В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" жовтня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд)

у складі головуючого судді ОСОБА_1 одноособово,

за участю

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 серпня 2023 року за № 0002854 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київ, громадянин України, з середньою освітою, не працює, має трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 345 Кримінального Кодексу (далі КК) України

у с т а н о в и в :

І. Суть питань, що вирішуються судом

З обвинувального акта від 13 вересня 2023 року, який складено слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_9 та затверджено прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , слідує, що ОСОБА_5 обвинувачується у погрозі 13 серпня 2023 року насильством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків.

Відповідно до ст. 91 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню в т.ч. 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення .

Особливості наведених правовідносин свідчать, що у провадженні необхідно надати відповідь на такі ключові питання:(1) чи вчиняв обвинувачений діяння, які охоплюються складом певного кримінального правопорушення, передбаченого КК ?; (2) чи доведено стороною обвинувачення винуватість обвинуваченого у вчиненні певного кримінального правопорушення?;(3) як слід кваліфікувати дії обвинуваченого, у випадку доведення винуватості ?

Суд надає ствердні відповіді на 1 та 2 питання, у зв`язку з чим кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 345 КК, з огляду на наступне.

ІІ. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

13 серпня 2023 року на спецлінію «102» від ОСОБА_11 надійшло повідомлення про вчинення відносно неї ОСОБА_5 домашнього насильства, що мало місце за адресою: АДРЕСА_3 .

На місце події направлено екіпаж «Рубін» № 404 у складі поліцейських УПП ДПП у м.Києві ОСОБА_12 та інспектора ОСОБА_13 .

Прибувши на місце виклику останні почали відпрацьовувати виклик, встановлювати фактичні обставини вчинення домашнього насильства, вчиненого ОСОБА_5 відносно своєї дружини ОСОБА_11 , а також оформлювати відповідні документи.

Приблизно о 16 год. 40 хв. поліцейський ОСОБА_12 залишився з ОСОБА_5 біля входу до домоволодіння, та в ході розмови повідомив йому, що стосовно нього почато розгляд справи за ст. 173-2 КУпАП «Вчинення домашнього насильства», та попросив ОСОБА_5 нікуди не йти.

В свою чергу, ОСОБА_5 прохання поліцейського проігнорував та почав заходити до двору.

В цей час, поліцейський ОСОБА_12 , намагаючись завадити ОСОБА_5 покинути місце збору адміністративних матеріалів, з метою недопущення закриття хвіртки, через яку здійснюється вхід на присадибну ділянку, вхопився за неї руками.

Водночас, у ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклої агресії по відношенню до поліцейського ОСОБА_12 , який в цей час виконував свої службові обов`язки, виник злочинний умисел на погрозу насильством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, спрямований на погрозу насильством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, ОСОБА_5 почав нецензурно висловлюватися в бік поліцейського ОСОБА_12 .

В подальшому, ОСОБА_5 зайшов до приміщення будинку, звідки взяв предмет зовні схожий на рушницю, вийшов на проїзну частину, де в цей час знаходились працівники поліції та направив дуло рушниці в бік поліцейських, продовжуючи нецензурно виражатись та погрожувати застосувати насильство щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Надалі, протиправні дії ОСОБА_5 були припинені працівниками поліції.

ІІІ. Стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Винятково законами України визначаються діяння, які є кримінальним правопорушенням (п. 22 ст. 92 Конституції України), зокрема ним (злочином) є передбачене Кримінальним кодексом України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину (ч. 1 ст. 11 КК України), у т.ч. до них відноситься, у руслі обставин справи, згідно ч. 1 ст. 345 КК України, погроза вбивством, насильством або знищенням чи пошкодженням майна щодо працівника правоохоронного органу, а також щодо його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

ІV. Доводи учасників кримінального провадження

(і) аргументи сторони обвинувачення

Загальна правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті від 13 вересня 2023 року. Тому, враховуючи докази надані стороною обвинувачення прокурор вважав слушним кваліфікувати дії обвинуваченого, описані у п. ІІ вироку, за ч. 1 ст. 345 КК.

При цьому, прокурор зауважив, що, у виниклій ситуації, ОСОБА_5 будучи фізично здоровим чоловіком, проявив свою силу до осіб, яких мав захищати - своєї дружини та дітей.

При цьому, на фрагменті відео, дослідженому в судовому засіданні, чітко видно дії поліцейського, який, виконуючи свою роботу, прагнучи допомогти жінці та розібратися в ситуації, зіткнувся з неадекватною, необґрунтовано агресивною поведінкою обвинуваченого, що загрожувала життю працівника поліції.

У свою чергу, незважаючи на реальну загрозу своєму життю, виконуючи свої обов`язки ОСОБА_12 , маючи підстави та повноваження для застосування табельної зброї, зміг уникнути трагедії та зберегти життя обвинуваченого. На жаль, обвинувачений за час свого життя так і не зрозумів просту істину, що поліцейські - як і решта населення - це живі люди, їх чекають вдома рідні та близькі. Більш того, останні мають соціальні гарантії, а також гарантії безпеки власного життя та здоров`я, які гарантується та забезпечуються Державою.

Так, згідно ч. 1 ст. 62 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави.

За нормами ч. 6 вказаної статті, втручання в діяльність поліцейського, перешкоджання виконанню ним відповідних повноважень, невиконання законних вимог поліцейського, будь-які інші протиправні дії стосовно поліцейського мають наслідком відповідальність відповідно до закону.

Крім того, ч. 2 ст. 46 Закону, визначено, що поліцейський уповноважений на зберігання, носіння вогнепальної зброї, а також на її застосування.

