Справа №591/9747/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/545/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2024 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави,-

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Четвертого СВ ( з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, перебуває кримінальне провадження № 0000737 від 20 серпня 2024 року, в якому ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

У рамках досудового розслідування даного кримінального провадження старший слідчий в ОВС Четвертого СВ ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів з моменту затримання.

Вказане клопотання слідчого вмотивовано обґрунтованістю пред`явленої ОСОБА_8 підозри, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2024 року клопотання слідчого, задоволено.

Застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 26 листопада 2024 року без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання сторони захисту про застосування запобіжного заходу у виді передачі на поруки керівнику ТОВ «Компанія Інтер-Ліс» ОСОБА_10 чи визначення розміру застави відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, відповідно якої просить змінити ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2024 року в частині застосування застави та визначити розмір застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних особі, що складає 60 560 грн.

У разі внесення застави, у визначеному судом розмірі, покласти на ОСОБА_8 , на період дії даного запобіжного заходу, процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

В іншій частині вказану ухвалу, залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник зазначає про те, що внаслідок неповноти судового розгляду, слідчим суддею безпідставно не було оцінено в сукупності інші обставини, які мали бути оцінені судом при обранні запобіжного заходу підозрюваному та вважає, що застава у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, здатна забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Так, ОСОБА_8 добровільно виявив бажання долучитися до лав Збройних сил України, пройшовши обстеження військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в своїй сукупності свідчить про прояв патріотизму та відповідальне ставлення до конституційного обов`язку перед Батьківщиною щодо захисту її суверенітету та територіальної цілісності.

Окрім цього, слідчим суддею не взято до уваги ту обставину, що підозрюваним було присвоєно позачергове звання без проведення навчання на курсі підготовки командирів відділень і сержантського лідерства, що може свідчити про проявлення ОСОБА_8 високих показників військової служби, умінь та лідерських навиків, які оцінило його командування.

Долучені медичні документи підтверджують погіршення стану здоров`я підозрюваного, оскільки у осіб, які приймають участь в бойових діях, а тим паче у складі штурмових підрозділів, тобто тих, які знаходяться безпосередньо на вістрі бойових дій, стан здоров`я погіршується та не відповідає тому, що був на момент призову на військову службу.

Також, апелянт просить звернути увагу на те, що ОСОБА_8 перебував за місцем свого проживання, тому жодним чином не переховувався від органів досудового розслідування, за своєю волею, без примусу прибув до слідчого в м. Суми, де був затриманий.

Побоювання сторони обвинувачення ґрунтується на припущеннях, підозрюваний в судовому засіданні висловив бажання продовжити військову службу та боронити Батьківщину. Свої дії останній пояснює не бажанням наражати підлеглих на необґрунтований ризик та вірогідну смерть внаслідок відсутності розвідки з повітря квадрокоптерами та за відсутності (ненадання) вищим командуванням карти мінних полів, які було розміщено на території України.

Таким чином, слідчим суддею належним чином не досліджено можливість застосування до підозрюваного такого альтернативну запобіжного заходу, як внесення застави й встановлення її розміру.

Апелянт просить застосувати як альтернативу, можливість внесення застави у мінімальному розмірів, так як для військовослужбовця грошове забезпечення є єдиним джерелом отримання доходу, яке на даний час не виплачується, а мати підозрюваного має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та не достатньої фінансової спроможності для внесення застави. Саме цивільна дружина має намір взяти відповідні кошти у позику для можливості внести відповідну заставу.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, прокурора, який вважав рішення слідчого судді законним та обґрунтованим, просив його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, при вирішення питання щодо застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу, вищезазначених вимог Закону слідчий суддя дотримався в повному обсязі.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час перевірки вмотивованості поданого слідчим клопотання, слідчим суддею було встановлено, що у кримінальному провадженні № 0000737від 20 серпня 2024 року, 27 вересня 2024 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обґрунтованість вказаної підозри була встановлена слідчим суддею з врахуванням наданих органом досудового розслідування доказів, а саме: повідомлення про кримінальне правопорушення від 10 серпня 2024 року, доповіддю по факту виявлення ознак злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відносно військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 молодшого сержанта призваного по мобілізації ОСОБА_8 , акт службового розслідування командира ВЧ НОМЕР_1 , наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 20 серпня 2024 року № 3733 про результати службового розслідування по факту самовільного залишення ВЧ НОМЕР_1 молодшим сержантом призваним по мобілізації ОСОБА_8 , протоколи допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 26 вересня 2024 року, які об`єктивно зв`язують підозрюваного із вчиненням кримінального правопорушення та є достатніми на даній стадії провадження.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вирішує питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. На підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, слідчий суддя повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів, що і зроблено під час розгляду клопотання слідчого.

При цьому, перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на спростування доводів апелянта, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

На думку суду апеляційної інстанції, ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду є підтвердженим, оскільки тяжкість ймовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000р, у рішенні ЄСПЛ «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Так, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать ті обставини, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за скоєння якого передбачено зокрема покарання у виді позбавлення волі на строк від 05 до 10 років, тому існує ймовірність того, що підозрюваний, перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що ускладнить своєчасному виконанню процесуальних рішень.

