Вирок

Іменем України

18.11.2024 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000129 від 12.02.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Великий Березний, Великоберезнянського району Закарпатської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із базовою середньою освітою, не одруженого, без дітей та утриманців, без групи інвалідності, без офіційного місця праці, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_7 , 11.02.2023, близько 19:10 год., перебуваючи на проїжджій частині АДРЕСА_2 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, діючи протиправно, умисно, усвідомлюючи, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, напав на ОСОБА_5 , завдавши йому кулаком своєї правої руки удару в обличчя в область підборіддя, після чого наніс другий удар правою ногою в область голови та обличчя ОСОБА_5 , чим спричинив останньому травму лицевого скелету у вигляді перелому виличної кістки в ділянці лобно-виличного шва, що відноситься до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, а також синці на обличчі, садна в ділянці нижньої щелепи зліва, в ділянці лівої вушної раковини, на шиї спереду, на правій кисті, що відносяться до легкого ступеня тяжкості.

У подальшому ОСОБА_7 відкрито заволодів мобільним телефоном ОСОБА_5 марки «Xiaomi Redmi 9а» у корпусі синього кольору IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , із вставленою сім картою мобільного оператора «Київстар» м.т. НОМЕР_3 , вартість якого становить 1850 гривень, який знаходився у кишені штанів останнього.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого в умовах дії воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.187 КК України.

Прокурор у судовому засіданні підтримав обставини, викладені в обвинувальному акті в повному обсязі, просив визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначити покарання у виді восьми років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Потерпілий у судовому засіданні підтримав позицію прокурора.

Захисник у судовому засіданні просив призначити покарання з одночасним застосуванням ст.69, 75 КК України, зважаючи на повне визнання вини, посилаючись на щире каяття, жаль з приводу вчиненого, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, з посиланням на нотаріально засвідчену заяву потерпілого. Додавши, що обвинувачений тоді не розумів, що робить, водночас усвідомлював необхідність повернення телефону, незважаючи на ризик бути викритим працівниками поліції.

Обвинувачений підтримав позицію захисника.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, згідно з вимогами статті 337 КПК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений розповів про те, що події дійсно почали розгортатися біля банкомату. На той момент обвинувачений перебував на тій вулиці, що й банктомат, разом із своїм товаришем, ОСОБА_29. До них підійшов потерпілий і попросив цигарку, сказавши, що зараз піде зніме кошти і купить. Вони бачили, що обвинувачений зняв кошти. Далі вини вступили з ним у діалог, в ході якого потерпілому запропонували разом випити. Потерпілий прийняв пропозицію за умови, що вони пригощають. Тому товариш обвинуваченого пішов за випивкою. Після початку розпивання алкоголю, орієнтовно через хвилин 10 потерпілий почав виражатись у такий спосіб, який ображав обвинуваченого. Обвинувачений рукою вдарив потерпілого в обличчя, від чого той одразу впав, далі обвинувачений миттєво рукою наніс ще два удари в ділянку обличчя і зупинився поки не побачив кров. Побачивши кров, злякався, та припинив нанесення ударів. Це тривало лише кілька секунд, менше хвилини. Далі почав роздивлятись і орієнтовно на відстані півтори метри від потерпілого побачив телефон. До цього ствердив, що телефон випав саме під час падіння потерпілого. Падіння телефону не бачив, де саме у якій кишені тримав потерпілий телефон і чи це були кишені штанів чи куртки, він не бачив, просто побачив телефон уже на поверхні з боку, після нанесення ударів. Оскільки він був знервованим та відчував злість до потерпілого, то підняв телефон з тією метою, щоб його поламати (знищити), однак поклав його у кишеню куртки. Каже, що взяв його по дурості, розгубився. Після чого покинув місце події по побіг в сторону Приміського вокзалу. На той момент потерпілий лежав на дорозі.

Повідомив, що вулиця, на якій відбулась подія була не дуже освітленою, можливо один ліхтар світив. Поверхня була покрита, можливо асфальтом, снігу не було, але було мокро, поруч була калюжа.

На території Приміського вокзалу він побачив свого друга Вадима, з яким сіли в автобус і поїхали у ОСОБА_8 . В автобусі він показав телефон товаришу і повідомив про те, що сталося. Товариш сказав, що тепер будуть неприємності і що телефон потрібно повернути. Тому він вирішив так і зробити та повернути його наступного дня зранку. За місцем тимчасово проживання, у смт. Великий Любінь, зустрів матір, яка саме збиралася повертатися у Закарпаття цієї ночі, маршрутом Сеньків-Львів, разом із обвинуваченим. Однак, обвинувачений близько 22 год. 00 хв., попрощався із матір`ю, нічого їй не розповівши, зазначивши лиш про те, що вирушить завтра. Тобто вирішив залишитись саме для того, щоб повернути телефон.

Однак, задуманого зробити не встиг, оскільки о другій годині ночі до них уже приїхала поліція за фактом цієї події та затримала його. Телефон у цей момент перебував під подушкою на якій він спав, стверджує, що не виймав сім картки, оскільки сподівався що можливо хтось зможе передзвонити щодо повернення телефону. При цьому стверджував про те, що перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Вважає, що коли вчинив указане кримінальне правопорушення, перебував під впливом маніпуляції потерпілого. Стверджував, що зрозумів свою помилку, а на момент вчинення не розумів наслідків свого вчинку. Зазначив про те, що згідний потерпілому відшкодувати вартість викраденого телефону.

На запитання прокурора про те, кому він мав намір повернути телефон, обвинувачений відповів про те, що вони б роздивлялися потерпілого в межах того району у якому мала місце подія, і навіть звернулися б у поліцію.

На запитання потерпілого про те, що якщо обвинувачений мав намір повернути потерпілому мобільний телефон, то чому він здійснив заміну кодів доступу до телефону, обвинувачений відповіді надати не зміг. Зате, прокоментував, що не вимикав телефон, навіть очікував дзвінка, бо хтось може на той телефон передзвонити. Зазначив також, що він уже настільки був втомленим, що просто залишив телефон ввімкненим і запхав його собі під подушку.

На запитання потерпілого про те, що якщо обвинувачений мав намір повернути потерпілому мобільний телефон, то чому він завантажив у телефон ігри, яких там не було, обвинувачений відповіді надати не зміг. Зазначив про те, що йому взагалі було нецікаво клацати у тому телефоні і повторно зазначив, що чітко пам`ятає, що телефон включений запхав під подушку, щоб підняти, якщо хтось подзвонить.

На запитання головуючого про те, чи пробував обвинувачений, за наявності бажання повернути телефон перевірити книгу контактів чи журнал дзвінків у телефоні (з урахуванням того, що ними здійснено вхід у телефон та здійснено заміну паролю) і повідомити інших осіб з оточення потерпілого про бажання повернути телефон, обвинувачений відповів, що ні.

На запитання головуючого про те, чого саме злякався обвинувачений, побачивши кров, чи бути схопленим працівниками поліції, чи того, що міг нашкодити людині, обвинувачений відповів, що почав думати, що вбив, розгубився і намагався втекти.

На запитання головуючого про те, чи повертався обвинувачений думками про потерпілого, про доцільність повідомлення його родичів про подію і місцезнаходження потерпілого, якого як стверджував обвинувачений, він злякався, що міг вбити - обвинувачений відповів, що ні.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомив про те, що не перебуває з обвинуваченим у жодних відносинах і вперше його побачив у день події. Зазначив про те, що подія мала місце в лютому минулого року, на вулиці було холодно та вже темно, тобто був вечір. Обвинуваченого запам`ятав добре і впізнав його в залі судового засідання. Указав, що в цей час мав намір поїхати у село, у зв`язку із чим рухався в районі Привокзального ринку. Саме там, поблизу вулиць Городоцької/ Тобілевича зупинився біля банкомату та зняв грошові кошти. Біля банкомату до нього підійшов обвинувачений, а за ним інший чоловік. Потерпілому запропонували разом випити, з цією метою другий чоловік відлучився і пішов. Потерпілий відмовився випивати і також пішов далі. Однак обвинувачений пішов за ним і в районі Привокзального ринку наніс йому удар біля ока. Після указаного удару потерпілий впав на бруківку і на декілька секунд втратив свідомість. Отямившись встиг помітити як обвинувачений втікав. Звівшись на ноги потерпілий відчув слабкість, у нього крутилась голова, текла кров і тягнуло на рвоту. Відсутність телефону виявив не відразу, а орієнтовно через хвилин 10 - 15. Так, розуміючи що не зможе дійти додому самотужки, вирішив передзвонити знайомим, щоб ті допомогли дістатись домівки. Лише тоді почав шукати телефон і виявив його відсутність. Тому саме через крадіжку телефону ним і було прийняте рішення про виклик поліції. Для реалізації цього наміру він змушений був просити про допомогу перехожих людей, та з допомогою одного із них здійснив виклик у поліцію. Можливість того, що телефон міг випасти самостійно із кишені штанів, під час його падіння, заперечив категорично, оскільки телефон в момент отримання удару був запханим у передній кишені джинсових штанів, те як саме він був запханим додатково неодноразово продемонстрував у суді. Вважає, що обвинувачений витягнув його мобільний телефон саме тоді, коли потерпілий уже лежав на дорожньому покритті, внаслідок чого куртка припіднялась. Вважав, що обвинувачений наніс удар свідомо, після чого забрав телефон. Підтвердив те, що в ході досудового розслідування він проходив експертизу, знає те, що у нього був струс головного мозку від падіння на бруківку, а також ходив на впізнання, за результатом якого впізнав саме обвинуваченого, не маючи жодних сумнівів.

На запитання захисника потерпілий відповів про те, що немає ні матеріальних ні моральних претензій до обвинуваченого.

Будучи допитаним в порядку ст.615 КПК України свідок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надав покази про те, що 11.02.2023 він із смт. Великий Любінь Львівської області, разом із ОСОБА_7 , приїхав у м. Львів, щоб прогулятися. Спершу вони допомагали матері із отоварюванням. Близько 19:00 вони перебували поруч Привокзального ринку. До них підійшов раніше невідомий чоловік, на ім`я ОСОБА_11 , який попросив підпалити цигарку. Напередодні у когось із знайомих свідка було день народження, тож вони запропонували свідку випити спиртні напої, нащо той погодився. У подальшому вони пішли трохи далі і втрьох випили орієнтовно 200 грам, бо більше не було. Оскільки алкоголь закінчився, свідка попросили піти до « ОСОБА_12 » і купити ще алкогольних напоїв. Свідок пішов до магазину « ОСОБА_12 до свята», що поруч із костелом святої ОСОБА_13 , залишивши ОСОБА_14 та ОСОБА_11 . Однак, повернувшись через хвилин 5-10 на місце, де він залишив ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , їх уже там не було. Тому свідок направився на вокзал щоб поїхати додому у Великий Любінь Львівської області та сів у електричку. Туди ж, тобто у електричку, прийшов ОСОБА_14 , де свідок розпитав ОСОБА_14 де він був та що сталося. На що ОСОБА_14 відповів, що він з ОСОБА_11 посварився та побився, а також те, що в ході бійки у ОСОБА_11 випав мобільний телефон і ОСОБА_14 його забрав та пішов на вокзал. На запитання слідчого чи показував ОСОБА_14 свідку цей мобільний телефон і чи розуміє свідок яка марка та модель цього телефону, свідок надав ствердну відповідь та зазначив, що показав і що це «Xiaomi Redmi 9а» синього кольору.

На запитання слідчого про те, чи повідомляв свідку ОСОБА_14 для чого саме він взяв цей телефон, чи щоб продати, чи щоб користуватися, свідок чітко відповів про те, що ОСОБА_14 не повідомляв мети того, для чого він взяв той телефон (том 2, а.с. 150-154).

Відповідно до ч. 2 ст. 349 КПК України судом досліджено всі надані докази.

Зокрема, на підтвердження вини ОСОБА_3 стороною обвинувачення надано, а судом безпосередньо досліджено у судовому засіданні такі докази:

дані ІТС «ІПНП» ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області за №2411 від 11.02.2023, з яких вбачається надходження повідомлення потерпілого на службу « НОМЕР_4 », про те, що 11.02.2023, близько 19 год. 10 хв. по вулиці Горській у м. Львові, навпроти кафе «Корчма, невідома особа ромської національності відкрито, із застосуванням фізичної сили, заволоділа його мобільним телефоном «Redmi 9а», із абонентським номером НОМЕР_3 (том 2, а.с. 27);

протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 12.02.2023, відповідно до якого ОСОБА_5 просив вжити заходів щодо невідомого чоловіка, віком близько 20 років, ромської національності, який 11.02.2023 близько 19 год. 10 хв., у м. Львові, по вул. Горській, навпроти кафе «Карчма», відкрито, із застосуванням сили, заволодів його мобільним телефоном марки «Redmi 9а», синього кольору, із абонентським номером НОМЕР_3 (том 2, а.с. 26);

заяву ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про добровільну видачу мобільного телефону «Xiaomi Redmi 9а» (том 2, а.с. 29);

протокол огляду, складений слідчим ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_15 із фототаблицею до нього, складеною спеціалістом криміналістом ОСОБА_16 . Відповідно до указаного документа 12.02.2023, у період 03:30 - 04:10, у приміщенні ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області виявлено ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одягнутого у куртку сіро-чорного кольору, який видав мобільний телефон «Xiaomi Redmi 9а» у корпусі синього кольору, із сім картою НОМЕР_3 . Під час огляду виявлено та вилучено мобільний телефон «Xiaomi Redmi 9а» IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_5 , який поміщено у полімерний пакет Національної поліції України №WAR1114262 (том 2, а.с. 30-40);

протокол огляду, складений слідчим ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_15 , відповідно до якого 12.02.2023, у період 07:00 - 07:30, проведено огляд проїзної частини вулиці по вулиці Горській, навпроти ринку «Привокзальний», поруч із кафе «Корчма». На момент огляду, на проїжджій частині дороги, поряд із тротуаром, лежав темний сніг на якому слідів речовини бурого кольору не виявлено (том 2, а.с. 41-43);

висновок судово-медичної експертизи №165 від 13.03.2023, відповідно до якого у ОСОБА_5 на час проведення судово-медичної експертизи виявлено синці у лівій навколо очній ділянці, в ділянці нижньої щелепи зліва, садна в ділянці нижньої щелепи зліва, в ділянці лівої вушної раковини, на шиї спереду, на правій кисті. За даними рентгенографії додаткових пазух носа, проведеної у КНП «Городоцька центральна лікарня» 17.02.2023, відмічено ознаки «перелому лівої акулової кістки без зміщення уламків». Надана в бюро рентгенограма кісток лицевого скелету на диску вивчена рентгенологом консультантом бюро ОСОБА_17 і відмічено розходження (перелом) в ділянці лобно-виличного шва. Результати обстеження лікарем стоматологом-хірургом надані не були. Указана травма лицевого скелету у вигляді перелому виличної кістки, синців на обличчі, саден в ділянці нижньої щелепи зліва, в ділянці лівої вушної раковини, на шиї спереду, на правій кисті утворились внаслідок контактів указаних ділянок тіла із тупими предметами та тупими предметами з обмеженою поверхнею. Синці, садна могли виникнути 11.02.2023. Категорично встановити давність виникнення «перелому виличної кістки» не можливо, але не виключається, що він міг утворитись і 11.02.2023. Перелом виличної кістки в ділянці лобно-виличного шва відноситься до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я. Синці, садна відносяться до легкого ступеня тяжкості. Ураховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень не слід вважати можливим їх виникнення внаслідок падіння на площину з висоти власного росту або спричинення їх власноручно (том 2, а.с. 46-47);

медичну документацію ОСОБА_5 , надану КНП «Городоцька центральна лікарня», зокрема рентгенографію додаткових носових пазух та диск із файлами рентгену ОСОБА_5 (том 2, а.с. 48-51);

протокол проведення слідчого експерименту від 12.02.2023, за участі потерпілого ОСОБА_5 та понятих: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Відповідно до якого слідчий експеримент розпочато о 10:02 у АДРЕСА_3 (поруч із банкоматом) та закінчено о 10:11.

Відтворенням у судовому засіданні відеозапису відповідної слідчої дії встановлено, що потерпілий був із темним синцем під лівим оком та саднами (численні садна з лівої сторони обличчя, чітко видно на 00:02:33 хв. відеозапису слідчої дії і далі).

Потерпілий повідомив про те, що напередодні, тобто 11.02.2023 він прибув на вул. Тобілевича, до банкомату, щоб зняти грошові кошти. Коли знімав грошові кошти, приблизно о 19 год. 00 хв. до нього підійшли двоє невідомих осіб (чоловічої статі, ромської національності, віком приблизно 20 років). Після того, як він зняв грошові кошти, указані особи запропонували йому випити. Однак він відмовився і пішов в сторону вулиці ОСОБА_20 , далі по ОСОБА_20 піднявся до вулиці Горської, тобто до Привокзального ринку. Саме там один із зазначених чоловіків його наздогнав та наніс удар в шию і пізніше ногою в голову. Після чого з кишені джинсів витягнув телефон і зник (показав праву передню кишеню джинсових завужених штанів, для чого дещо підняв куртку, що її накривала - хв. 00:03:28, пізніше ще раз показав те саме о 00:08:40). Чоловік, що забрав телефон, окрім раніше зазначених ознак, був одягнений у сіро-чорну куртку, чорні штани, мав чорне волосся.

Потерпілий показав маршрут руху та місце де йому нанесли тілесні ушкодження та забрали телефон. Також суд звертає увагу на куртку потерпілого, яка з-заду мала сильні забруднення на спині та правому рукаві, які характерні на ті, що утворюються від падіння на вуличне покриття у мокру погоду (00:04:01 хв.). Рухаючись зазначеним маршрутом від банкомату учасники слідчого експерименту вийшли з вулиці Тобілевича о 00:05:23 на вулицю ОСОБА_21 , назву якої зафіксовано о 00:05:34 хв. Далі о 00:07:13 камерою зафіксовано вхід до ринку «Привокзальний», який учасники оминули і звернули на право, тобто на вулицю Алли Горської, опинившись на місці події о 00:07:32. Тобто, шлях від банкомату до місця події учасники слідчого експерименту пройшли за менш ніж за 5 хв.

Потерпілий зупинився на проїжджій частині вулиці, поряд із кафе «Корчма». Також камерою зафіксовано покриття дороги у вигляді чорної мокрої бруківки. Шви між бруківкою та її дефекти були заповнені водою. По боках проїзної частини дороги були залишки снігу також чорного кольору. На місці події потерпілий на статисту показав, що чоловік взяв його за плечі, розвернув і вдарив у підборіддя. Потерпілий почав падати і потягнув на себе обвинуваченого. Однак обвинувачений якось вискочив і ногою наніс удар потерпілому в ліве око (показав око, під яким був синець). В момент нанесення удару в око потерпілий лежав на дорозі. Далі обвинувачений з правої передньої кишені штанів витягнув телефон і зник у невідомому напрямку (потерпілий показав напрямок на Приміський вокзал) (том 2, а.с. 52-54);

протокол огляду від 12.02.2023, складений слідчим ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_22 , відповідно до якого оглянуто, вилучений у ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9а» у корпусі синього кольору. Оглядом встановлено ідентифікуючі ознаки телефону: модель «M2006C3LG», IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 із вставленою сім картою мобільного оператора «Київстар» із абонентським номером телефону НОМЕР_3 . Встановлено, що на момент огляду кришка телефону по кутах мала потертості, а на середині кришки були залишки клею (том 2, а.с. 55-57);

висновок товарознавчої експертизи від 20.02.2023 № СЕ-19/114-23/3099/-ТВ відповідно до якої станом на 11.02.2023 ринкова вартість мобільного телефону марки «Xiaomi», серії «Redmi 9а», модель «M2006C3LG» становила 1850,00 грн. (том 2, а.с. 63-67);

протокол пред`явлення для впізнання, складений слідчим ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_23 від 13.02.2023, за участі понятих ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Відповідно до указаного протоколу потерпілий ОСОБА_5 за тілобудовою, зростом, рисами обличчя, кольором шкіри, впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка 11.02.2023, близько 19 год. 10 хв., перебуваючи по АДРЕСА_2 , навпроти кафе «Корчма», із застосуванням фізичної сили заволоділа мобільним телефоном «Xiaomi Redmi 9а» (том 2, а.с. 69-73);

протокол проведення слідчого експерименту від 13.02.2023 за участі понятих: ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , обвинуваченого, в статусі підозрюваного, за участі його захисника, адвоката ОСОБА_28 .

Слідчий експеримент проводився із здійсненням відеозапису слідчої (розшукової) дії, де зафіксовано детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту. Протокол та відеозапис відповідної слідчої дії свідчить, що її розпочато о 18:06 і закінчено о 18:26.

На початку слідчої дії підозрюваний розповів про обставини, які відбулись за його версією подій. Зазначив, що він разом із товаришем перебували у стані алкогольного сп`яніння та йшли вулицею. Їм на зустріч йшов потерпілий і попросив цигарку. Вони дали йому цигарку. Далі чоловіки познайомилися між собою. Чоловік запропонував їм випити. У чоловіка була «чекушка» і вони її випили. Після того, як вони розпили цю «чекушку» чоловік запропонував іще випити, але казав щоб обвинувачений його пригостив. Тому друг обвинуваченого пішов за «чекушкою». В час відсутності товариша обвинуваченого, на потерпілого «щось найшло» і він пішов у напрямку (який вказав рукою). У тому напрямку вони пішли удвох. Розговорились і потерпілий почав образливо виражатися. Тому обвинувачений «дав йому по морді». Телефон у нього з кишені впав, а обвинувачений у нервах його забрав. Він не хотів його грабувати, знав що у нього були гроші, але обвинувачений взяв тільки телефон, оскільки хотів його поламати. Так вийшло, що він його не поламав, а взяв із собою. Вранці він хотів прийти і повернути телефон потерпілому, але так не сталося, оскільки в другій годині ночі його затримала поліція.

Відтворенням подій обвинувачений показав де все розпочалось та як саме відбувалось. Показав, що із самого початку цей чоловік стояв біля банкомату (показав банкомат на вулиці Тобілевича 1) та знімав грошові кошти. Обвинувачений з другом курили цигарки та проходили поруч із тим самим банкоматом. Чоловік побачив, що вони курять і попросив цигарку. Вони дали йому цигарку.

