанні від 11.03.2024.

Для нарахування середнього заробітку ОСОБА_12 бралися останні 12 місяців, а також саме заробітну плату, яка була отримана останнім після стягнення усіх обов`язкових платежів та зборів, відповідна позиція мотивована тим, що грошові кошти, які ОСОБА_12 , отримував після сплати усіх платежів та зборів використовувалися на проживання, в тому числі на утримання доньки - ОСОБА_22 . Аналогічний процес стягнення коштів передбачений із заробітної плати в порядку примусового стягнення аліментів на утримання дітей. Тому, для здійснення усіх подальших розрахунків, береться до уваги середній (середньомісячний) заробіток ОСОБА_12 , який становить 87 605,31 грн.

Щодо моральної шкоди, яку просить стягнути цивільний позивач із страхової компанії. Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» мінімальна заробітна плата становить 6 700 гривень, а тому сума стягнення моральної шкоди із страхової компанії обраховується 12 * 6700 = 80 400,00 грн.

Середній (середньомісячний) заробіток ОСОБА_12 складає - 87 605,31 грн. Частка, яка припадає на забезпечення (утримання) потерпілої ОСОБА_22 становить 50% від розміру середнього (середньомісячного) заробітку ОСОБА_12 , що складає 43 802,66 грн (87 605,31 грн * 50% = 43 802,66 грн). Малолітня ОСОБА_22 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 . 14 листопада 2023 року ОСОБА_12 , який утримував малолітню ОСОБА_22 , помер внаслідок вчинення кримінального правопорушення. До досягнення повноліття ОСОБА_22 від дати смерті ОСОБА_34 залишалося 11 років, тобто 132 місяці, тому 132 * 43 802,66 грн= 5 781 951,12 грн.

1.Вимога, яка адресована ОСОБА_43 компанії. Ліміти встановлені договором страхування, щодо сум відшкодування шкоди становлять 320 000,00 грн. Таким чином із розрахунку лімітів виплат встановлених Полісом страхування із вирахуванням суми відшкодування моральної шкоди, ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» зобов`язана виплатити ОСОБА_22 239 600,00 грн, що випливає із розрахунку: 320 000,00 грн (ліміт виплат) - 80 400,00 (відшкодування моральної шкоди) = 239 600,00 грн. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п. 27.5 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

2. Вимога, яка адресована ОСОБА_5 . Враховуючи суму відшкодування, яке повинно виплатити ПрАТ «СК «Євроінс Україна», а саме 239 600,00 грн, слід застосувати формулу: 5 781 951,12 грн - 239 600,00 грн = 5 542 351,12 грн / 132 (місяці) = 41 987,50 грн.

Щодо моральної шкоди, яку просить стягнути цивільний позивач із ОСОБА_5 зазначає наступне.

Відповідно до тексту позовної заяви зазначалося, що у відповідь на звернення ОСОБА_5 , цивільним позивачем було надано реквізити рахунку в банку, для здійснення перерахування грошових коштів. Стороною відповідача в усній формі повідомлено позивачці, що ОСОБА_5 вважає за можливе відшкодувати шкоду в розмірі 200 000,00 грн, двома платежами, на що позивачкою було повідомлено, що мінімально допустимою та нормальною сумою відшкодування моральної шкоди є 700 000,00 грн. Відповідач до початку судового провадження здійснив перерахунок грошових коштів 09.01.2024 на суму 100 000,00 грн, в рахунок часткового відшкодування моральної шкоди. Зважаючи на часткове відшкодування моральної шкоди 09.01.2024 в сумі 100 000 грн, сторона позивача під час подання позову просила суд стягнути моральну шкоду в розмірі 600 000,00 грн з тих підстав, що вже частково сторона відповідача компенсувала 100 000,00 грн.

Під час судового провадження 29.07.2024 стороною цивільного позивача було оголошено суду, що відповідач в особі ОСОБА_5 ще додатково відшкодував моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн, тобто останній добровільно сплатив разом 200 000,00 грн. Тому, сторона позивача враховуючи часткове відшкодування моральної шкоди в сумі 200 000,00 грн, просила суд стягнути з відповідача в особі ОСОБА_5 моральну шкоду 500 000,00 грн.

11.09.2024 представником цивільного відповідача ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_6 подано до суду письмові пояснення ОСОБА_5 з приводу цивільного позову.

В даних письмових поясненнях ОСОБА_5 зазначено, що позовні вимоги законного представника потерпілої ОСОБА_26 щодо відшкодування моральної шкоди визнає в розмірі 200 000 грн, які відшкодовані потерпілій. Зазначає, що на момент вчинення ДТП, 14.11.2023 цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» (Поліс 212923140 від 14.01.2023). Тому, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повинно відшкодувати шкоду, завдану смертю потерпілого ОСОБА_12 особам, які мають на це право. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Законним представником цивільного позивача в позовній заяві зазначено, що смертю батька ОСОБА_12 доньці ОСОБА_35 завдано непоправну моральну шкоду. Та стверджує, що не реагує на зауваження педагогів; вночі не може спати спокійно; постійні розмови про те, щоб батько повернувся; страх можливого повторення події з матір`ю; іншими рідними; замкнулася в собі та постійно плаче. На підтвердження цього надано довідку № П-03-6143 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12.02.24 р., де вказано, що зареєстрована ОСОБА_26 , ОСОБА_22 та ОСОБА_12 знятий з реєстрації 14.11.2023 р. Дана довідка не може бути підтвердженням того, що ОСОБА_36 та ОСОБА_12 проживали однією сім`єю, і виховували доньку ОСОБА_37 . Про це і в позовній заяві немає жодного слова. Взагалі не відомо, чи спілкувався ОСОБА_12 з донькою ОСОБА_38 чи ні, і чи були знайомі як батько та донька, чи були у них близькі та теплі стосунки, які могли вплинути на ОСОБА_37 після смерті ОСОБА_12 . На підтвердження вищезазначеного не надано жодного консультативного висновку від лікаря чи психолога, іншої установи. А тому, можливо припустити, що ОСОБА_12 взагалі не спілкувався з донькою. Тому твердження законного представника цивільного позивача, що смертю батька було непоправно завдано моральну шкоду, не підтверджується жодним доказом по справі.

