КРИВОРІЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 197/303/24
Провадження № 1-кп/177/213/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості в кримінальному провадженні № 0000099 від 07.03.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України щодо:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

захисника обвинуваченого,

адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 пред`явлено обвинувачення в тому, що він, 06.03.2024 близько 19 год. 30 хв., перебував поблизу приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 , де помітив на велостоянці, розташованій з боку магазину, велосипед «Україна» темно-червоного кольору. У цей час у нього раптово виник кримінально протиправний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який, він, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, в умовах воєнного стану, скориставшись відсутністю уваги з боку власника та інших осіб, таємно, шляхом вільного доступу викрав з вказаної велостоянки належний ОСОБА_6 велосипед «Україна» темно-червоного кольору, із написом на корпусі «S779», ринкова вартість якого складає 1500,00 грн, та утримуючи викрадене майно при собі, із місця скоєння кримінального правопорушення зник, обернувши викрадене майно на свою користь та розпорядившись ним на свій розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 1500,00 гривень.

Умисні дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

У даному кримінальному провадженні 25.03.2024 між прокурором Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надано повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, та який, відповідно до вимог ч. 4 ст. 469 КПК України, отримав письмову згоду на укладання угоди про визнання винуватості від потерпілої ОСОБА_6 , та обвинуваченим ОСОБА_2 , за участі його захисника, адвоката ОСОБА_5 , досягнута угода про визнання винуватості, відповідно до ст. 472 КПК України.

Як слідує зі змісту угоди, її сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. та ч. 1 ст. 357 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні злочину, виду та міри покарання, яке має понести обвинувачений ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 185 КК України, а також щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ч. 2 ст. 473 КПК України, щодо наслідків невиконання угоди, передбачених ст. 476 КПК України та щодо умисного невиконання угоди про визнання винуватості.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 просив відмовити в затвердженні угоди та, зважаючи на зміну розміру дрібного викрадення, згідно з Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», просив закрити кримінальне провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, пояснив, що не заперечує обставин, викладених в обвинувальному акті, зокрема, погоджується з розміром викраденого майна, вартість якого згідно з висновком експерта від 21.03.2024 № 1565/24, становить 1500,00 грн. Просив не затверджувати угоду про визнання винуватості, оскільки є підстави для закриття кримінального провадження. Клопотання прокурора підтримав, зазначив, що на закриття кримінального провадження на підстав п. 4-1 ч. 1 ст.284 КПК України погоджується, наслідки закриття провадження йому зрозумілі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_2 , адвокат ОСОБА_5 , проти закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України не заперечувала.

Потерпіла ОСОБА_6 правом на участь у підготовчому судовому засіданні не скористався, причини неявки не повідомила, заяв про відкладення судового розгляду з поважних причин не подала. Неявка останньої до суду не перешкоджає розгляду справи

Розглянувши клопотання прокурора про закриття провадження в справі, заслухавши думку учасників судового провадження під час його розгляду, суд дійшов до наступного висновку.

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Згідно з ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Статтею 474 КПК України визначено, що після перевірки угоди на відповідність чинному законодавству, суд ухвалює рішення про її затвердження чи відмови у затвердженні угоди, у разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди.

Згідно з ч. ч. 1, 3, 6 ст. 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права.

Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX (далі Закон № 3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за вчинення якої настає відповідальність, передбачена ст. 51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібною крадіжкою, за яку передбачено адміністративну відповідальність, є крадіжка, розмір якої не перевищує 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Зміни до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваних мінімумів для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів. У той же час, суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 неоподатковуваним мінімумам, здійснюється виходячи з його розміру, що діяв на час вчинення відповідного діяння (постанова ОП ВС від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21).

Пункт 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України передбачає, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Згідно з пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01.01.2024 становить 3028,00 грн, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян становить 1514,00 грн на 2024 рік, а 2 неоподатковуваних мінімуми становить 3028,00 грн.

Отже, крадіжка майна вартістю до 3028,00 грн включно, є адміністративним правопорушенням.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні до втрати цією нормою чинності.

Зазначене також узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої, закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, отже, поширюється на осіб, які вчинили діяння до набрання законом чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону № 3886-ІХ має зворотну дію в часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Як передбачено приписами п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п. п. 5-8, 10 ч. 1, ч. 2 ст. 284 цього Кодексу;

Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: 4-1) втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 цієї статті, здійснюється прокурором, якщо підозрюваний проти цього не заперечує. За відсутності згоди підозрюваного кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених главою 36-1 цього Кодексу.

Ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 або п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що вартість викраденого обвинуваченим ОСОБА_2 майна в даному кримінальному провадженні становить 1500,00 грн, його діяння станом на день розгляду провадження судом, і з урахуванням положень Закону № 3886-ІХ, ст. 5 КК України, підлягає кваліфікації як адміністративне, а не кримінальне правопорушення, що виключає подальший судовий розгляд.

Тому, із урахуванням того, що затвердження угоди в даному кримінальному провадженні суперечить вимогам цього Кодексу та Закону № 3886-IX, за наявності підстав для закриття кримінального провадження згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, відсутності жодних заперечень щодо закриття кримінального провадження обвинуваченого ОСОБА_2 із цих підстав, суд дійшов до висновку, що в затвердженні угоди про визнання винуватості від 25.03.2024 слід відмовити, а клопотання прокурора про закриття кримінального провадження в справі, задовольнити.

Цивільний позов у кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_2 не подавався.

Запобіжний захід не застосовувався.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує згідно зі ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 284, 314, 369-372, 376, 474, 479-2 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, що укладена 25.03.2024 за письмової згоди потерпілої ОСОБА_6 , між прокурором Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , обвинуваченим ОСОБА_2 , за участі його захисника, адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000099 від 07.03.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України щодо ОСОБА_2 .

Клопотання прокурора про закриття кримінального провадження№0000099 від 07.03.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України щодо ОСОБА_2 , задовольнити.

Кримінальне провадження № 0000099 від 07.03.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України щодо ОСОБА_2 закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази в кримінальному провадженні: велосипед «Україна» темно-червоного кольору, із написом на корпусі «S779», який згідно з розпискою переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 (а.п.31-32) - залишити у володінні останньої.

Матеріали кримінального провадження № 0000099 від 07.03.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України щодо ОСОБА_2 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі № 197/303/24 (провадження № 1-кп/177/213/24).

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: