Справа №694/881/17
провадження № 1-в/694/76/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2024 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за поданням начальника Звенигородського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області ОСОБА_3 про приведення судового рішення у відповідність до вимог діючого законодавства відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 07.09.2017 року вироком Звенигородського районного суду Черкаської області за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням згідно ст.75 КК України з іспитовим строком на 3 роки, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

Начальник Звенигородського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області з поданням про приведення вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.09.2017 відносно ОСОБА_4 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 (далі за текстом Закон №3886-ІХ).

Начальник Звенигородського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився.

Прокурор просив задоволити подання та вказав, що даний вирок на даний час не виконаний в зв`язку з тим, що ОСОБА_4 під час відбуття іспитового строку вчинив інше кримінальне правопорушення. На даний час справа відносно нього перебуває на розгляді в іншому суді та рішення у даній справі не прийнято. Разом з тим жодного доказу вказаним обставинам не надав.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з ч. 1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Судимість має правове значення у разі вчинення нового злочину, а також в інших випадках, передбачених законами України.

Так, згідно вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.09.2017 ОСОБА_4 був засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з іспитовим строком, у відповідності до ст. 75 КК України, на 3 роки. Отже, трирічний іспитовий строк за даним вироком закінчився 07.09.2020 року.

Згідно ст.89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Відомості щодо вчинення ОСОБА_4 нового кримінального правопорушення у період іспитового строку, або ухилення засудженого від відбування покарання за даним вироком, суду не надані.

Крім того, відповідно до ст.90 КК України строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання. До строку погашення судимості зараховується час, протягом якого вирок не було виконано, якщо при цьому давність виконання вироку не переривалася. Якщо вирок не було виконано, судимість погашається по закінченні строків давності виконання вироку.

За правилами ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.09.2017 щодо ОСОБА_4 набув чинності 09.10.2017 року. Строк давності виконання вироку сплинув 09.10.2023 року. Тоді як, належних і допустимих доказів зупинення або переривання строків давності виконання вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.09.2017 щодо засудженого ОСОБА_4 суду не надані.

Окрім цього, суд звертає увагу, що на час розгляду подання в суді визначений ОСОБА_4 іспитовий строк закінчився і вирок суду в частині призначення покарання є фактично виконаним.

До посилань прокурора на те, що що ОСОБА_4 під час відбуття іспитового строку вчинив інше кримінальне правопорушення і на даний час справа відносно нього перебуває на розгляді в іншому суді та рішення у даній справі не прийнято суд ставиться критичного, оскільки жодного доказу вказаним обставинам прокурором не надано, клопотань про їх витребовування таких доказів або ж про відкладення судового розгляду задля забезпечення можливості надати такі докази не надходило.

При цьому суд наголошує, що ним при оцінці вказаних посилань прокурора на зазначені обставини судом в першу чергу враховано основні принципи кримінального процесу.

Так, з огляду на принципи змагальності та диспозитивності як загальні засади кримінального провадження, суд, позбавлений можливості під час судового розгляду впливати на обсяг доказів, які надаються сторонами кримінального провадження, адже оцінка кожному доказу та їх сукупності надається судом в нарадчій кімнаті.

І саме з огляду на це суд небезпідставно очікував належної, добросовісної та фахової реалізації сторонами кримінального провадження своїх повноважень.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що частинами 1 та 2 ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з принципом змагальності сторін та свободи у поданні ними суду своїх доказів, закріпленим у ст. 22 КПК, прокурор, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, у тому числі щодо визначення обсягу доказів, які буде долучати в суді та на підставі яких доводитиме певні обставини.

Разом з тим, будучи ознайомленим з поданням, яке є предметом розгляду та вбачаючи явні ознаки його недоведеності і певні суперечності, які описані судом вище, прокурор не надав суду доказів вчинення ОСОБА_4 під час відбуття іспитового строку за даним вироком іншого кримінального правопорушення і доказів того, що на даний час справа відносно нього перебуває на розгляді в іншому суді (повідомлень про підозру, обвинувального акту, ухвал суду).

Враховуючи викладене, а також те, що до подання не надані докази, які б підтверджували наявність на даний час незнятої і непогашеної судимості у ОСОБА_4 за вищевказаним вироком, суд вважає, що на теперішній час вирішити питання про приведення вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.09.2017 у у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 року, не можливо, тож в задоволенні подання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ЗУ № 3886-IX від 18.07.2024, ст.74 КК України, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні подання Начальника Звенигородського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області про приведення судового рішення у відповідність до вимог діючого законодавства відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 07.09.2017 року вироком Звенигородського районного суду Черкаської області за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням згідно ст.75 КК України з іспитовим строком на 3 роки - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Звенигородський районний суд Черкаської області, засудженим протягом того ж строку з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1