ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000932 за апеляційними скаргами заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 травня 2023 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Щербані, Вознесенського району, Миколаївської області, українець, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, не працює, згідно з контрактом від 29.03.2022 року учасник добровільного формування територіальної оборони Дорошівської сільської територіальної громади, не одружений, зі слів обвинуваченого він має неповнолітню дитину, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживав за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_9

( в режимі відеоконференції з Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області )

потерпілий ОСОБА_6

представник потерпілого адвокат ОСОБА_10

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та стягнення на користь потерпілого моральної шкоди. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано обвинуваченому ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 10.11.2022 р. по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертиз у розмірі 17 011,01 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 1 000 000 грн. моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_6 500 000 грн. моральної шкоди. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційних скаргах прокурор та потерпілий ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , вважають оскаржуваний вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначення покарання з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

На думку апелянтів, суд першої інстанції прийшов до непереконливих висновків про наявність в діях обвинуваченого щирого каяття, оскільки під час судового розгляду 22.03.2023 р. та 19.04.2023 р. обвинувачений надавав непослідовні покази щодо обставин вчиненого ним злочину, спочатку пояснивши, що не цілився у потерпілого, а здійснив постріл в бік трьох осіб, які вживали спиртне, а вже у наступному судовому засіданні пояснив, що здійснив прицільний постріл у потерпілого та просив вибачення у батька загиблого.

Не погоджуються із мотивуванням рішення про призначення покарання у наближеному до мінімального розмірі, поведінкою потерпілого, яка нібито була неправильною по відношенню до родича обвинуваченого. Адже використання такого малознаного приводу для позбавлення людини найвищої соціальної цінності життя, має свідчити про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого, який не контролює свої емоції, зневажає цінність іншої людини і почуття його рідних, надаючи перевагу власній системі цінностей і радикальним способам її захисту. При цьому, жодного доказу на підтвердження протиправної поведінки потерпілого судом не наведено.

Вважають, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обраному обвинуваченим способу позбавлення життя потерпілого використання для вчинення вбивства потерпілого вогнепальної зброї у присутності інших осіб, що також свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим діяння.

Крім того, вказують, що не враховано і позицію потерпілого ОСОБА_6 який вказав, що загиблий є його єдиним сином, онуків у нього не має, що вказує на непоправну, найтяжчу втрату.

Не враховано судом, при визначенні міри покарання обвинуваченому, і його посткримінальну поведінку, який залишив місце вчинення злочину, направився до місяця проживання де вжив наркотичний засіб.

Крім того, згідно з матеріалами провадження та показами самого обвинуваченого ОСОБА_7 , злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, він учинив у стані алкогольного сп`яніння після спільного вживання спиртних напоїв з потерпілим, про що зазначено у пред`явленому йому обвинуваченні.

Однак суд на цю обставину уваги не звернув і відповідної оцінки у вироку не дав, хоча вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння за законом має бути визнано обтяжуючою покарання обставиною.

Окрім наведеного, потерпілий ОСОБА_6 зазначає, що у зв`язку з втратою рідної людини сина, заподіяної неправомірними діями ОСОБА_7 йому завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя та інших негативних явищах, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань потерпілого, характеру його немайнових втрат становить 1 000 000 грн., які підлягають відшкодуванню (компенсації) обвинуваченим у повному обсязі.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 09.11.2022 близько 20 години 40 хвилин в приміщенні будівлі охорони, яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 в процесі вживання спиртних напоїв між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 виникли неприязні відносини. В результаті суперечки ОСОБА_7 , висловлюючи погрози в бік присутніх, залишив приміщення будівлі. В ході сварки у ОСОБА_7 на ґрунті раптово-виниклого конфлікту виник злочинний умисел, спрямований на умисне позбавлення життя ОСОБА_11 .

Залишаючи зазначене приміщення будівлі, ОСОБА_7 з метою подальшої реалізації свого умислу, направленого на умисне позбавлення життя ОСОБА_11 , визначивши спосіб вчинення злочину, направився за місцем свого мешкання, а саме: АДРЕСА_2 , де зберігав одноствольну гладкоствольну мисливську рушницю моделі «ЗК» серії/номер на стволі « НОМЕР_1 », на цівці «Г82470», на важелі запирання «Г82985», 16-го калібру, споряджену одним патроном 16-го калібру виробництва фірми Тахо, Херсон, Україна.

Продовжуючи реалізовувати свої злочинні наміри, ОСОБА_7 прийшов за місцем свого мешкання, взяв зазначену рушницю, та усвідомлюючи, що вона споряджена одним патроном, якого буде достатньо для реалізації наміру - умисного позбавлення життя ОСОБА_11 , направився за місцем знаходження останнього, а саме: АДРЕСА_2 .

09.11.2022, близько 20 години 55 хвилин, (більш точний час не встановлено), ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на заподіяння смерті ОСОБА_11 , прийшов до будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Усвідомлюючи, що у будівлі присутні інші люди, які можуть завадити вчиненню злочину - позбавленню життя ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , перевівши рушницю у горизонтальне положення для прицільної стрільби, зайшов у будівлю та одразу, перебуваючи біля вхідних дверей із використанням заздалегідь придбаної спорядженої зброї здійснив один прицільний постріл в область голови ОСОБА_12 . Внаслідок пострілу ОСОБА_12 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: рани в надбрівній ділянці справа з багатоосколковим переломом очної частини лобної кістки справа та багатоосколковим переломом медіальної стінки правої очиці, розривом склери, рогівки, сітківки правого ока, дефектів м`яких тканин (мінус тканина) в ділянці лоба справа з двома дефектами (мінус тканина) на лусці лобної кістки, які проникають в порожнину мозкового відділу черепа та супроводжуються пошкодженням правої лобної долі головного мозку і крововиливом під м`якими мозковими оболонками в ділянці правої лобної долі, переломом зовнішньої пластини луски лобної кістки справа, переломами луски лобної кістки справа, дефектів м`яких тканин (мінус тканина) в скроневій ділянці справа з багатоосколковим переломом луски правої скроневої кістки, дефектів м`яких тканин (мінус тканина) в ділянці правої щоки, в ділянці правого кута рота, в ділянці підборіддя справа, в ділянці нижньої губи більше справа, в ділянці підборіддя більше зліва, в ділянці лівої щоки, рани в завушній ділянці справа, в щелепній ділянці справа, в підщелепній ділянці справа, в верхній третині бокової поверхні шиї, що спричинило смерть потерпілому.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, потерпілого та представника потерпілого на підтримку вимог апеляційних скарг, думку обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченими.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, є вірною і апелянтами не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Перевіривши у відповідності до вимог ст. 404 КПК України законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах, в частині призначення покарання, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Судом першої інстанції не дотримано в повній мірі зазначених вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_7 , у зв`язка з чим суд першої інстанції призначив покарання, яке не відповідає ступені тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

У вироку суду першої інстанції відсутній обґрунтований та підтверджений належними доказами висновок про обраний розмір покарання.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції поверхово оцінив ступінь тяжкості вчиненого злочину, оскільки виходив лише з формальних критеріїв, визначених ст. 12 КК України, однак в повній мірі не врахував: суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме, що вчинено посягання на життя людини, а також тяжкості наслідків у вигляді смерті особи, що має незворотний характер; спосіб вчинення злочину із застосуванням вогнепальної зброї, використання такого малознаного приводу для позбавлення людини найвищої соціальної цінності життя; посткримінальну поведінку засудженого. Все це у сукупності свідчить про підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_7 .

Тому доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого про необґрунтоване призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у розмірах, наближених до мінімальних меж санкції даної статті, та про не відповідність такого покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, є обґрунтованими.

Обираючи вид та розмір покарання, суд апеляційної інстанції враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який має соціальні зв`язки проживає з бабусею 1945 року народження та братом 1999 року народження, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Суд апеляційної інстанції вважає посилання апелянтів на те, що відсутня обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а саме щире каяття, слушним.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Натомість матеріали справи доводять про відсутність в діях ОСОБА_7 щирого каяття, оскільки в судових засіданнях 22.03.2023р. та 19.04.2024р. обвинувачений надавав непослідовні покази щодо обставин вчиненого ним злочину, спочатку пояснивши, що не цілився у потерпілого, а здійснив постріл в бік трьох осіб, які вживали спиртне, а вже у наступному судовому засіданні пояснив, що здійснив прицільний постріл у потерпілого та просив вибачення у батька загиблого. Використання обвинуваченим ОСОБА_7 такого малозначного приводу для позбавлення людини найвищої соціальної цінності - життя, свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого, який не контролює свої емоції, зневажає цінність іншої людини і почуття його рідних, надаючи перевагу власній системі цінностей і радикальним способам її захисту.

Крім того, судом першої інстанції не враховано і позицію потерпілого ОСОБА_6 який вказав, що загиблий є його єдиним сином, онуків у нього не має, що вказує на непоправну, найтяжчу втрату. Не враховано судом, при визначенні міри покарання обвинуваченому, і його посткримінальну поведінку, який залишив місце вчинення злочину, направився до місяця проживання де вжив наркотичний засіб.

Враховуючи вищезазначені обставини, а також ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, та реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, апеляційний суд вважає можливим призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 10 років позбавлення волі, яке необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів, викладених в апеляційній скарзі представника потерпілого, про необґрунтований розмір стягнутої моральної шкоди, то вони є неспроможними.

Виходячи зі змісту ст. 128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як вбачається з вироку, вирішуючи питання про визначення підстав та розміру заподіяної моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із доведеності винуватості ОСОБА_7 . Підставами для відшкодування заподіяної моральної шкоди районний суд правильно взяв до уваги, що діями обвинувачуваного потерпілому було заподіяно сильних душевних страждань у зв`язку втратою сина, через що відбулись зміни в емоційному стані, що призвело до моральних страждань.

Рішення суду першої інстанції, щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 та стягнення на його користь моральної шкоди із обвинуваченого у розмірі 500000 грн. узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру й обсягу моральних страждань потерпілого.

З таким рішенням погоджується і суд апеляційної інстанції і підстави вважати його необґрунтовано заниженим відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Виходячи з вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 підлягає задоволенню, апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції - скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням нового вироку у цій частині.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 409, 414, 420, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 травня 2023 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати, постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_7 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили, тобто з 23 липня 2024 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10 листопада 2022 року по 23 липня 2024 року, саме з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді