Справа № 352/1034/24
Провадження № 11-кп/4808/469/24
Категорія ст. 185 ч.4 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Тисменицького районного суду Івано Франківської області від 07 серпня 2024 року, відносно ОСОБА_8 за ст.185 ч.4 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Побережжя Тисменицького району Івано Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі прокурор, вважає вирок Тисменицького районного суду від 07.08.2024 року щодо ОСОБА_8 за ст. 185 ч.4 КК України таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що згідно ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів » від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ, визначено, що дрібним викраденням чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, вважається якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Вказаний закон опублікований у Голосі України № 97 і 09.08.2024 року набрав чинності. Вартість викраденого обвинуваченим у даному кримінальному становить 1153 грн., що є нижчим за 2 неоподатковані мінімуми доходів громадян ( 3028 грн.).

Таким чином, вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки дії обвинуваченого ОСОБА_8 , слід кваліфікувати за ст. 162 ч.1 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння.

Просить вирок Тисменицького районного суду від 07.08.2024 року щодо ОСОБА_8 за ст. 185 ч.4 КК України змінити. Дії ОСОБА_8 перекваліфікувати з ст. 185 ч.4 КК України на ст. 162 ч.1 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Вироком Тисменицького районного суду від 07 серпня 2024 року, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.4 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік.

Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки : періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням до іншого приміщення, в умовах воєнного стану.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан, який неодноразово продовжувався і діє до цього часу.

24 лютого 2024 року близько 17:00 год, коли обвинувачений проходив повз господарство потерпілої ОСОБА_10 , яке розташоване на АДРЕСА_2 , знаючи, що в господарстві постійно ніхто не проживає, у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

26 лютого 2024 року близько 17:00 год. обвинувачений прийшов до загородженої території вказаного господарства та через незачинену хвіртку з тильного боку будинковолодіння зайшов на його територію.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, обвинувачений шляхом відкриття металевої засувки дверей проник до господарського приміщення, звідки таємно викрав металеву садову тачку марки «Limex» об`ємом 100 л вартістю 1153 грн.

Своїми злочинними діями обвинувачений завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор, підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити та перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ст. 185 ч.4 КК України на ст. 162 ч.1 КК України;

- обвинувачений ОСОБА_8 з приводу поданої апеляційної скарги прокурора покладається на розсуд суду.

- потерпіла ОСОБА_9 з приводу поданої апеляційної скарги прокурора не заперечила, просила обвинуваченого ОСОБА_8 суворо не карати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід змінити, з наступних підстав.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

Доводи наведені прокурором в поданій апеляційній скарзі з приводу того, що оскаржуваний вирок суду є незаконним, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованим, зважаючи на наступне.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням до іншого приміщення, в умовах воєнного стану, а саме 26.02.2024 року обвинувачений прийшовши до загородженої території господарства ОСОБА_10 та через незачинену хвіртку з тильного боку будинковолодіння зайшов на неї. Після чого шляхом відкриття металевої засувки дверей проник до господарського приміщення, звідки таємно викрав металеву садову тачку об`ємом 100 л вартістю 1153 грн.

Вироком Тисменицького районного суду від 07.08.2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.4 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання у виді 5 років позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 рік.

Однак, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX), передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З оскаржуваного вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України ОСОБА_8 вчинив 26 лютого 2024 року. Діями обвинуваченого було заподіяно матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 на суму 1153 грн.

Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3 028 грн., тобто на момент вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.4 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 3028 грн.

Як регламентовано частиною 1 статті 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6статті 3 КК України).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_8 майна поєднаного з проникненням у домоволодінні ОСОБА_10 становила 1153 гривень, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 3 028 грн., колегія суддів вважає, що, з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

В той же час, враховуючи спосіб вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а саме вчинення його з проникненням у житло та інше приміщення, на переконання колегії суддів доводи прокурора щодо необхідності кваліфікації вищевказаних дій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 162 КК України не позбавлені правових підстав.

Такої позиції дотримується і Верховний Суд, який в своїй постанові від 21.08.2024 року по справі №127/26638/23 з посиланням на ч. 3 ст. 337 КПК України зазначив, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК України).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 4 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище засудженого.

Тобто, вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 162 КК України, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів.

Так, судом першої інстанції достеменно встановлено, що 26.02.2024 року ОСОБА_8 проник до господарського приміщення, звідки таємно викрав металеву садову тачку марки «Limex» об`ємом 100 л.

Об`єктивна ж сторона ст. 162 КК України полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи, потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_8 визнав фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення і не заперечував факту проникнення в господарське приміщення з метою заволодіння майном, інакше кажучи, усвідомлював, що господарське приміщення, до якого він проник, перебуває у користуванні чужої особи.

Враховуючи викладене та на підставі положення ч. 3 ст. 337 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 4 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК України і призначити покарання в межах санкції цієї частини статті, та відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України змінити вирок суду першої інстанції в цій частині.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ст. 162 ч.1 КК України колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставини, які обтяжують покарання.

Зокрема те, що обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, є пенсіонером, хворіє, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого апеляційний суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне усунення завданої потерпілій шкоди. Колегія суддів, також враховує думку потерпілої ОСОБА_11 , яка немає претензій до обвинуваченого, просила під час апеляційного розгляду суворо його не карати та не призначати покарання пов`язане з позбавленням волі.

Згідно з положення п. 2 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті закону України про кримінальну відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, а оскаржуваний вирок суду підлягає зміні та перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ст. 185 ч.4 КК України на ст. 162 ч.1 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора, задовольнити частково.

Вирок Тисменицького районного суду від 07 серпня 2024 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 із ст. 185 ч.4 КК України на ст. 162 ч.1 цього Кодексу та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

В решті вирок Тисменицького районного суду від 07 серпня 2024 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4