Позовні вимоги законного представника потерпілої ОСОБА_26 щодо відшкодування завданої смертю потерпілого ОСОБА_12 шляхом здійснення щомісячних платежів у розмірі 41 987, 50 грн, починаючи з листопада 2023 року і до досягненням ОСОБА_22 повноліття, не визнає з огляду на наступне. У позовній заяві, законний представник цивільного позивача стверджує, що на момент смерті ОСОБА_12 на його утриманні перебувала лише донька ОСОБА_22 і на підтвердження цього надає довідку № П-03/6143 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12.02.24. Стверджує, що відповідно до вказаної довідки у кв. АДРЕСА_3 , разом з ОСОБА_12 проживала його донька ОСОБА_22 , яка є єдиною утриманкою загиблого. Позивачем не доведено, що на утриманні ОСОБА_12 перебувала лише його донька і частка, яка припадала на малолітню доньку становить 50 %, і що із розрахунку на місяць ОСОБА_22 припадало 43 802, 66 грн. За аналогією законодавства, на малолітню ОСОБА_44 могла припадати 1/4 частина всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_12 , що узгоджується із ст.ст. 180 - 183 Сімейного Кодексу України. Акцентує увагу на тому, що законний представник цивільного позивача у позовній заяві стверджує, що мати ОСОБА_12 померла, а батько проживає на тимчасово окупованій території півострову АР Крим і не досягнув пенсійного віку. Але не додано жодного доказу на підтвердження цих обставин, а саме: свідоцтва про смерть матері, свідоцтва про народження ОСОБА_12 , свідоцтва про одруження батьків ОСОБА_12 , доказів на підтвердження місця проживання батька та інших. В судовому засіданні, 29.07.2024 року представник цивільного позивача не зміг пояснити, а тим більше надати докази щодо тих фактів, які викладені в позовній заяві відносно батьків ОСОБА_12 . Тому, законним представником цивільного позивача не надано доказів щодо тих фактів, які він викладає в позовній заяві та не доведено, що донька ОСОБА_39 перебувала на утриманні ОСОБА_12 та була його єдиною утриманкою. Також, вказує, що представник цивільного позивача розрахував середній заробіток на свій розсуд і трактував розрахунок всупереч нормам законодавства. Тому його представником було направлено до військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит з вимогою надати довідку про середньомісячну заробітну плату ОСОБА_12 , який був військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 та працював на посаді радіотелефоніста. Загинув ОСОБА_12 14.11.2023. На адвокатський запит військовою частиною видано довідку про середньомісячну заробітну плату №1104 від 29.09.2024 року, де зазначено, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_12 складав 21044, 10 грн. У зв`язку з вищевикладеним просить суд при ухваленні рішення у нарадчій кімнаті щодо стягнення на користь ОСОБА_22 майнової шкоди завданої смертю батька ОСОБА_12 шляхом здійснення щомісячних платежів, починаючи з листопада 2023 року і закінчуючи досягненням ОСОБА_22 вісімнадцяти років, врахувати довідку про середньомісячну заробітну плату ОСОБА_12 . На момент вчинення ДТП, 14.11.2023 цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» (Поліс 212923140 від 14.01.2023). Тому, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повинно відшкодувати шкоду, завдану смертю потерпілого ОСОБА_12 особам, які мають на це право. Зазначає, що він є одруженим, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . На утриманні перебуває також його мати ОСОБА_45 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка є інвалідом третьої групи довічно. Окрім того, просить врахувати те, що одяг та військові приналежності купує за власні кошти. Тому, більша частина заробітної плати йде на забезпечення військовим одягом та знаряддям для належного захисту батьківщини від окупантів. Просить суд у задоволенні цивільного позову ОСОБА_22 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_26 до ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_5 відмовити, в частині відшкодування майнової шкоди, завданої смертю батька ОСОБА_12 , шляхом здійснення щомісячних платежів у розмірі 41 987.50 грн, починаючи з листопада 2023 року і закінчуючи досягненням ОСОБА_22 вісімнадцяти років, відмовити повністю.

У межах заявленого цивільного позову судом встановлено наступні фактичні обставини, які підтверджуються належними і допустимими доказами.

З полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №212923140 вбачається, що згідно даного договору Страховиком є ПрАТ «СК «Євроінс», Страхувальником є ОСОБА_46 . Строк дії договору з 00:00 14.01.2023 по 13.01.2024 включно. Дата реєстрації договору в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 12:46 13.01.2023. Забезпечений транспортний засіб FORD TRANSIT 125 Т 300, Д.Н.З. НОМЕР_8 , VIN: НОМЕР_7 . Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 320 000 грн, за шкоду заподіяну майну становить 160 000 грн (т.1 а.с. 99, а.с. 116).

Згідно інформації поліс серії 212923140 станом на 14.11.2023 є діючим. Франшиза 3200,00 грн, ліміт за шкоду життю та здоров`ю 320 000, 00 грн, ліміт за шкоду майну 160 000,00 грн. Страхова компанія ПрАТ «СК «Євроінс Україна» є діючим членом МТСБУ. Транспортний засіб FORD TRANSIT 125 Т 300, Д.Н.З. НОМЕР_8 , VIN-код НОМЕР_7 . Тип В2: легковий автомобіль від 1601 до 2000 куб. см (т.2 а.с.54).

Згідно до витягу перевірки чинності полісу внутрішнього страхування МТСБУ, поліс №212923140 станом на 14.11.2023 є діючим. Страхова компанія ПрАТ «СК «Євроінс Україна» є діючим членом МТСБУ. Транспортний засіб FORD TRANSIT 125 Т 300, Д.Н.З. НОМЕР_8 , VIN-код НОМЕР_7 . Тип В2:легковий автомобіль від 1601 до 2000 куб.см (т.1 а.с.100-101, 118).

Згідно копії Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.02.2024, ПрАТ «СК`ЄВРОІНС Україна», зареєстроване в реєстрі 10.11.1994, код:22868348, реєстраційний номер: НОМЕР_9 , адреса місця реєстрації: 03150, Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 102. Види діяльності: Основний: 65.12 Інші види страхування, крім страхування життя; Додаткові: 65.20 Перестрахування (т. 1 а.с.98-99,115).

Відповідно до витягу Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з порталу «Дія», вбачається, транспортний засіб марки FORD, модель TRANSIT 125 Т 300, VIN: НОМЕР_7 належить ОСОБА_5 . Інформація про страховий полюс відсутня (т.1 а.с.100, 117).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 автомобіль FORD TRANSIT 125 Т 300, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_7 , 29.04.2023 зареєстрований за власником ОСОБА_5 , реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_3 (т. 2 а.с.107).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_11 від 30.03.2022, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №3240, батьками ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_10 є: ОСОБА_12 та ОСОБА_26 (т. 2 а.с. 72).

З довідки №П-03-6143 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12.02.2024, виданої ОСОБА_26 , про те, що за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , помер ІНФОРМАЦІЯ_13 (т. 1 а.с.101, 119).

З копії характеристики №01-42/203 від 13.06.2024, наданої адміністрацією закладу загальної середньої освіти «Початкова школа №3 Хмельницької міської ради» на ученицю ОСОБА_22 , вбачається, що остання навчається у Початковій школі №3 з 01.09.2023. з перших днів навчання показала себе старанною ученицею, активною на уроках та позаурочний час, полюбляє бути в центрі уваги, весела, товариська, має багато друзів. Після смерті батька у листопаді 2023 року ОСОБА_39 дуже змінилась, з`явились часті запитання та розмови про смерть, змінився настрій учениці. Завжди весела дівчинка стала плаксивою, навіть на незначні зауваження реагує сльозами. Змінилось відношення до дітей, стала спостерігатись агресивна поведінка, почастішали у класі конфліктні ситуації за участі ОСОБА_47 . У грудні 2023 року було проведено бесіду з мамою ОСОБА_47 і рекомендовано звернутись на консультацію до шкільного психолога. За запитом мами, ОСОБА_39 з січня 2024 року відвідувала групові заняття з практичним психологом закладу. Методом спостереження були виявлені несподівані негативні риси у поведінці ОСОБА_47 : розсіювання уваги, не сприйняття того, що їй говорять, могла абстрагуватись від всіх і почати плакати, не хотіла не з ким спілкуватись, весь час хотіла говорити про батька. Згадувала, як він поводився і говорив в тих чи інших ситуаціях, іноді переживала все всередині, замикаючись на деякий період у власних думках. Кожен етап горювання ОСОБА_39 проходила дуже важко, застрягаючи в неприйняті думки про смерть батька. До цього дитина не знала нічого про смерть, смерть батька стала кризовою ситуацією. За зверненням мами з ОСОБА_48 використовувались заняття з техніки стабілізації психологічного стану, навчання не зациклюватись на негативних автоматичних думках, позбавлятися страху, образи і суму. Емоційний стан ОСОБА_47 дещо покращився, але дівчинка потребує терапевтичного впливу для стабілізації стану, постійної підтримки з боку психолога, педагогічного та учнівських колективів (т.2 а.с.73).

Згідно копії довідки про доходи, виданої В/Ч НОМЕР_1 №138 від 10.03.2024 ОСОБА_12 за період з лютого 2022 року по жовтень 2023 року, вбачається, що йому загалом нараховано грошове забезпечення у розмірі 362734,11 грн, додаткова винагорода 1473827,20 грн, грошова допомога на оздоровлення 34129,42 грн, грошова допомога для вирішення соціально-побутових питань 5900,45 грн (т.1 а.с.151).

З довідки № 1104 від 29.08.2024 про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, за підписом командира в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_49 та начальника ФЕС молодшого лейтенанта ОСОБА_50 (т. 3 а.с. 32), вбачається, що ОСОБА_12 нараховано:

- заробітна плата (дохід, грошове забезпечення): за вересень 2023 року - 21044,10 грн; за жовтень 2023 року - 21044,10 грн, за листопад 2023 року - 21044,10 грн. Загальний розмір нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) за вказані три місяці складає 63132,30 грн;

- сума страхових внесків та/або єдиного внеску сплаченого застрахованою особою: за вересень 2023 року - 4629, 70 грн; за жовтень 2023 року - 4629, 70 грн, за листопад 2023 року - 4629, 70 грн. Загальний розмір нарахувань за вказані три місяці складає 13889, 10 грн;

- розмір єдиного внеску для відповідної категорії застрахованих осіб згідно з Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відсотків : за вересень 2023 року - 22%; за жовтень 2023 року - 22%, за листопад 2023 року - 22%.

Середньомісячна заробітна плата (грошове забезпечення) складає 21044, 10 грн. Середньоденна заробітна плата складає 693, 72 грн.

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , вбачається, що 08.10.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_30 , про що зроблено відповідний актовий запис №1946. Після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище «Пастух» (т.2 а.с.32).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 07.02.2017, виданого Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №368, батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є: ОСОБА_5 та ОСОБА_31 (т. 2 а.с. 33).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 03.08.2010, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції, актовий запис №2062, батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є: ОСОБА_5 та ОСОБА_31 (т. 2 а.с. 34).

Згідно копії пенсійного посвідчення НОМЕР_15 серії НОМЕР_12 ОСОБА_45 , ІНФОРМАЦІЯ_9 отримує пенсію за віком, має 3 гр. трудове каліцтво діє довічно (т.2 а.с.35). Відповідно до копії виписки з акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги до довідки серії АБ №0042461 та довідки серії АБ №0042461 від 30.10.2019 ОСОБА_45 втратила професійну працездатність на 40 %, причиною втрати є трудове каліцтво, дата перегляду: довічно (т.2 а.с.36).

Згідно довідки про доходи, виданої В/Ч НОМЕР_1 №120 від 02.03.2024 ОСОБА_5 за період з лютого 2022 року по січень 2024 року, вбачається, що йому загалом нараховано грошове забезпечення у розмірі 464600,90 грн, додаткова винагорода 1283680,92 грн (т.2 а.с.40).

Відповідно до копії платіжної інструкції №0.0..1 від 09.01.2024, вбачається, що ОСОБА_5 перераховано на особовий рахунок ОСОБА_26 відшкодування моральних та матеріальних збитків спричинених ДТП 14.11.2023 у розмірі 100 000,00 грн (т.2 а.с.38).

Згідно копії платіжної інструкції №0.0..1 від 15.04.2024, вбачається, що ОСОБА_5 перераховано на особовий рахунок ОСОБА_26 відшкодування моральних та матеріальних збитків спричинених ДТП 14.11.2023 у розмірі 70 000,00 грн (т.2 а.с.39).

Відповідно до копії платіжної інструкції №0.0..1 від 14.06.2024, вбачається, що ОСОБА_5 перераховано на особовий рахунок ОСОБА_26 відшкодування моральних та матеріальних збитків спричинених ДТП 14.11.2023 у розмірі 30 000,00 грн (т.2 а.с.149).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Стаття 1200 ЦК України регламентує порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого.

Так, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті (частина 1 ст. 1200 ЦК України).

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував (ч. 2 ст. 1200 ЦК України).

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів (ч. 3 ст. 1200 ЦК України).

Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом (ч. 4 ст. 1200 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Окрім того, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 зі змінами і доповненнями (далі - ЗУ№ 1961-IV) власники наземних транспортних засобів зобов'язані застрахувати цивільно-правову відповідальність з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Потерпілим за цим Законом (п.1.3 ст.1) є юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (п.22.1 ст.22 ЗУ№ 1961-IV).

Таким чином, вирішення спору, пов`язаного із відшкодуванням шкоди, завданої смертю потерпілого регулюється, як загальними нормами ЦК України, так й спеціальними нормами у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Такі висновки узгоджуються з позицією ВС у постанові від 05.12.2022 у справі № 304/936/19.

Згідно зі ст. 1194 ЦК, а також з урахуванням ст. 22 Закону № 1961-IV відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застраховано за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37) чи якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежено різницею між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Саме таких висновків послідовно дотримується Верховний Суд та вони відображені у чисельній практиці ВС, зокрема у постановах ВП ВС від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, ВП ВС від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц. Висновки ВП ВС послідовно підтримуються, у тому числі ККС ВС (постановах від 11.02.2020 у справі № 489/2170/17, від 04.03.2020 у справі № 639/681/19, від 05.08.2021 у справі № 523/13774/18, від 04.07.2024 у справі № 519/1079/21, інші), так і КЦС (постановах від 17.06.2020 у справі № 361/10096/14-ц, від 27.07.2023 у справі № 185/11899/15-ц, інші).

Таким чином, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок.

Судом достовірно встановлено, що цивільно-правова відповідальність забезпеченого транспортного засобу FORD TRANSIT 125 Т 300, Д.Н.З. НОМЕР_8 , VIN: НОМЕР_7 застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс» полісом серії 212923140 від 14.01.2023, який станом на 14.11.2023 є діючим, у якому визначено, що франшиза становить 3200,00 грн, ліміт за шкоду життю та здоров`ю становить 320 000, 00 грн, ліміт за шкоду майну становить 160 000,00 грн.

На момент укладення полісу страхувальником був ОСОБА_46 .

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 автомобіль FORD TRANSIT 125 Т 300, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_7 , 29.04.2023 зареєстрований за власником ОСОБА_5 , реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_3 (т. 2 а.с.107).

Зміна власника та зміна реєстраційного номеру під час перереєстрації компетентними органами забезпеченого транспортного засобу (FORD TRANSIT 125 Т 300, ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN-код) НОМЕР_7 ,) не припиняє дії зобов`язань за страховим полісом серії 212923140 від 14.01.2023.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення у цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (у тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, зокрема відповідно до частини другої, таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями статті 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

Судом встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_5 , перебуваючи у службовому відрядженні керував власним транспортним засобом. При цьому, автомобіль FORD TRANSIT 125 Т 300, реєстраційний номер НОМЕР_3 , не перебував на балансі або в оперативному управлінні(віданні) в/ч НОМЕР_1 .

Суду не надано належних і допустимих доказів тому, що за наказом командира в/ч військовослужбовець ОСОБА_5 , який 14.11.2023 обіймав посаду головного сержанта військової частини, був зобов`язаний використовувати власний автомобіль, у тому числі для здійснення на ньому перевезення до навчального центру інших військовослужбовців цієї в/ч, у службовому відрядженні та виконувати при цьому обов`язки водія.

Таким чином, судом не встановлено обставин, які б беззаперечно вказували на застосування правил «спеціального делікту» відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України та покладення відповідальності на в/ч НОМЕР_1 за завдану шкоду військовослужбовцем цієї військової частини.

З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що цивільний позов пред`явлено до належних відповідачів - ПрАТ «СК «Євроінс Україна» у межах страхового ліміту та ОСОБА_5 , як винуватця завданої шкоди.

Надаючи оцінку доводам цивільних відповідачів ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та ОСОБА_5 стосовно того, що потерпіла не зверталася до страхової компанії із відповідною заявою, що на їх думку є однією із підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, суд вважає такі твердження безпідставними та помилковими з огляду на наступне.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»). У ст. 979 ЦК зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_12 помер Представник законного представника малолітньої потерпілої, в рамках кримінального провадження 16.01.2024 пред`явив цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 , а 01.03.2024 також до ПрАТ «СК «Євроінс Україна», як до страхової компанії, у якій було укладено договір «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо забезпеченого транспортного засобу, яким керував ОСОБА_5 під час скоєння ДТП. Тобто, між потерпілою та обвинуваченим виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП (генеральний делікт). У той же час, між обвинуваченим та страховою компанією ПрАТ «СК «Євроінс Україна» існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди (спеціальний делікт). Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілою, якій він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Положеннями ст. 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентовано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування.

Суд звертає увагу, що визначений Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої ДТП, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому.

Перша з них - передбачена ст. 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК.

Водночас, у межах кримінального провадження за ст. 286 КК факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. В цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Суд акцентує увагу на тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Аналогічні висновки висловлені ККС ВС у постановах від: 17.10.2019 у справі № 401/1688/17; 17.11.2021 у справі № 333/384/20; 19.05.2020 у справі № 375/1346/19; 26.09.2019 у справі №712/6628/17; інші.

Наведене також узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к) і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим.

Окрім того, аналогічні висновки висловлені ВП ВС у постанові від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15, у якій також акцентовано увагу на право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення страхового відшкодування в межах річного строку з моменту настання страхового випадку.

При цьому, ВС у постанові від 09.11.2022 у справі № 212/7628/21 зазначив, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

За обставин цієї справи, позовні вимоги щодо відшкодування страхової виплати у зв`язку із настанням страхового випадку (смерті потерпілого внаслідок ДТП 14.11.2023) представником потерпілої 01.03.2024 пред`явлені до ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Тобто, строк пред`явлення вимоги до страхової компанії не пропущений.

Отже, той факт, що із заявою про виплату страхового відшкодування законний представник потерпілої не зверталася до страхової компанії, не обмежує її права на відшкодування шкоди. Не скориставшись правом на звернення безпосереднього до страховика, представник законного представника малолітньої потерпілої звернувся до суду з позовними вимогами в рамках кримінального провадження, тому потерпіла здійснила вільне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Під час розгляду цього кримінального провадження судом достовірно встановлено, що 14.11.2023 близько 05:40 год сталося ДТП, під час якого ОСОБА_5 , перебуваючи у службовому відрядженні для проходження курсів підготовки командирів відділення на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_13 від 12.11.2023, керував особистим транспортним засобом - автомобілем FORD TRANZIT 125 Т 300, реєстраційний номер НОМЕР_3 , порушив ПДР України. Внаслідок проявленої злочинної необережності та порушення водієм ОСОБА_5 правил безпеки дорожнього руху потерпілий ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до його смерті, що перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з діями обвинуваченого ОСОБА_5 . Винність обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні ДТП 14.11.2023 встановлена цим вироком суду.

У зв`язку з цим, доводи представника цивільного відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про відсутність підстав для здійснення страхового відшкодування, оскільки вина ОСОБА_5 не встановлена, не підлягають прийняттю до уваги та є незастосовними під час вирішення цивільного спору під час розгляду кримінального провадження.

Доводи цивільних відповідачів про недоведеність перебування на утриманні загиблого в ДТП ОСОБА_12 малолітньої дитини ОСОБА_22 та відсутність інших осіб, які мають право на відшкодування в порядку ст. 1200 ЦК України, що на їх думку є підставою для відмови у задоволенні позову, судом не беруться до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ч. 2 ст. 3 СК України).

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , (потерпіла у справі) є - ОСОБА_12 та ОСОБА_26 (т. 2 а.с. 72).

З довідки №П-03-6143 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12.02.2024, виданої ОСОБА_26 , про те, що за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , помер ІНФОРМАЦІЯ_13 (т. 1 а.с.101, 119).

Сімейний кодекс України закріплює не диспозитивний принцип щодо права батьків утримувати чи не утримувати дитину, а імперативний обов`язок батьків утримувати дітей. Аналогічний підхід закріплений в інших нормах як національного, так і міжнародного законодавства, які ратифіковані Україною (ЗУ «Про охорону дитинства», Конвенція про права дитини від 20.11.1989, Конвенція про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання від 23.11.2007).

Окрім того, суд звертає увагу на те, що норми ч. 1 ст. 1200 ЦК України із кола осіб, які мають право на відшкодування, серед інших, окремо визначають дітей померлого та осіб, які перебували на утриманні померлого. Зазначені категорії є відособленими одна від одної.

Отже, малолітня (неповнолітня) дитина не повинна доводити факт перебування на утриманні батька на противагу від інших категорій осіб, визначених нормами ч. 1 ст. 1200 ЦК України. Дитина (малолітня, неповнолітня) імперативно згідно системного тлумачення норм сімейного законодавства вважається такою, що перебуває на утриманні батьків до досягнення повноліття, тобто законодавством презюмується те, що діти є утриманцями своїх батьків.

Окрім того, нормами жодних правових актів не визначено обов`язку особи, яка звернулася надавати документи чи доводити наявності або відсутності інших осіб, а також здійснювати розшук таких осіб, які гіпотетично можуть входи до переліку осіб, визначеного в ч. 1 ст. 1200 ЦК України, які в свою чергу, на противагу дитині, повинні довести наявність у них такого права з огляду на усталену практику ВС.

Звернутися до страхової компанії із заявою про отримання страхового відшкодування є правом особи, а не обов`язком.

Таким чином, відсутність інформації про інших утриманців, як і відмов на користь тих утриманців, які мають право на відшкодування шкоди, не може бути перешкодою для реалізації права потерпілої, яка звернулася з позовом про відшкодування шкоди в межах кримінального провадження за ч. 2 ст. 286 КК.

Аналогічні висновки, серед іншого, висловлені ККС ВС у постановах від 09.12.2021 у справі № 455/1255/20, від 13.09.2022 у справі № 686/24681/18, інші.

Доводи представників відповідачів про відсутність доведення факту завдання малолітній потерпілій ОСОБА_22 моральної шкоди, що на їх думку є підставою для відмови у задоволенні позову, судом не беруться до уваги з огляду на наступне.

Обсяг спілкування потерпілої з батьком до його загибелі не впливає на факт їх родинних відносин, факт моральних страждань потерпілої, та, відповідно, на її право звернутися до суду з цивільним позовом про відшкодування моральної шкоди.

Що ж стосується права потерпілої на отримання компенсації моральної шкоди, заподіяної смертю рідного батька внаслідок протиправних дій засудженого, то таке право ґрунтується на вимогах закону та узгоджуються із сталою судовою практикою.

За ч. 6 ст. 55 КПК якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи, то положення частин 1-3 цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи, коло яких визначено приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК близькі родичі та члени сім`ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Як визначено пунктом 1 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Окрім того, ч. 2 ст. 1168 ЦК передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

ОСОБА_22 в особі її законного представника матері ОСОБА_26 набула процесуального статусу потерпілої відповідно до вимог кримінального процесуального закону і сторони кримінального провадження не ставлять під сумнів її статус потерпілої, отже вона має належні підстави до використання всіх прав потерпілої особи в цьому кримінальному провадженні, зокрема на отримання відшкодування за шкоду, заподіяну фізичній особі внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

Враховуючи положення статей 23, 1168 ЦК, потерпіла належить до суб`єктів, яким може бути компенсована моральна шкода, завдана смертю батька, незалежно від того, чи проживала вона однією сім`єю із батьком, якому діями обвинуваченого внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, заподіяно смерть (постанова ВС від 02.09.2024 у справі № 689/477/23).

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що:

-за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі;

-зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди;

-у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини;

-завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи;

-гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості;

-по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 213/2186/16-ц зроблено висновок, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди».

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 748/359/20 зроблено висновок, що «будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом».

За висновками Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц та Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Так, згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у приниженні честі і гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Окрім того, відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікована 17.07.1997 році). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», №12868/05, рішення від 10.12.2009; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004).

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року зазначено, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом констатації судом факту порушення. Моральну шкоду не можна компенсувати у повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв визначення розміру душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною реальним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У постанові Верховного Суду 15 червня 2020 року в справі №759/11457/17 вказано, що згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд зауважує, що смерть людини, неминуче завдає моральних страждань близьким родичам, що ґрунтується на загальних людських засадах, що не потребує доведення жодними додатковими доказами.

Вказана позиція ЄСПЛ та Верховного Суду констатує факт, що смерть близької людини внаслідок протиправних дій вже є достатнім доказом того, що потерпілому було завдано моральної шкоди.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому, при розгляді справи суд з`ясовує:

-наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача;

-факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину;

-зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач;

-обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди.

Тобто, відшкодування моральної шкоди передбачають необхідність встановлення певних обставин, а саме протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою, майновою чи моральною.

Вказані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.05.2022 року у справі № 761/28949/17.

По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (висновок Верховного Суду у постанові від 01.03.2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Подібний висновок вкладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 року у справі № 477/874/19.

Суд зауважує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що моральна шкода малолітній дитині, завдана смертю її батька, як спричинило, так і буде спричиняти протягом усього її життя душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті батька не можливо. Донька потерпілого не досягла повноліття, позбавлена можливості підтримки з боку батька, його участі у її житті, піклування, спілкування, проведення часу разом з батьком, отримання від нього порад та настанов на тривалому шляху до дорослого життя, виховання у дитини почуттів любові, доброти, співчуття, готування її до прийняття виважених рішень, віри у життя.

Разом з цим, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення (правові висновки Верховного Суду викладено у постановах від 03 червня 2018 року у справі № 489/2492/17, від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16, від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17, від 25 липня 2018 року у справі №607/14493/16-ц від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, від 05 грудня 2022 у справі № 214/7462/20, інші).

Підсумовуючи викладене суд вважає, що представником цивільного позивача заявлений розмір завданої моральної шкоди у розмірі 700 000, 00 грн є завищеним.

Таким чином, враховуючи обставини, встановлені у ході розгляду справи, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, з огляду на нематеріальний характер моральних страждань та відсутність чітких критеріїв майнового вираження душевного болю, суд прийшов до переконання, що, доведеним розмір моральної шкоди є у розмірі 300 000,00 грн, який підлягає стягненню у цьому розмірі.

Статтею 27 ЗУ№ 1961-IV, яка регулює питання відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого закріплено:

27.1. Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

27.2. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

27.3. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

27.4. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

27.5. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Пунктом 12.2. статті 12 ЗУ № 1961-IV визначено, що франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить 6 700,00 гривень.

Таким чином, відповідно до п. 27.3. ст. 27 ЗУ № 1961-IV розмір страхової виплати з відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого, яка підлягає стягненню із страхової компанії ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь потерпілої станом на момент ДТП 14.11.2023 становить 80400,00 грн (6700х12=80400).

Оскільки суд прийшов до висновку, що доведеним до стягнення розмір моральної шкоди становить 300 000,00 грн, то з винуватця ДТП ОСОБА_5 підлягає до стягнення завдана моральна шкода у розмірі 219 600,00 грн.

Окрім цього, судом достовірно встановлено та це не заперечується цивільним позивачем, що ОСОБА_5 на користь законного представника потерпілої ОСОБА_26 в добровільному порядку сплатив 200 000,00 грн (т. 2 а.с. 38, 39, 149). У зв`язку з цим, розмір невідшкодованої обвинуваченим моральної шкоди становить 19 600, 00 грн.

Таким чином з ОСОБА_5 на користь потерпілої підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 19 600,00 грн.

Щодо визначення розміру відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1200 ЦК України, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Під час розгляду справи представником цивільного позивача надано довідку про доходи загиблого у ДТП ОСОБА_12 № 138 від 10.03.2024 (т. 1 а.с. 151), з якої вбачається, що за період з лютого 2022 року по жовтень 2023 року йому загалом нараховано грошове забезпечення у розмірі 362734,11 грн, додаткова винагорода 1473827,20 грн, грошова допомога на оздоровлення 34129,42 грн, грошова допомога для вирішення соціально-побутових питань 5900,45 грн.

Також представником цивільного відповідача ОСОБА_5 надано довідку в/ч НОМЕР_1 № 1104 від 29.08.2024 про середню заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) ОСОБА_12 (т. 3 а.с. 32), у якій визначено, що середньомісячна заробітна плата (грошове забезпечення) ОСОБА_12 складає 21044, 10 грн. Зазначений розрахунок здійснений за останні три місяці.

Нарахування та виплата грошового забезпечення військовослужбовців врегульовано «Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затв. Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018.

Порядок виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України на період воєнного стану визначено Постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 (зі змінами і доповненнями), зі змісту якої вбачається, що така додаткова винагорода має тимчасовий характер, виплачується пропорційно в розрахунку на місяць, у період здійснення заходів по стримуванню збройної агресії росії, пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Отже, додаткова винагорода (так би мовити бойові виплати) не є систематичною і постійною, яку б отримував загиблий ОСОБА_12 у майбутньому, якби не загинув, та залежить від наявності певних конкретних чинників, які за своєю суттю є тимчасовими та продовження яких з об`єктивних підстав неможливо спрогнозувати, а відтак неможливо стверджувати, що загиблий гарантовано їх би отримував.

Аналізуючи наведене суд враховує, що додаткова винагорода є тимчасовою виплатою, яка не має сталого розміру, її розмір визначається залежно від кількості днів та форми участі військовослужбовця у бойових діях (щоденно), не нараховується у випадку перебування у відпустці та/або на лікарняному, а після перемоги нашої країни над агресором правова підстава її нарахування взагалі буде відсутня.

Розмір шкоди, у зв`язку з втратою годувальника, визначається дитині ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , тобто на тривалий період часу до досягнення дитиною повноліття.

Оскільки законодавством, що регулює нарахування грошового забезпечення військовослужбовців не визначено механізму здійснення розрахунку середньомісячного заробітку військовослужбовців, то підлягає застосуванню «Порядок обчислення середньої заробітної плати», затв. постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 (зі змінами і доповненнями), яким врегульовано ці питання. Згідно п. 4 розділу ІІІ постанови КМУ № 100 визначено, які виплати не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати.

Оскільки виплата додаткової винагороди та інших виплат носить не систематичний характер, є тимчасовими, то суд вважає, що вони не повинні враховуватися під час здійснення обрахунку середнього заробітку.

Окрім того, тимчасові виплати, які не носять постійного характеру, не враховуються під час здійснення обрахування середнього заробітку у розумінні постанови КМУ № 100 від 08.02.1995.

Аналогічний підхід із застосування постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 був застосований в/ч НОМЕР_1 при видачі довідки № 1104 від 29.08.2024 про середню заробітну плату ОСОБА_12 (т. 3 а.с. 32), у якій визначено, що середньомісячна заробітна плата (грошове забезпечення) ОСОБА_12 складає 21044, 10 грн. Зазначений розрахунок здійснений за останні три місяці виходячи із нарахованого грошового забезпечення без урахування нарахованих інших виплат.

Представник цивільного позивача, окрім іншого, зазначав, що стороною відповідача необґрунтовано отримано цю довідку, яка обрахована за три місяці, а не за 12 місяців, як було надано стороною позивача.

