Справа № 639/3845/24
Провадження № 1-кп/639/377/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №639/3845/24 (в ЄРДР №0000007 від 02.01.2024) за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, українки, громадянки України, з середньою освітою, незаміжньої, маючої на утриманні трьох неповнолітніх дітей, офіційно не працюючої, не маючої судимості, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачена ОСОБА_3 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_3 01.01.2024, приблизно о 16 годині 00 хвилин, перебувала біля будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де на той час також перебувала ОСОБА_5 .

В ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті неприязних відносин між ними, почалась штовханина та ОСОБА_5 впала на землю.

Саме в той час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень будь-якого ступеня тяжкості.

Після цього ОСОБА_3 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність свого діяння, передбачаючи настання можливих наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_5 тілесних ушкоджень будь-якого ступеню тяжкості, ОСОБА_3 , стоячи навпроти потерпілої, котра знаходилась в положенні сидячи на землі, зі значною силою, правою ногою, навідмаш, підйомом стопи, нанесла останній один удар в область нижньої щелепи.

Після цього, ОСОБА_3 , вчинивши всі дії, які вважала за необхідне для досягнення злочинної мети, пов`язаної зі спричиненням тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , припинила свої протиправні дії.

В результаті протиправного діяння ОСОБА_3 спричинила потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: синців і саден обличчя, що викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів і за цією ознакою відповідно до п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, належать до категорії ушкоджень легкого ступеня тяжкості, та двобічного перелому нижньої щелепи (в ділянці правого кута та тіла в ділянці 36 зуба), що не є небезпечним для життя в момент утворення, а спричинило за собою тривалий розлад здоров`я не менше 3-х тижнів (21 дня) і за цією ознакою відповідно до п. 2.2.1. «а, б, в», п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, належить до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала повністю та пояснила, що скоїла його при вищезазначених обставинах, вона не оспорювала фактичні обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, а також висновки судово-медичних експертиз. Зокрема ОСОБА_3 надала показання, згідно яких 01.01.2024 вона разом з ОСОБА_5 та іншими особами святкували Новий рік, в ході спілкування у неї виник конфлікт з ОСОБА_5 , під час якого вона штовхнула останню, від чого та впала землю, а потім нанесла їй один удар ногою в ділянку голови, після чого розвернулася та пішла.

Свої дії ОСОБА_3 піддала критичній оцінці, висловила жаль щодо скоєного, просила вибачення у потерпілої.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Обвинувачена ОСОБА_3 вважала недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нею не оспорюються.

Цю позицію також висловив прокурор та потерпіла ОСОБА_5 .

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченою ОСОБА_3 своєї вини, а також, що вона не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченою змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченої, суд розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням доказів, що характеризують особу ОСОБА_3 .

ІV. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Аналізуючи обставини, що визнаються обвинуваченою ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що її вина в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України), є доведеною. Дії обвинуваченої ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, мотиви суду при призначенні покарання

Перевіркою даних про особу обвинуваченої ОСОБА_3 встановлено, що вона не має судимості; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; незаміжня, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яких виховує самостійно; офіційно не працює; має місце реєстрації та постійне місце проживання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , передбачених ст. 67 КК України, не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так і іншими особами; враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином; кількість епізодів злочинної діяльності один; відношення обвинуваченої до скоєного кримінального правопорушення, його конкретні обставини; особу винної; обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.

Також судом враховується позиція потерпілої ОСОБА_5 , яка просила не позбавляти волі ОСОБА_3 ..

Крім того, необхідно відзначити, що судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.

Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у т.ч. і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 вересня 2018 року по справі 647/1831/15-к.

Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, у частині другій статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17.04.2018р. (справа № 298/95/16)

Водночас, матеріали кримінального провадження не містять даних про можливість призначення обвинуваченій покарання у виді виправних робіт, адже ОСОБА_3 не має постійного місця роботи.

Наявність у ОСОБА_3 двох дітей малолітніх дітей віком до чотирнадцяти років та положення ч. 3 ст. 61 КК України унеможливлюють призначення їй покарання у виді обмеження волі.

З огляду на викладене, єдине покарання з передбачених ч. 1 ст. 122 КК України, яке може бути призначене ОСОБА_3 , є позбавлення волі.

Разом з тим обставин, які б явно свідчили, що застосування судом статті 75 КК України буде неправомірним та недостатнім для забезпечення мети покарання ОСОБА_3 прокурором не доведено. Більш того, сам прокурор в судовому засіданні просив звільнити обвинувачену від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Тому, з урахуванням вищенаведеного, а також правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 17.04.2018р. по справі № 298/95/16 та від 16.08.2018р. по справі №183/163/14, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 , попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень та досягнення цілей покарання щодо обвинуваченої в цілому на теперішній час можливе без реального відбування покарання, у зв`язку з чим її можливо звільнити від відбування передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

VІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 КВК України іспитовий строк необхідно обчислюється ОСОБА_3 з моменту проголошення вироку суду.

Речові докази та процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутнів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно ч. 1 ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється ОСОБА_3 з моменту проголошення вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченій та не пізніше наступного дня направити потерпілій.

Роз`яснити обвинуваченій право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1