Частиною 4 цієї статті передбачене право поліцейського застосовувати вогнепальну зброю, зокрема для затримання особи, яка чинить збройний опір, намагається втекти з-під варти, а також озброєної особи, яка погрожує застосуванням зброї та інших предметів, що загрожують життю і здоров`ю людей та/або поліцейського.

Отже, законодавством України регламентовані дії та можливість співробітника поліції застосувати зброю у разі загрози його життю з боку озброєних осіб.

При цьому, співробітник поліції, будучи представником влади у своїй діяльності керується Конституцією України, Законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У цьому випадку, поліцейський - людина, на яку держава покладає обов`язки з охорони правопорядку, протидії правопорушенням та надання допомоги цивільним особам, прибувши на виклик про домашнє насильство, виконуючи свої обов`язки зіткнувся з необґрунтованою агресією в його бік зі сторони ОСОБА_5 , який використовуючи наявну у нього рушницю направив її в бік співробітника поліції, при цьому висловлюючи погрози його життю та здоров`ю.

Тому, за цих умов, прокурор вбачає потребу у визначенні покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки;

(іі) аргументи сторони захисту

Захисник ОСОБА_4 вказав, що обставини описані у п. ІІ вироку є дійсними, однак оскільки обвинувачений кається, утримує родину у т.ч. трьох дітей, слушним є призначення покарання у виді пробаційного нагляду.

V. Показання обвинуваченого

Відповідно до ч. 1 ст. 351 КПК України допит обвинуваченого починається з пропозиції головуючого надати показання щодо кримінального провадження, після чого обвинуваченого першим допитує прокурор, а потім захисник. Після цього обвинуваченому можуть бути поставлені запитання.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_5 , у наведеному порядку, Суд з`ясував, що він, на момент прибуття працівників поліції, перебував на своїй ділянці на подвір`ї, а його дружина знаходилася в будинку та збиралася виходити.

За його словами, він не пам`ятає, щоб погрожував кому-небудь вбивством. Коли прибули працівники поліції, обвинувачений пояснив, що огорожа його ділянки була заросла виноградом, через що поліцейський не одразу його помітив. Однак, коли його покликали, то він підійшов до правоохоронців, відчуваючи сильне нездужання та запаморочення. Відразу запитав, у чому справа, повідомивши, що його дружина скоро вийде.

Обвинувачений вказував, що не мав ключів від хвіртки і тому не міг вийти, доки дружина не відкрила її своїми ключами.

Потім її було відкрито і він вийшов з подвір`я.

Після цього, за його словами, правоохоронці почали оформляти документи. Обвинувачений показав свій паспорт і не отримав жодних пояснень щодо свого статусу (затриманий він чи ні), тому вирішив піти у хвіртку. У цей момент поліцейський почав йому кричати «стояти».

Обвинувачений зазначив, що на той момент не зрозумів, чому до нього почали звертатися з підвищеними інтонаціями. Далі обвинувачений визнав, що пішов до будинку, взяв пневматичну рушницю («воздушку»), і вийшов із нею на подвір`я.

Після цього його донька почала кричати, що в нього рушниця.

Обвинувачений також повідомив, що рушниця була заряджена, і він почав тихо відступати назад.

В цей момент правоохоронці почали кричати, щоб він кинув зброю. Обвинувачений заявив, що не мав наміру направляти зброю прямо на поліцейських, проте визнає, що дії з його боку могли бути розцінені як загроза.

Обвинувачений також заявив, що відчував знервованість через ситуацію і визнав свою вину в тому, що вийшов зі зброєю на поліцейських.

За його словами, він не пам`ятає всіх деталей події, оскільки почувався дуже погано через стан здоров`я.

Також обвинувачений зазначив, що випив невелику кількість пива та приймав ліки в той день.

Щодо загального стану та обставин події обвинувачений додав, що має троє неповнолітніх дітей, визнає свою провину та шкодує про свої дії.

VІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Суд провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, встановив таке.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел.

Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 28 березня 2019 року, у справі №154/3213/16).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України).

В цій справі з`ясовано, наступні фактичні дані.

Згідно наказу начальника Департаменту патрульної поліції № 75 о/с від 10 січня 2021 року капрала поліції ОСОБА_12 призначено поліцейським № 2 роти № 3 батальйону № 4 полку № 2 (з обслуговування лівого берега).

Згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 13 серпня 2023 року у вказану дату за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 із застосуванням предмету схожого на стрілецьку зброю погрожував ОСОБА_12 насильством.

Зокрема, будучи допитаним, у порядку ст. 351 КПК України, потерпілий ОСОБА_12 пояснив, що того дня надійшов виклик щодо сімейного насильства. На місце події прибули двома екіпажами патрульної поліції №404 та №405. По прибуттю було помічено дітей, а жінка, ймовірно, перебувала в будівлі. Біля дверей будинку перебував чоловік, який замітав скло. Діти, віком приблизно 2-3 та 6-7 років, перебували у дворі, плакали та повідомляли, що їхня мати була зачинена батьком у будівлі.

Один із поліцейських, ОСОБА_14 звернувся до чоловіка з проханням відкрити двері, однак той відповів нецензурною лайкою. Після словесного конфлікту чоловік усе ж випустив жінку, але виник новий конфлікт через питання щодо речей. Після цього чоловік запитав у потерпілого, чи може він залишити місце події, на що отримав відповідь, що ні, оскільки має бути складений адміністративний протокол.

У відповідь на це чоловік висловив погрози, заявивши, що «засудить» потерпілого і вб`є його. Після цього він пішов у будинок і вийшов звідти з предметом, схожим на рушницю, яку він спрямував на працівників поліції. Після попередження про застосування зброї, чоловік сховався за парканом і продовжив цілитися у поліцейських. Поліцейський ОСОБА_14 спробував вести переговори з чоловіком. Згодом про подію було повідомлено керівництву.