Суд, здійснивши обрахунок середнього заробітку відповідно до довідки № 138 від 10.03.2024 (т. 1 а.с. 151), за 12 місяців, виходячи саме із розміру нарахованого грошового забезпечення за період з грудня 2022 року по листопад 2023 року включно, встановив, що загальний розмір нарахованого грошового забезпечення у цей період становить 237879,06 грн. Таким чином, середньомісячний заробіток становить 19823,26 грн (237879,06:12=19823,26).

Оскільки розмір середнього заробітку у довідці № 1104 від 29.08.2024 є вищим та складає 21044, 10 грн, то саме цей розмір суд вважає взяти для обрахунку частки, яка припадає на цивільного позивача, яка визначається за правилами ч. 2 ст. 1200 ЦК України.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що додаткова винагорода, яка нараховувалася померлому, за своєю правовою суттю не є пенсією та виплатою за договором довічного утримання, або інших аналогічних виплат згідно цивільно-правових угод, які з огляду на ч. 2 ст. 1200 ЦК України повинні враховуватися до складу доходів потерпілого.

Таким чином, виходячи із нарахованого грошового забезпечення померлого ОСОБА_12 , середньомісячний розмір його доходів становить 21044, 10 грн.

За вирахуванням частки, яка припадала на нього самого, частка потерпілої (малолітньої дитини) становить 1/2 та у грошовому виразі складає 10522,05 грн, яка підлягає стягненню на її користь щомісячно до досягнення повноліття.

Відповідно до п. 27.5. ст. 27 ЗУ № 1961-IV, відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Суд зазначає, що ч. 1 ст. 1202 ЦК відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Таким чином, законодавством не передбачено стягнення на користь особи, яка перебувала на утриманні померлого, як щомісячних платежів, так і одноразової виплати за один і той же період, оскільки це призведе до подвійного стягнення коштів з відповідальної особи за одне і теж правопорушення (постанова ВС від 31.05.2023 у справі № 686/1866/22).

Згідно страхового полісу страховий ліміт за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю одного потерпілого становить 320 000, 00 грн.

Таким чином, оскільки зі страхової компанії підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 80400,00 грн, то з урахуванням встановленого ліміту, зі страхової компанії ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь потерпілої підлягає стягненню страхова виплата з відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, у розмірі 239 600, 00 грн. Зазначений розмір припадає на 22,7 місяців, тобто охоплює період щомісячних платежів по 10 522,05 грн за період з 14.11.2023 (день настання смерті) по 30.09.2025 року, що не перевищує трьох років та не є перешкодою для стягнення розміру шкоди, завданої смертю потерпілого, одноразовим платежем з огляду на ч. 1 ст. 1202 ЦК України.

З урахуванням вищезазначеного, з винуватця ДТП ОСОБА_5 підлягає стягненню на користь потерпілої відшкодування шкоди, у зв`язку із втратою годувальника, в розмірі 10522,05 грн щомісячно, починаючи з 01.10.2025 до досягнення дитиною вісімнадцяти років.

Підсумовуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 75, 76 КК України, ст. ст. 100, 124, 127, 128, 129, 174, ч. 3 ст. 349, 368-370, 373, 374, 394, 395, 532, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд-

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Згідно з ч. 4 ст. 76 КК України, нагляд за засудженим військовослужбовцем ОСОБА_5 протягом встановленого іспитового строку на час проходження ним військової служби покласти на командира військової частини НОМЕР_1 , а у разі зміни місця проходження військової служби на командира відповідної військової частини.

У разі звільнення ОСОБА_5 з військової служби до завершення встановленого іспитового строку на підставі п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 виконання наступних обов`язків:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , місце проходження військової служби - військова частина НОМЕР_1 ) на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у розмірі 2 390, 00 грн (дві тисячі триста дев`яносто гривень 00 копійок).

Речовий доказ по справі, а саме:

- автомобіль FORD TRANZIT 125 Т 300, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 - повернути власнику ОСОБА_5 .

Скасувати арешт з автомобіля FORD TRANZIT 125 Т 300, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2023 року.

Цивільний позов ОСОБА_22 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_26 , до ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (, адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 102) на користь ОСОБА_22 ( ІНФОРМАЦІЯ_14 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 ), в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_26 (РНОКПП НОМЕР_14 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_5 ), страхову виплату з відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого, у розмірі 80 400, 00 грн (вісімдесят тисяч чотириста гривень 00 копійок).

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (, адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 102) на користь ОСОБА_22 ( ІНФОРМАЦІЯ_14 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 ), в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_26 (РНОКПП НОМЕР_14 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_5 ), страхову виплату з відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, за період щомісячних платежів з 14.11.2023 по 30.09.2025, одноразовим платежем у розмірі 239 600, 00 грн (двісті тридцять дев`ять тисяч шістсот гривень 00 копійок).

Стягнути із ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , місце проходження військової служби - військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_22 ( ІНФОРМАЦІЯ_14 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 ) в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_26 (РНОКПП НОМЕР_14 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_5 ), моральну шкоду, завдану смертю потерпілого, у розмірі 19 600, 00 грн (дев`ятнадцять тисяч шістсот гривень 00 копійок).

Стягнути із ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , місце проходження військової служби - військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_22 ( ІНФОРМАЦІЯ_14 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 ) в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_26 (РНОКПП НОМЕР_14 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_5 ), відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, у розмірі 10 522,05 грн (десять тисяч п`ятсот двадцять дві гривні 05 копійок) щомісячно, починаючи з 01.10.2025 до досягнення ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , вісімнадцяти років.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Згідно зі ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вступна та резолютивна частини вироку проголошені судом на підставі ч. 15 ст. 615 КПК України. Копію повного тексту вироку негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1