Враховуючи вищезазначене, а також характер злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та застосування до останнього запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки доводами клопотання доведена неможливість застосування стосовно останнього більш м`якого запобіжного заходу.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах кримінального провадження свідчать про протилежне.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи, при цьому КПК не вимагає доказів того, що вона обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів можливості їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до ст.178 КПК України колегія суддів, ураховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому тяжкого злочину, пов`язаного із умисним самовільним залишенням військової частини й незаконним перебування поза її межами тривалий час без вжиття жодних заходів для повернення в неї, що в умовах воєнного стану має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений створенням загрози заподіяння тяжких і невідворотних наслідків невизначеному колу осіб, зниженням рівня бойової готовності військової частини, дані про особу підозрюваного та його поведінку в їх сукупності, вважає, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку останнього, що також убачається з положень ч.8 ст.176 КПК України, в силу яких під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченогоч.5 ст.407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене вище, слідчий суддя, в ході прийняття рішення про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, перевірив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, й зазначені обставини підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею доказами.

На цьому етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним стороною обвинувачення під час розгляду клопотання.

До того ж, і в апеляційній скарзі не оспорюється факт застосування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою та порушується питання про визначення ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Усупереч доводам апелянта, даних (медичних висновків) щодо неможливості перебування підозрюваного під вартою чи неналежного надання йому медичної допомоги перевіркою матеріалів справи не виявлено й стороною захисту під час провадження в суді апеляційної інстанції не надано. Водночас слід зазначити, що відповідно до ст.49 Конституції України ОСОБА_8 не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується, зокрема, з урахуванням установлених йому медичних рекомендацій.

Окрім вище викладеного, колегія суддів зазначає також про те, що саме із займаною підозрюваним військовою посадою пов`язується вчинення ним інкримінованого тяжкого злочину, обставини якого свідчать про умисне ігнорування ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків шляхом самовільного залишення військової частини на тривалий строк і неналежну поведінку підозрюваного. Згідно з даними службової характеристики, ОСОБА_8 за місцем проходження служби зарекомендував себе з посередньої сторони, в професіональному плані з огляду на займану посаду.

Абзацом 3 ч.4 ст.183 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, в тому числі ч.5 ст.407 КК України.

Ураховуючи встановлений ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, обставини інкримінованого ОСОБА_8 тяжкого злочину в умовах воєнного стану, пов`язані з грубим ігноруванням підозрюваним покладених на нього обов`язків, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, то не визначення слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали розміру застави останньому, як наслідок, є правильним.

Також суд апеляційної інстанції не вбачає і процесуальних порушень при постановленні слідчим суддею оскаржуваної ухвали в частині невизначення альтернативного запобіжного заходу.

Із системного аналізу положень глави 18 КПК України вбачається, що за наявності визначеного в ч.4 ст.183 КПК України випадку питання, визначення застави при постановленні ухвали про тримання під вартою належить до дискреційних повноважень слідчого судді, який, виходячи з конкретних обставин справи, має право, як визначити, так і не визначити названий альтеративний запобіжний захід.

У цьому провадженні слідчий у клопотанні не просив визначати підозрюваному заставу, а навпаки посилався на те, що лише ізоляція ОСОБА_8 від суспільства здатна запобігти встановленому ризику і забезпечити належну процесуальну поведінку останнього. Не визначаючи розмір застави, слідчий суддя обґрунтовано врахував характер інкримінованого останньому злочину, обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, не вийшовши за межі клопотання слідчого чи повноважень, регламентованих кримінальним процесуальним законом.

Що стосується посилань захисника про бажання підозрюваного захищати Україну, як на підставу для зміни оскаржуваної ухвали, то вони є необґрунтованими.

Так, під час апеляційного розгляду підозрюваний повідомив колегію суддів про те, що відмовився повертатися до військової частини, визначної слідчим в порядку ч. 5 ст. 407 КК України.

У сукупності із даними про особу підозрюваного та виняткову суспільну небезпеку інкримінованому йому дій щодо самовільного залишення військової частини на тривалий строк в особливий період, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для зміни оскаржуваної ухвали та визначення розміру застави підозрюваному.

Доводи апеляційної скарги про те, що підозрюваний ОСОБА_8 самовільно залишив місце дислокації військової частини та весь час знаходився за місцем свого проживання, колегія суддів вважає таким, що не зменшує заявлений у кримінальному провадженні ризик, а вказані доводи не є обґрунтованим та не впливають на висновки слідчого судді.

Посилання апелянта на те, що з ОСОБА_8 заперечує свою причетність до вчиненого злочину, мотивуючи свої дії тим, що не бажав наражати підлеглих на необґрунтований ризик та вірогідну смерть, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначене не є предметом даного апеляційного розгляду, вказаним обставинам буде надана оцінка в ході досудового розслідування та судового розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2024 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4