Коли чоловік вийшов з воріт, він знову направив зброю на поліцейських, цілився в обличчя присутніх, а після того, як був попереджений про застосування зброї, сховався.

Щодо питання про представлення, потерпілий підтвердив, що всі працівники поліції, включаючи його самого, були у формі з усіма необхідними знаками розрізнення, відповідно до вимог законодавства.

Чоловік дістав зброю після того, як поліцейські повідомили йому, що буде розгляд справи, і після того, як жінка була випущена з будинку. Потерпілий стояв найближче до чоловіка біля воріт і наказав йому не йти, проте фізично не перешкоджав його руху, оскільки особа не була затримана.

Потерпілий також повідомив, що діти та дружина чоловіка вказали на те, що він вживав алкоголь (пиво) перед інцидентом, під час відпочинку на подвір`ї, після чого почав агресивно поводитися.

Будучи допитаними, у порядку ст. 352 КПК України, свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 надали показання тотожні свідченням потерпілого ОСОБА_12 .

Згідно рапорту інспектора УПП ОСОБА_16 від 13 серпня 2024 року слідує, що цього дня о 06:12 год. отримано виклик від чергового «Київ-55» про «Домашнє насильство», яке сталося за адресою: АДРЕСА_3 .

Заявниця ОСОБА_17 , яка повідомила, що її вітчим (йдеться про обвинуваченого) знаходиться в агресивному стані, вживав алкогольні напої, бігає з ножем та сокирою за матір`ю, кидається палаючими палками.

Прибувши на місце події було виявлено заявницю, котра повідомила, що вітчим закрим матір у будинку та не випускає.

Далі поліцейські стали спілкуватися з обвинуваченим, який вказав, що нічого не трапилось, дружина в порядку. Потім пішов в будинок і випустив її, а та, в свою чергу, стала виносити свої речі та вантажити їх в авто, що стояло біля будинку.

В цей час, раптово, обвинувачений став вести себе агресивно, висловлюватися нецензурною лайкою на адресу поліцейських. Після чого побіг у будинок кричачи «Зараз я вам покажу», й згодом вибіг з нього тримаючи в руках предмет ззовні схожий на рушницю. Вийшовши за ворота приклав це предмет до плеча і цілячись направив у бік патрульних поліцейських викрикуючи погрози про їх вбивство.

Зважаючи на обстановку, яка склалась, поліцейські привели в готовність вогнепальну зброю, в силу п. 46 ст. 11 Закону України «Про Національну поліцію». Обвинуваченому подавались вербальні команди про припинення протиправних дій та вимогою покласти зброю на землю, але обвинувачений попри це, тримаючи рушницю у вказаному положенні, став відступати до хвіртки та потім сховався за нею виставивши дуло рушниці уже через хвіртку.

При цьому обвинувачений продовжував погрожувати вбивством працівникам поліції.

Надалі, обвинувачений був затримано о 18:20 год. із застосуванням фізичної сили та спецзасобу, згідно ст. 44, 45 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно копії протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_5 13 серпня 2023 року о 15:30 год. у АДРЕСА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_11 .

Згідно листа управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП у м. Києві від 23 серпня 2023 року на запит слідчого повідомлено, що звернення на службу «102» Головного управління стосовно події з мобільного номеру телефону НОМЕР_1 є в наявності. Реєстраційний номер аудіо запису: НОМЕР_2 й надано додаток CD-R диск №С3133AН із аудіо записами.

З протоколу огляду предметів від 30 серпня 2023 року слідує, що проведено огляд оптичного носія - CD-R диску з інформацією «102» в електронному вигляді, за допомогою програмного забезпечення «Windows Media», службового комп`ютера із dvd-rw дисководом.

При відкриті оптичного носія встановлено, що в ньому знаходяться один файловий документ (аудіозапис), а саме «95957».

З аудіозапису встановлено наступне:

Жіночий голос 1: «Поліція Києва, ОСОБА_24 слухаю Вас».

Жіночий голос 2: «Доброго дня мене звати ОСОБА_17 , виникласитуація на АДРЕСА_4, чоловік не випускає жінку мати 3-х дітей з участку, погрожує ножем і розправою, я сестра цих дітей і вони дуже сильно бояться».

Жіночий голос 1: «В даний момент відбувається?».

Жіночий голос 2: « Так, прямо зараз він тільки що вийшов запер участок звідти неможливо вийти, а діти на вулиці зі мною».

Жіночий голос 1: «На даний момент він погрожує ножем, Він нікого не поранив?».

Жіночий голос 2: « Ні ще».

Жіночий голос 1: «Алло, алло, алло, алло».

Жіночий голос 2: «Алло, перепрошую».

Жіночий голос 1: «Так АДРЕСА_5, зареєстровано вже до вас виїхали, ще треба декілька питаньзадати, скільки там дітей знаходиться?».

Жіночий голос 2: «Дітей двоє маленьких 7 і 4 роки».

Жіночий голос 1: «Він не військовослужбовець?».

Жіночий голос 2: «Ні».

Жіночий голос 1: «Ви неповнолітня?».

Жіночий голос 2: «Я не повнолітня ...».

Жіночий голос 1: « Ваше прізвище ім`я по батькові?».

Жіночий голос 2: « ОСОБА_17 ».

Жіночий голос 1: « ОСОБА_18 дата народження Ваша?».

Жіночий голос 2: «ІНФОРМАЦІЯ_9».

Жіночий голос 1: «Він у нетверезому стані, чоловік?».

Жіночий голос 2: «Так в нетверезому».

Жіночий голос 1: «З зброї в нього ніж, так?».

Жіночий голос 2: «Так і також, ну він раніше до цього жбурлявся топором, горящим брівном і так далі».

Жіночий голос 1: «Він на обліку не стоїть часом?».

Жіночий голос 2: «Ні на жаль».

Жіночий голос 1: «А Ви знаєте його дані, його прізвище ім`я побатькові?».

Жіночий голос 2: «Звісно знаю це мій відчим, ОСОБА_5 ».

Жіночий голос 1: « ОСОБА_5 , а він кидається на вашу сестру?».

Жіночий голос 2: «На мою маму».

Жіночий голос 1: «А маму дасте дані, прізвище ім`я по батькові?».

Жіночий голос 2: «Так, ОСОБА_11 ».

Жіночий голос 1: «Діти зараз у безпечному місці, з Вами так?».

Жіночий голос 2: «Так зі мною...».

Жіночий голос 1: «Все прийнято очікуйте, скоро будуть ...».

Жіночий голос 2: «Дякую».

Будучи допитаною, у порядку ст. 352 КПК України, свідок ОСОБА_11 розповіла про події дня, коли відбулася сварка з обвинуваченим, зазначивши, що останній скаржився на погане самопочуття зранку. За її словами, обвинувачений стверджував, що у нього було «мутно в голові». Вона також повідомила, що він має хронічні захворювання, зокрема цукровий діабет і холецистит, проте не лікувався і не звертався до медичних установ.

Свідок зазначила, що просила працівників поліції викликати швидку допомогу. Під час сварки вона перебувала за воротами і не чула, що відбувалося безпосередньо на місці подій.

На запитання про погрози фізичною розправою свідок відповіла, що обвинувачений раніше не погрожував їй особисто, хоча знала про наявність у нього рушниці, проте не надавала цьому особливого значення, оскільки обвинувачений її ніколи не використовував при ній. Вона не могла точно пригадати деталі свого спілкування з обвинуваченим того дня, посилаючись на паніку, в якій вона перебувала разом із трьома дітьми.

Свідок також відмітила, що, за словами третіх осіб, обвинувачений вийшов на працівників поліції з рушницею. На момент цих подій вона перебувала або в машині, або за нею, оформляючи документи.

Свідок вказала, що з обвинуваченим у них троє спільних дітей, старшій дитині 8 років, а наймолодшій - 5. Вона також підтвердила, що обвинувачений проживає окремо, допомагає їй фінансово та іноді відвозить дітей до школи чи садочка.

Свідок зазначила, що раніше також виникали непорозуміння між нею та обвинуваченим, через що вже викликали поліцію. Проте конфлікти були нечастими, як у звичайних сім`ях.

Під час конфлікту, як зазначила свідок, обвинувачений випив пива, але не був у стані сильного алкогольного сп`яніння. Вона також вказала, що обвинувачений вів себе не так, як зазвичай: він був збуджений, багато говорив і провокував конфлікт. Свідок перебувала за хвірткою з поліцією та спостерігала за подіями. Вона побачила, що поліція почала реагувати, коли обвинувачений взяв зброю. Після цього вона негайно забрала дітей та відійшла за вулицю.

Свідок також повідомила, що рушниця була старою, належала до категорії пневматичної зброї («воздушка») і вважалася сімейною реліквією. Вона не пам`ятає, щоб обвинувачений коли-небудь її використовував.

ОСОБА_11 також описала їхні стосунки з дітьми, зазначивши, що обвинувачений не бив їх, проте інколи штовхав її. Під час сварок він кидав у неї яблуками чи пляшками, на що вона також відповідала. Вона підтвердила, що того дня обвинувачений випив пиво, проте це не було в такій кількості, щоб спричинити сильне сп`яніння.

Згідно постанови слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_19 від 14 серпня 2023 року про визнання речових доказів у ході досудового розслідування було отримано DVD-R диски у кількості 4 шт. на яких містяться відеозаписи з нагрудних відео реєстраторів №473511, №473853, №472252, №470532 екіпажів «Рубін-0404» та «Рубін-0405» УПП у м. Києві ДПП, що несли службу 13 серпня 2023 року.

З протоколу огляду предметів від 04 вересня 2023 року слідує, що проведено огляд оптичного носія -DVD-R диску з записами нагрудних відеореєстраторів екіпажу «Рубін-0404» УПП у м. Києві за допомогою програмного забезпечення «KMPlayer», службового комп`ютера із dvd-rw дисководом.

При відкриті оптичного носія встановлено, що в ньому знаходяться два файлових документа (відеозаписи), а саме «export-mk07p» та «export-o4gty».

Вказаний відеозапис записаний нагрудним відеореєстратором інспектора УПП у м. Києві ОСОБА_13 згідно інформаційної вставки запис почався 13.08.2023 о 16:25:13.

Згідно часу на відеозаписі працівники поліції прибула на місце події о 16 год. 27 хв. де вже чекав інший екіпаж поліції.

Підійшовши до домоволодіння, нагрудний відеореєстраор зафіксував що напарник ОСОБА_13 вже спілкується з особою 1.

В ході спілкування з особою 1 працівники поліції дізналися що Особа 2 погрожував своїй дружині розправою та намагався завдати останній тілесних ушкоджень кидаючи в неї різні придмети. Після спілкування з Особою 1 працівники поліції вирушили до входу на прибудинкову територію.

Підійшовши до входу на прибудинкову територію працівники поліції побачили, що хвіртка закрита на замок, та прохід не можливий.

Працівники поліції помітили Особу 2. Після цього вони повідомили що це поліція та попросили підійти до входу на прибудинкову територію для розмови.

Коли Особа 2 підійшов до працівників поліції останні намагалися зясувати обставини події. Після цого працівники поліції повідомили останньому що обслуговують виклик по спец. лінії «102» «домашнє насильство та попрослили Особу 2 покликати дружину.

Через декілька хвилин у проході зявилася Особа 3 у якої продовжувався словесний конфлікт з Особою 2.

В подальшому Особа 3 вийшла з прибудинкової території та попрямувала в напрямку багажника автомобіля, що був припаркований поруч.

Працівники поліції залишилися розмовляти з Особою 2 в проході до прибудинкової території з метою відпрацювання виклику.

Між Особою 2 та Особою 3 словесний конфлікт продожувався. Паралельно з цим Особа 3 завантажувала речі до автомобіля.

Після спілкування з працівником поліції Особа 2 запитав чи він може йти, на що йому повідомили, що потрібно зачекати. Але Особа 3 проігнорував працівників поліції та зайшов до прибудинкової території та закрив за собою хвіртку. Працівник поліції який стояв поряд намагався не дати йому це зробити та вхопився за хвіртку.

Після цього Особа 2 почаа спілкування з працівником поліції через закриту хвіртку.

В ході діалогу з працівником поліції Особа 2 почав поводити себе не адекватно, висловлюватися в бік працівників нецензурною лайкою та погрожувати останнім.

В подальшому Особа 2 намагався завдати удару працівнику поліції та почав погрожувати насильством щодо останнього.

Після цього Особа 2 закрив за собою вхід до придомової території та замкнув особистим ключем.

Після того як Особа 2 закрив за собою хвіртку та попрямував у бік дому працівники поліції підійшли до осіб, яких в той момент опитували та віддалилися від входу до прибудинкової території.

Через декілька хвилин з території домоволодіння було чути крик з застосуванням нецензурної лексики та погроз. Після яких на проїзджу частину вийшов Особа 2 тримаючи в руках предмет схожий на стрілецьку зброю.

Після того як працівники поліції дістали табельну зброю та привели її в готовність Особа 2 повернувся до прибудинкової території та вже звідти продовжував погрожувати працівникам поліції.

Після того як Особо 2 заспокоївся працівники поліції продовжили обслуговувати виклик, доповіли про ситуацію яка склалася своєму ОСОБА_20 наділі діяли за вказівками.

В ході досудового розслідування встановлено, що: Особа 1 - заявниця ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; Особа 2 - підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; Особа 3 - дружина підозрюваного ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7

Наступний відеозапис записаний нагрудним відеореєстратором поліцейського УПП у м. Києві ОСОБА_12 згідно інформаційної вставки запис почався 13.08.2023 о 16:25:03.

Прибувши за адресою виклику ОСОБА_12 виявив Особу 1, в ході спілкування з останньою були зясовані обставини події.

Всі інші події подібні до відеозапису «export-mk07p» окрім моментів контакту ОСОБА_12 з Особою 2.

Особа 2 запитує у ОСОБА_12 чи може він йти, але поліцейський повідомляє щоб Особа 2 залишався на місці. Особа 2 ігнорує прохання поліцейського та заходить на прибудинкову територію.

Працівнику поліції не вдається зупинити Особу 1. Останній зачиняє за собою хвіртку та починає спілкуватися з поліцейським через закритий прохід.

При цьому особа починає поводити себе зухвало та висловлюватися ненормативною лексикою щодо ОСОБА_12 .

В подальшому Особа 2 погрожував насильством щодо ОСОБА_12 та намагався нанести тілесні ушкодження останньому.

Після цього Особа 2 попрямував до домоволодіння. Повернувшись через декілька хвилин Особа 2 вийшов на проїзджу частину з предметом схожим на стрілецьку зброю та почав націлюватися в бік ОСОБА_12 .

Всі наступні дії ідентичні з відеозаписом «export-mk07p»

В ході досудового розслідування встановлено, що Особа 1 - заявниця ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а Особа 2 - підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З протоколу огляду предметів від 06 вересня 2023 року слідує, що проведено огляд оптичного носія -DVD-R диску з записами нагрудних відеореєстраторів екіпажу «Рубін-0404» УПП у м. Києві за допомогою програмного забезпечення «KMPlayer», службового комп`ютера із dvd-rw дисководом.

При відкриті оптичного носія встановлено, що в ньому знаходяться два файлових документа (відеозаписи), а саме «export-fumw0» та «export-h0gb9».

При огляді даного відеозапису встановлено наступне:

Відеозапис ведеться на грудний відеореєстратор інспектора УПП у м. Києві ОСОБА_15 , згідно інформаційної вставки, запис почався о 17:25:06.

На відеозаписі зафіксовано як ОСОБА_15 обслуговує виклик, спілкується з присутнімі на місці події особами. Більше ніяких дій ОСОБА_15 не проводить.

Відеозапис ведеться на грудний відеореєстратор інспектора УПП у м. Києві ОСОБА_15 , згідно інформаційної вставки, запис почався о 16:25:06.

На відеозображенні чітко видно, що ОСОБА_15 відпраціьовує виклик, що надій надійшов на спец. лінію «102». ОСОБА_15 Опитував свідків та очевидців події, в момент коли особа з`явилася з предметом схожим на рушницю ОСОБА_15 привів у готовність зброю. Після того як чоловік заспокоївся ОСОБА_15 продовжив відпрацьовувати виклик далі.

З протоколу огляду предметів від 06 вересня 2023 року слідує, що проведено огляд оптичного носія -DVD-R диску з записами нагрудних відеореєстраторів екіпажу «Рубін-0404» УПП у м. Києві, за допомогою програмного забезпечення «KMPlayer», службового комп`ютера із dvd-rw дисководом.

При відкриті оптичного носія встановлено, що в ньому знаходяться два файлових документа (відеозаписи), а саме «export-1z1lj» та «export-8bko8».

Відеозапис ведеться на на грудний відеореєстратор інспектора УПП у м. Києві ОСОБА_14 згідно інформаційної вставки, запис почався о 16:25:06.

Прибувши на місце виклику ОСОБА_14 помітив поліцейського УПП ОСОБА_12 , який розмовляв з Особою 1, в ході діалогу яких ОСОБА_12 намагався встановити обставини події. Після короткого діалогу з Особою 1 ОСОБА_14 почав рухатися до входу на прибудинкову територію на адресу якої було здійснено виклик, але підійшовши до хвіртки ОСОБА_14 виявив що прохід до прибудинкової території закрито на замок. Невдовзі останній помітив Особу 2 яка в цей час знаходилася на території домоволодіння та попросив її підійти для діалогу. В ході діалогу ОСОБА_14 дізнався, де знаходиться дружина Особи 2 та попросив останнього покликати її для розмови. Коли вийшла дружина Особи 2 ОСОБА_14 відвів її до автомобіля, який був припаркований поблизу території та почав відпрацьовувати виклик що надійшов на спец. лінію «102», «домашнє насильство».

Коли ОСОБА_14 відпрацьовував виклик почув крик Особи 2 та повернувшись в бік входу до прибудинкової території помітив Особу 2 який тримає в руках предмет схожий на стрілецьку зброю. Після цього Особа 2 націлився в бік поліцейських, але після того як поліцейські дістали вогнепальну зброю та привели її в готовність Особа 2 намагався сховатися за металеву хвіртку. ОСОБА_14 в свою чергу почав наладжувати контакт з Особою 2 та заспокоювати останнього. Шляхом переконання ОСОБА_14 вмовив Особу 2 припинити протиправні дії та покласти зброю. Після чого ОСОБА_14 продовжив відпрацьовувати виклик.

В ході досудового розслідування встановлено, що: Особа 1 - заявниця ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; Особа 2 - підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З протоколу огляду предметів від 06 вересня 2023 року слідує, що оглянуто оптичний носій -DVD-R диску з записами нагрудних відеореєстраторів екіпажу «Рубін-0404» та «Рубін-0405» УПП у м. Києві, за допомогою програмного забезпечення «KMPlayer», службового комп`ютера із dvd-rw дисководом.

При відкриті оптичного носія встановлено, що в ньому знаходяться два файлових документа (відеозаписи), а саме «export-dgjzs».

При огляді даного відеозапису встановлено наступне:

Відеозапис ведеться на нагрудний відеореєстратор поліцейського УПП у м. Києві ОСОБА_12 згідно інформаційної вставки, запис почався о 18:20:06.

На відеозаписі зображенні дії працівників УПП у м. Києві які забезпечували безпеку під час проведення слідчих дій у домоволодіння, зокрема, обвинувачений вже був затриманий. Інших дій працівників поліції зафіксовано не було.

Відповідно до протоколу обшуку від 13 серпня 2023 року слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_21 , за участі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що є власником приміщення, понятих та інших учасників проведено невідкладний обшук (дозвіл на обшук надано постфактум) житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Під час цієї слідчої дії виявлено та вилучено: предмет, схожий на рушницю з рукояткою коричневого кольору з маркуванням XS-B12 CAL 45/177 made in НОМЕР_3 , який було поміщено до картонної коробки, опечатану биркою NPP 0137480.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/111-23/44207-БЛ від 25 серпня 2023 року надана на дослідження гвинтівка до вогнепальної зброї не належить, є пневматичною пружинно-поршневою гвинтівкою «ВАМ XS-B12», № НОМЕР_4, калібру 4,5 мм. Гвинтівка, призначена для стрільби кулями для пневматичної зброї відповідного калібру. Надана на дослідження гвинтівка виготовлена промисловим способом (Китай). Гвинтівка придатна до стрільби.

VІІ. Оцінка доказів

Поняття доказів та доказування у кримінальному провадженні регламентовано Главою 4 КПК України.

Складовою процесу доказування у кримінальному провадженні є «предмет доказування», який визначається як коло закріплених у законі обставин, що повинні бути встановлені чи спростовані під час доказування у кожному кримінальному провадженні.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: (1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); (2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; (3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат (ст. 91 КПК України).

Законодавець в ст. 94 КПК України вказує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке є основою для прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні (постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17).

Водночас, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно (ч. 1 ст. 23 КПК України).

Саме кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, позаяк сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, що встановлено ст. 22 КПК України, адже вони, в силу ст. 26 КПК України, є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Отже, у підсумку слід зауважити про таке, щодо доказів наданих прокурором.

(а) за критерієм належності та допустимості

Згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Частина 1 статті 87 КПК України передбачає, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тоді як частина 2 цієї ж статті визначає, яке саме порушення суд має визнати істотним, істотність порушення прав і свобод у інших випадках має вирішуватися судом, виходячи з обставин порушення та їх впливу на отримання доказів.

Названі норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18).

Вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК України до наданих сторонами доказів, суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті (правова позиція, викладена у постановах ВС від 28 січня 2020 року у справі № 359/7742/17 та від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к).

Визнаючи доказ недопустимим відповідно до ч. 2 або ч. 3 ст. 87 КПК України, суд має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК України, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції України та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми. Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору ч.1 ст.87 КПК України, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим (правова позиція, викладена у постанові ВС від 8 жовтня 2019 року у справі №639/8329/14-к).

Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими. У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду (правова позиція, викладена у постанові ВС від 06 липня 2021 року у справі №720/49/19).

Повертаючись до обставин даної справи, Суд зауважує, що вважає такий підхід правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.

Безумовно, істотне порушення фундаментальних прав і свобод особи - отримання доказів внаслідок поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та на правову допомогу захисника тощо - не може бути терпимим у правосудді, і суди мають протистояти таким порушенням для того, щоб органи правопорядку не перетворили такі методи у звичайну практику.

Водночас порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок проведення кримінального розслідування чи окремих процесуальних дій і які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті злочину і покаранні злочинця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

Як наслідок слід зазначити, що, вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК України до зазначених доказів, Суд констатує, що не вбачає для того відповідних передумов.

Самі докази відповідають критеріям ст. 85, 86 КПК України.

Зокрема, щодо відеозаписів, то вказані докази отримані у порядку ст. 93 КПК та у ході слідчих дій - оглядів, відповідно до ст. 223, 237 КПК, проаналізовані.

Положення ст. 93 КПК дотримані. При цьому необхідно зважати на те, що згідно з ч. 4 ст. 132 КПК для оцінки потреб досудового розслідування варто враховувати можливість отримати речі й документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, без застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Отримання тимчасового доступу до речей, документів і, за наявності підстав для того, розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, обумовлене, за приписами ст. 163 КПК, необхідністю доведення стороною кримінального провадження наявності достатніх підстав вважати, що без такого доступу та вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

За відсутності таких обставин, тим більше за умови добровільного надання особою, у володінні яких перебувають певні документи, не виникає підстав та умов до звернення з клопотанням до слідчого судді стосовно застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді тимчасового доступу до документів і речей (див. з цього ж питання в т.ч. позицію ККС ВС у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 333/1539/16-к).

При цьому, щодо рапорту, то Суд зауважує, що, в силу норм ст. 84, 93 КПК та позиції ККС ВС в постанові від 10 березня 2021 року у справі № 425/217/17, доказ це не сам процесуальний документ «рапорт», а відомості, отримані у встановленому законом порядку та вміщені в ньому.

(b) щодо дотримання порядку встановленого КПК України

Також Суд аналізуючи дотримання в цілому порядку визначеного КПК, зауважує, що Верховний Суд у постанові від 20 березня 2018 року в справі №753/11828/13-к указав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

У ракурсі того, що порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. постанову Верховного суду України від 16 березня 2017 року у справі №671/463/15-к).

У цій справі порядок, встановлений КПК України дотримано.

Вимоги ст. 219 КПК дотримані.

Слідчі дії (огляди) проведені з дотриманням ст. 237 КПК.

Експертизи проведені на підставі відповідних постанов про їх призначення.

Постанови про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу є обґрунтованими та вмонтованими вагомими доводами, щодо потреби в таких рішеннях.

Постанови про створення груп прокурорів та слідчих наявні у провадженні.

VІІI. Аналіз обставин провадження за критеріями передбаченими ст. 94 КПК України (достатність доказів)

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, […], покладається на […] прокурора […].

Відповідно до ст. 94. Оцінка доказів КПК слідує, що суд здійснює таку оцінку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, з урахуванням того, що жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі №195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі №754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі №760/23459/17 зауважено, що законодавець в ст. 94 КПК вказує, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке є основою для прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні.

Оцінка доказів за внутрішнім переконанням віддзеркалює незалежність суду у здійсненні процесуальних функцій, оскільки за своїм змістом є впевненістю в тому, що судом надано правильну оцінку процесуальним джерелам доказів, засобам доказування і встановленим фактам, і що ухвалений із дотриманням правил ст. 94 КПК висновок щодо питань, які поставлені перед судом в кримінальному провадженні його учасниками, є правильним в контексті стандарту доведення поза розумним сумнівом винуватості (невинуватості) особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Такий стандарт доказування передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на недоведеності важливих для справи обставин або певних установлених судом обставинах, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення.

З іншого боку, для дотримання цього стандарту недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

В цій ситуації, у порядку ч. 1 ст. 92 КПК, прокурор, за наслідками розгляду провадження, обставини визначені ч. 1 ст. 91 цього Кодексу довів поза розумним сумнівом.

Враховуючи зазначене, Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у порядку ст. 94 КПК, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України за обставин, встановлених та наведених судом у п. ІІ вироку.

У тому числі такі висновки щодо мотиву слідують саме з сукупності досліджених прямих доказів судом, так і, в т.ч., сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

При формуванні такого підходу Суд ураховує, що в постанові від 07 грудня 2020 року в справі № 728/578/19 Верховний Суд указав, що чинний КПК мне містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Докази вказані у п. VІ цього вироку в своїй сукупності дозволяють сформувати таку картину тогочасних подій у житті обвинуваченого, котра викладена у п. ІІ вироку.

Тобто, з`ясовано, що дійсно, він вчинив погрозу насильством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, пов`язаних з прибуттям на виклик щодо домашнього насильства.

Вказана погроза, враховуючи показання потерпілого та свідка, як і дані протоколів слідчих дій, була дійсною та реальною.

При цьому, невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнане правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, як проте вказує обвинувачений, як на один із мотивів свого вчинку. Ба більше, така поведінка не є прийнятною, навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав.

Позаяяк, як вказує ВС у постанові від 20 жовтня 2020 року в справі № 444/2115/17 наявність чи відсутність у поліцейського підстав для пред`явлення вимоги, що входить у межі його повноважень, не може братися до уваги при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності складу певного порушення.

IХ. Кваліфікація дій

Згідно ст. 2, 11 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 05 квітня 2018 року в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне.

Обов`язковими (універсальними) елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: 1) об`єкт кримінального правопорушення; 2) об`єктивна сторона кримінального правопорушення; 3) суб`єктивна сторона кримінального правопорушення; 4) суб`єкт кримінального правопорушення.

Об`єкт кримінального правопорушення - це те, на що завжди посягає кримінальне правопорушення і чому воно завжди заподіює певної шкоди. Це ті суспільні відносини, що охороняються кримінальним законом.

Об`єктивна сторона - зовнішня сторона діяння, яка виражається у вчиненні передбаченого законом діяння (дії чи бездіяльності), що заподіює чи створює загрозу заподіяння шкоди об`єкту кримінального правопорушення.

Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до КК може наставати кримінальна відповідальність (ч. 1 ст. 18 КК, див. постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2023 року в справі №761/37225/20).

В цьому випадку слід врахувати, що статтею 345 КК передбачено відповідальність за погрозу або насильство щодо працівника правоохоронного органу.

Основним безпосереднім об`єктом злочину є нормальна діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим обов`язковим об`єктом психічна та фізична недоторканність працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів.

Об`єктивна сторона злочину може бути виражена у погрозі знищенням чи пошкодженням майна, вбивством, застосуванні насильства, незалежно від того, чи є погроза дійсною і реальною, а також у заподіянні побоїв, спричиненні тілесних ушкоджень, що пов`язане із виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків.

При цьому, ВС у постанові від 21 вересня 2021 року в справі № 495/8147/17 вказує, що законодавцем передбачено спеціальну норму (ст. 345 КК), якою визначено відповідальність навіть за погрозу застосування насильства щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службової діяльності, оскільки це має не тільки негативний вплив на психічне та фізичне здоров`я працівника, а й перешкоджає нормальній діяльності правоохоронних органів та підриває їх авторитет.

Також, згідно п. 65 постанови ВП ВС від 30 серпня 2023 року у справі №633/195/17 при вирішенні питання про те, чи є особа працівником правоохоронного органу, необхідно виходити із системного аналізу: положень Конституції України, КК України, КПК України, КУпАП, нормативно-правових актів, які регулюють правовий статус того чи іншого органу державної влади, з яким особа перебуває у трудових чи службових відносинах; повноважень працівника згідно з його посадовою інструкцією, які передбачають реалізацію правоохоронної функції, зокрема вжиття визначених законом превентивних заходів і заходів примусу, а також передбачених кримінальним процесуальним законодавством і законодавством про адміністративні правопорушення заходів; законодавства про пенсійне забезпечення відповідної категорії працівника.

За обставин цього провадження, враховуючи дані посадової інструкції наявній у справі та положень Закону України «Про Національну поліцію», можливо дійти висновку, що потерпілий працівник правоохоронного органу.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 345 КК України, оскільки він вчинив погрозу насильством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, Суд, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Х. Покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому Суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням того, що за ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022)

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

В цій ситуації, обставин, що пом`якшують або ж обтяжують покарання не встановлено.

Щодо питання щирого каяття, то слід зауважити, що воно полягає у визнанні у суді обставин регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК щодо подій кримінальних правопорушень у т.ч. час, місце, спосіб учинення.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанову ВС від 22 березня 2018 року в справі № 759/7784/15-к).

Цих обставин у провадженні не встановлено, а тому, навіть за умови визнання обвинуваченим факту погрози, за обставин цього кримінального провадження, не може йтися про його щире каяття.

Отже, Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має місце проживання, стан здоров`я, спосіб життя, наявність на утриманні дітей, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийнятні соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення та потерпілого щодо міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме: класифікацію за ст. 12 КК, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 345 КК у виді обмеження волі.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК, обвинуваченого, Суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо Суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18), що власне і має місце, в цій ситуації, при застосуванні наведеного судом покарання щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання у т.ч. пробаційного нагляду, в цій ситуації, в ключі характеристик особи, характеру вчинюваного кримінального правопорушення, Суд сприймає, як діяння, яке б указувало на не можливість досягнення мети регламентованої ст. 50, 65 КК України.

ХІ. Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом

Підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з мотивів вказаних прокурором на етапі судових дебатів, Суд не вбачає, за обставин даного провадження.

Тому, строк відбуття покарання обвинуваченому слід обчислювати, відповідно до статті 58 КВК України, з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

При цьому, слід зауважити, що згідно ч. 7 ст. 72 КК домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі, а відповідно до п.п. б) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Тому обвинуваченому слід зарахувати період цілодобового домашнього арешту з 15 серпня по 11 жовтня 2023 року у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій статті 72 КК України.

Долю арештованого майна врегульовано згідно ч. 4 ст. 174 КПК.

Процесуальні витрати розподілено у порядку ч. 2 ст. 124 КПК.

Питання щодо речових доказів Суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК.

На підставі викладеного та керуючись статтями 368-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною першою статті 345 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Строк покарання ОСОБА_5 , відповідно до статті 58 КВК України, обчислювати з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Зарахувати ОСОБА_5 період цілодобового домашнього арешту з 15 серпня по 11 жовтня 2023 року у строк покарання за правилами, передбаченими частиною першою статті 72 КК України.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 1 912, 00 гривень.

Арешт накладений, згідно ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_22 у справі №755/11876/23, на тимчасово вилучене під час обшуку 13 серпня 2023 року за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: предмет, схожий на рушницю з рукояткою коричневого кольору з маркуванням XS-B12 CAL 45/177 madeinchine НОМЕР_4, який було поміщено до картонної коробки, опечатану биркою NPP 0137480, з забороною його використання, розпорядження, відчуження, скасувати.

Речові докази: предмет, схожий на рушницю з рукояткою коричневого кольору з маркуванням XS-B12 CAL 45/177 made in chine НОМЕР_4 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; оптичні носії інформації - залишити в матеріалах судового провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я ОСОБА_23