Далі чоловіки познайомилися між собою. Чоловік запропонував їм випити. Домовились, що спершу чоловіки вип`ють алкоголь потерпілого, а потім мав пригощати обвинувачений. Далі від банкомату обвинувачений повів учасників слідчого експерименту до місця, де за його версією вони розпивали алкоголь (початок руху 06:01).

Рухаючись маршрутом від банкомату учасники слідчого експерименту вийшли з вулиці Тобілевича о 00:07:38 на вулицю ОСОБА_21 , назву якої зафіксовано о 00:07:47 хв. Далі о 00:08:06 обвинувачений зупинив учасників на вулиці ОСОБА_21 , поруч із місцем, де за його версією, вони розпили алкоголь потерпілого. Далі обвинувачений вказав на те, що його товариш, ОСОБА_29 (повне ім`я якого вказав як ОСОБА_30 ), пішов у « ОСОБА_12 » купити ще алкоголь. В час відсутності ОСОБА_29 обвинувачений показав, що він із потерпілим продовжив рух тією ж вулицею і у тому ж напрямку. На шляху вони почали один одного «грузити». Зокрема потерпілий запитав в обвинуваченого «Чого ти до мене пристав?», а той йому відповів «Ти сам запропонував випити». Тобто між учасниками розпочався словесний конфлікт. Обвинувачений уже «заївся» на потерпілого і хотів його бити, але потерпілий побіг (показує напрямок праворуч) і обвинувачений - за ним. Потерпілий хотів втекти в бар.

Далі о 00:10:48 камерою зафіксовано вхід до ринку «Привокзальний», біля якого учасники зупинились (тобто на перехресті вилиць ОСОБА_21 та ОСОБА_31 ), де обвинувачений сказав, що саме тут він уже хотів бити потерпілого, але він почав втікати з цього місця і обвинувачений почав бігти за ним (показав напрямок руху на та вулицю ОСОБА_31 ). Далі обвинувачений зупинив учасників слідчого експерименту поруч із кафе із назвою «Корчма». Зазначив, що потерпілий намагався втекти в кафе двічі. Один раз він схопив його «за шкапарку» і відтяв в сторону та запропонував розібратись лицем до лиця, як чоловік з чоловіком. Далі обвинувачений на статистові показав, що за фактом взяв потерпілого за плечі, вдарив правою рукою по обличчі, потерпілий падав «ломом» на дорогу, як виразився обвинувачений, де обвинувачений продовжив наносити удари, наніс три удари кулаком. Ногою також вдарив, але «з легенька», точно не сильно, не пам`ятав куди саме, можливо по нозі, але точно не по обличчі. Телефон у потерпілого впав і обвинувачений, після нанесення ударів цей телефон підняв, зазначивши, що люди ходили повз у двох напрямках. При цьому, під час слідчого експерименту озвучив про те, що «затупив у тому, що взяв той телефон в руки». Також суд звертає увагу на те, що обвинувачений, під час всього слідчого експерименту, неодноразово називав обличчя потерпілого ніяк інакше, як «морда». Далі обвинувачений показав, що пішов у напрямку Приміського вокзалу, де зустрів свого друга, який саме у той момент переходив дорогу на Приміський вокзал. Тож вони разом сіли у автобус, яким поїхали у ОСОБА_8 . Зазначив, що дорогою розказав товаришу про те, що сталося і що він взяв телефон. Товариш почав його засуджувати, оскільки тепер у них будуть проблеми. Другу сказав, що хотів його поламати. Пізніше обвинувачений додав, що товариш сказав, що цей телефон потрібно віддати поліції, однак обвинувачений сказав, що в поліцію не піде, бо скажуть що він вкрав. Тоді друг запропонував, щоб матір обвинуваченого пішла у поліцію і віддала телефон.

Зазначив, що у ОСОБА_32 обвинувачений із товаришем розпили придбаний товаришем алкоголь. У результаті чого обвинувачений був в стані сильного алкогольного сп`яніння, сказавши, що був «як дуб». Телефон поставив собі під подушку і заснув (телефон вимкнув, сім карту не виймав). Орієнтовно о першій годині ночі, обвинувачений дрімав, почувши як товариш сказав, що телефон дзвонив. Але обвинувачений на нього увагу не звертав і заснув далі. На 16:53 хв. зазначив про те, що добровільно віддав телефон працівникам поліції.

Далі о 00:17:19 уточнив, що спершу вдарив долонею (показав на статисту нанесення удару по лівій стороні обличчя), далі показав, що схопив потерпілого за куртку біля шиї і повалив на землю, а кулаком (тричі замахувався на статиста і тричі промовив «раз» «два» «три») бив уже тоді, коли той був на землі. Удари також наносив у ліву частину обличчя. Зазначивши про те, що якщо б він наносив цілий удар, то «вирубив» би потерпілого уже після першого. При цьому показав на собі, як саме потерпілий затрусився і впав (00:18:04). Далі о 00:18:20 звернув увагу на те, що у нього рука опухла. Вона у нього після травми, тому опухає від найменшого удару. З 00:18:27 обвинуваченим зазначено про те, що він показав все що йому відомо, більше нічого доповнити не може, захисником зазначено про відсутність зауважень, що також відображено у протоколі слідчої дії. Крім цього, на запитання слідчого про добровільність його показів чи здійснення будь-якого тиску, обвинувачений чітко та однозначно заперечив здійснення на нього будь-якого тиску, додавши, що покази надавав добровільно, а працівники поліції «нормальні» (том 2, а.с. 79-83). При цьому, на запитання прокурора, поставлене обвинуваченому в ході його допиту 15.11.2024 про те, чи підтверджує він дійсність даних слідчого експерименту за його участі, обвинувачений відповів ствердно;

протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису. Відповідно до якого 13.02.2023 у період 10:10-10:20 слідчим ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_22 , у магазині «Близенько» ПП «Мережа Сервіс Львів», розташованому за адресою: АДРЕСА_4 , у присутності ОСОБА_33 , при ознайомленні із змістом технічних приладів, встановлено, що на них знаходиться відеозапис з назвою «XVR_ch15_main_0000_3500», формату mp4, який вилучено із залишенням володільцю опису вилучених речей та документів (том 2, а.с. 85);

протокол огляду предмета від 13.02.2023, відповідно до якого оглянуто оптичний диск із файлом «XVR_ch15_main_0000_3500», формату mp4, із даними відеозапису зовнішньої камери спостереження, розташованої на фасаді магазину « ІНФОРМАЦІЯ_10 », розташованого по АДРЕСА_4 . Відповідно до указаного протоколу та відтвореного у судовому засіданні відеозапису додатка до протоколу огляду предмета встановлено, що 11.02.2023 о 19:10, повз магазин, в сторону вулиці Алли Горської у м. Львові проходять дві невідомі особи, чоловічої статі, один із капішоном на голові, схожий на обвинуваченого, інший - на потерпілого. Надалі о 19:14:08, особа, схожа на обвинуваченого біжить по вулиці ОСОБА_21 у протилежному напрямку (том 2, а.с. 86-89);

протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису. Відповідно до якого 13.02.2023 у період 10:40-11:00 слідчим ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_22 , у присутності ОСОБА_34 , при ознайомленні із змістом технічних приладів, встановлено, що на них знаходиться відеозапис з назвою «ch05_2639», формату mp4, який вилучено із залишенням володільцю опису вилучених речей та документів (том 2, а.с. 92);

протокол огляду предмета від 13.02.2023, відповідно до якого оглянуто оптичний диск із файлом «ch05_2639», формату mp4, із даними відеозапису зовнішньої камери спостереження по АДРЕСА_2 . Відповідно до указаного протоколу та відтвореного у судовому засіданні відеозапису додатка до протоколу огляду предмета встановлено, що о 19:11:40 на початку АДРЕСА_2 камерою зафіксовано силуети двох осіб, між якими відбувається бійка (том 2, а.с. 93-95);

протокол огляду предмета від 22.02.2023, відповідно до якого оглянуто оптичний диск із файлами отриманими із камери відео спостереження №0_Тобілевича_Городоцька, з 18:00-19:00 за 11.02.2023, розташованої на бетонному стовпі на кільці дороги по АДРЕСА_2 , із видом на банкомат, поруч із яким розпочались події.

Встановлено, що на диску записано два фали, формату mp4:

«О_Тобілевича - Городоцька_4152_to_0100» та

«О_Тобілевича - Городоцька_0000_to_4150».

Відповідно до даних протоколу та відтвореного у судовому засіданні файлу з назвою: «О_Тобілевича - Городоцька_4152_to_0100» встановлено, що 11.02.2023, о 18:56:02 до банкомату, розташованого на куті АДРЕСА_5 , рухаючись з права на ліво, підходить чоловік у куртці чорного кольору. Двоє інших осіб, які йшли за ним, тобто також рухались в напрямку з права на ліво, один із яких у куртці сіро-чорного кольору (сірого зверху), о 18:56:04 також зупинились на початку вулиці Тобілевича, 1, поряд з іншим банкоматом. Надалі, о 18:56:50 чоловік із банкомату з вулиці Городоцької підійшов до двох інших чоловіків та зупинився поруч із ними, тобто біля банкомату зі сторони Тобілевича, 1. Чоловіки залишались на місці до кінця запису, один із них проводив певні дії у банкоматі (том 2, а.с. 97-102).

Також судом досліджено процесуальні рішення у кримінальному провадженні та Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, який відповідно до Положення «Про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженого Наказом Генерального прокурора 30.06.2020 № 298, є згенерованим програмними засобами ведення Реєстру документом, що засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за визначеними у пункті 3 цієї глави параметрами, актуальними на момент його формування (згідно з ч. 2 ст.84 КПК витяг ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів).

Зокрема, судом досліджено:

постанову від 12.02.2023, про створення групи слідчих (том 2, а.с. 44);

постанову від 12.02.2023, про призначення групи прокурорів (том 2, а.с. 45);

постанову від 12.02.2024, про зміну групи прокурорів у кримінальному провадження (том 2, а.с. 5);

постанову від 10.04.2023 про зміну попередньої правової кваліфікації у кримінальному провадженні, відповідно до якої, з урахуванням даних судово-медичної експертизи, указане кримінальне провадження перекваліфіковано з ч. 4 ст. 186 КК України на ч. 4 ст. 187 КК України (том 2, а.с. 112);

постанову від 12.02.2023, про визнання речових доказів та долучення до матеріалів кримінального провадження, відповідно до якої речовим доказом визнано мобільний телефон «Хіаоmі Redmі 9а», у корпусі синього кольору ІМЕІ2: НОМЕР_1 : ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із вставленою сім картою мобільного оператора «Киїївстар», м.т. НОМЕР_3 (том 2, а.с. 58);

постанову від 12.02.2023, про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, яка перебувають у володіння ПП «Мережа Сервіс Львів» та стосуються магазину «Близенько», розташованого за адресою: м. Львів, вул. Федьковича, 24 (том 2, а.с. 84);

постанову від 13.02.2023, про визнання речових доказів та долучення до матеріалів кримінального провадження, відповідно до якої речовим доказом визнано диск CD-R із написами на ньому « Maxell CD-R 700 mb 80 min up to 52 x cpmpact disk Recorbable », із записом камери відео спостереження, отриманої у ПП «Мережа Сервіс Львів» (том 2, а.с. 90);

постанову від 12.02.2023, про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, яка перебувають у володінні ТЦ «Привокзальний ринок» та стосується камер відео спостереження, розташованих по АДРЕСА_2 (том 2, а.с. 91);

постанову від 13.02.2023, про визнання речових доказів та долучення до матеріалів кримінального провадження, відповідно до якої речовим доказом визнано диск CD-R із написами на ньому « Maxell CD-R 700 mb 80 min up to 52 x cpmpact disk Recorbable », із записом камери відео спостереження, розташованої на бетонному стовпі по вулиці Алли Горської (том 2, а.с. 96);

постанову від 22.02.2023, про визнання речових доказів та долучення до матеріалів кримінального провадження, відповідно до якої речовим доказом визнано диск CD-R із написами на ньому «Axent ich liebe perfection DVD+R RW dvd+r 4,7GB 120 min 16X», із записом камери відео спостереження Тобілевича Городоцька за 11.02.2023 з 18:00 по 19:00 (том 2, а.с. 103);

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000129 від 12.02.2023, сформований 16.02.2023 та 12.02.2023, з якого вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_5 від 11.02.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про те, що 11.02.2023, близько 10 год. 10 хв., невідома особа, перебуваючи по АДРЕСА_2 , навпроти кафе «Корчма», в умовах воєнного стану, відкрито із застосуванням фізичної сили, заволоділа мобільним телефоном торгової марки «Xiaomi Redmi 9а», вартістю 4000,00 грн., чим заподіяла матеріальну шкоду ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У Витягу від 16.02.2023 також містились відомості про підозрювану особу, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 2, а.с. 23-25);

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000129 від 12.02.2023, сформований 10.04.2023, із зміненою кваліфікацією (том 2, а.с. 113).

Процесуальні рішення, наведені у вироку прямо підтверджують той факт, що досліджені в судовому засіданні докази, які суд визнає належними та допустимими, зібрані в порядку встановлену законом та жодного сумніву у своїй законності та правдивості не викликають.

При цьому суд зауважує, що стороною захисту належність та допустимість доказів, у порядку, встановленому КПК України, не оспорюється, висновки експертів під сумнів не ставляться, правильність кваліфікації не оспорюється.

Відповідно до ч. 3ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У силу ст. 337 КПК України cудовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а це, зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З урахуванням вищенаведених положень процесуального законодавства, заслухавши доводи сторін, оцінивши кожен наданий суду доказ щодо належності, допустимості, достовірності та у сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд встановив, що пред`явлене обвинувачення доведено у повному обсязі. Підстав для зміни правової кваліфікації судом також не встановлено.

Суд констатує, що у цьому провадженні, поза розумним сумнівом, має місце доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого в умовах дії воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.187 КК України.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, беручи до уваги висновок судово-медичного експерта, покази потерпілого, обвинуваченого, даних слідчого експерименту, беручи до уваги час, спосіб нанесення, кількість і локалізацію відповідних ударів, що узгоджуються із кількістю і локалізацією відповідних травм, зовнішній вигляд потерпілого після отримання відповідних травм, його самопочуття, яке він описав в судовому засіданні, беручи до уваги те, що саме після цих травм він кардинально змінив плани (не їхав в село, а хотів звернутися до знайомих, щоб ті йому допомогли, а у результаті звернутися по допомогу до поліції), беручи до уваги також зовнішній вигляд руки обвинуваченого, опухлість якої він продемонстрував після нанесення нею побоїв потерпілому в ході слідчого експерименту, дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом завдання потерпілому 11.02.2023 тих тілесних ушкоджень, які є підставою для відповідної кваліфікації кримінального правопорушення та заподіяння цих ушкоджень саме обвинуваченим.

Щодо речового доказу, мобільного телефону, то попри те, що його отримано у приміщенні ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області, суд бере до уваги наявність сукупності доказів, які вказують на добровільність його видачі обвинуваченим працівникам поліції, зокрема про це ним зазначено у письмовій заяві, чітко підтверджено в ході проведення слідчого експерименту, проведеного у статусі підозрюваної особи, за участі захисника, додатково зазначено в ході судового розгляду, зокрема під час допиту обвинуваченого в суді.

Крім цього, навіть у випадках отримання речових доказів під час особистого обшуку, за відсутності протоколу затримання особи, Верховний Суд не вважає виправданим беззастережно поширювати на оцінку допустимості речових доказів підходи, які застосовуються до оцінки показань (постанова від 15.06.2021 у справі № 204/6541/16-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/97736430). Передусім слід врахувати те, що речові докази, на відміну від показань, існують незалежно від волі особи, і такий підхід Верховний Суд сформулював у низці своїх рішень (постанови від 18.02.2021 у справі № 193/375/19, https://reyestr.court.gov.ua/Review/95111164; від 25.06.2019 у справі № 423/1766/16, https://reyestr.court.gov.ua/Review/82769623; від 08.12.2020 у справі № 686/19218/17, https://reyestr.court.gov.ua/Review/93505741, від 29.10.2019 у справі № 464/7974/15-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/85443539, тощо).

Крім цього, судом враховується позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 31.08.2022 у справі № 756/10060/17 ( https://reyestr.court.gov.ua/Review/106141457), у якій, беручи до уваги послідовність викладення в диспозиції правової норми ст. 2 КПК України наведених у ній завдань кримінального провадження, Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

Крім цього, оцінюючи указаний доказ як допустимий, суд враховує, що судом касаційної інстанції вже неодноразово констатувалося (зокрема, востаннє у постанові від 09.07.2024 у справі № 678/428/23, https://reyestr.court.gov.ua/Review/120314108), що затримання є несподіваною дією, а отже участь захисника з цього моменту є неможливою.

Суд констатує те, що під час судового розгляду ніким із учасників провадження не ставилось під сумнів походження речового доказу, його надійність і достовірність.

Тож, з урахуванням зазначених вище мотивів та висновків Верховного Суду, у суду відсутні будь-які підстави вважати указаний доказ недопустимим і вилучати його з числа доказів.

Між тим, беручи до уваги указану постанову Верховного Суду від 09.07.2024 у справі № 678/428/23, суд, що розглядає справу, за відсутності протоколу про затримання особи, має врахувати, що сам факт відсутності протоколу про затримання особи у матеріалах кримінального провадження жодним чином не свідчить про недопустимість всіх отриманих у подальшому доказів у цьому провадженні або ж про недопустимість слідчих дій. Означене порушення прав особи, яке виразилося у нескладанні протоколу про затримання, несвоєчасному складанні протоколу про затримання або ж про затримання особи раніше, аніж це зазначено у протоколі затримання може бути усунуте шляхом констатації судом того часу затримання, коли воно реально відбулося.

Відповідно до статті 209 КПК, особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Суд зазначає, що у справі відсутній протокол затримання обвинуваченого. Сам обвинувачений стверджував, що він був затриманий працівниками поліції 12.02.2023, коли він спав за місцем проживання, а в ночі, орієнтовно о 02 год. 00 хв., до нього прибули працівники поліції.

Фактично з цього часу обвинувачений був змушений залишатися біля працівників поліції та був доставлений ними з смт. Любінь Великий Львівської області до м. Львова до приміщення ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області, що також випливає із наданого протоколу огляду, складеного 12.02.2023, у період 03:30 - 04:10, а ухвалою слідчого судді від 13.02.2023, до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, тобто був взятий під варту в залі суду.

Суд критично ставиться до показів обвинуваченого, як в частині відсутності умислу на заволодіння чужим майном, так і в частині його показів щодо наміру його потім повернути, та вважає їх такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене, або применшення значення своїх дій.

Водночас суд звертає увагу на те, що покази обвинуваченого були непослідовними та нелогічними у цій частині. У судовому засіданні він не давав чітких, послідовних та зрозумілих відповідей в ході його допиту, які б узгоджувались з іншими даними.

Зокрема, він то зазначав про те, що не бачив падіння телефону, не бачив де саме у якій кишені тримав потерпілий телефон і чи це були кишені штанів чи куртки. Просто побачив телефон уже на поверхні з боку, після нанесення ударів. То зазначає про те, що телефон у нього з кишені впав, а обвинувачений у нервах його забрав. При цьому, обвинувачений не зміг пояснити, чому злякавшись, розгубившись і намагаючись втекти з місця події, він все ж таки знайшов час роздивлятись і знайти телефон синього кольору, падіння якого він не бачив, у нічний період доби, на погано освітлювальній вулиці, на темній поверхні, без снігового покриття. Крім цього, незрозуміло також те, чому, якщо обвинувачений не володіючи інформацією про телефон потерпілого, про його місце знаходження, а виявивши його випадково, на відстані орієнтовно півтори метри від нерухомого тіла потерпілого, дійшов висновку про те, що цей телефон належить саме потерпілому, і що саме йому його слід повернути, навіть шляхом звернення у поліцію, а не будь-якій іншій особі.

Версія обвинуваченого щодо бажання знищити телефон, а потім його повернути також є непослідовною. Зокрема, телефон він не знищив, хоча мав таку можливість, а в результаті користування указаним телефоном у ньому змінено паролі доступу та завантажено нові ігри.

Також обвинувачений не послідовний у тому, як і кому саме він намагався б повернути телефон. Версія про намір звернутися в поліцію, озвучена у судовому засідання, спростована матеріалами досудового розслідування. Зокрема, спершу він дотримувався версії про повернення телефону із залученням його матері та категоричною відмовою від самостійного відвідування поліції, щоб там не сказали, що він вкрав. Однак, в ході судового засідання, під час його допиту обвинувачений тримався версії про те, що мав твердий намір вранці самостійно повернути телефон, а якраз матері нічого про це не розповідав і та поїхала додому у Закарпатську область.

Крім цього, версія про бажання повернути телефон і очікування дзвінка з цього приводу, також не знайшла свого підтвердження, оскільки телефон він вимкнув, а сім карту не виймав. Крім цього, в ночі він не піднімав жодного телефону, хоча о першій годині ночі 12.02.2023, якийсь телефон дзвонив.

Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що обвинувачений, за наявності бажання повернути телефон, не перевірив книги контактів чи журналу дзвінків у телефоні потерпілого, не повідомив інших осіб з оточення потерпілого про бажання повернути телефон, при цьому він таку можливість мав, ураховуючи заміну паролю на вхід.

Тож доводи обвинуваченого є неспроможними і не впливають на висновки суду про доведення факту вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.187 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення та обставин його вчинення.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, вчиненим умисно та в умовах дії воєнного стану, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, наявність корисливих мотивів, особу винного, який раніше не судимий, не одружений, на утриманні не має ні дітей, ні осіб похилого віку, має базову середню освіту, офіційно не працевлаштований, не перебуває на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, не є особою з інвалідністю.

Відповідно до обвинувального акта, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Суд не погоджується з доводами сторони захисту у наявності обставини, яка пом`якшує покарання, а саме: добровільного відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди. На підтвердження указаної обставини захисником надано засвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_36 заяву потерпілого від 06.10.2023, зареєстровану у реєстрі за №1685. Відповідно до указаної заяви потерпілий не має до обвинуваченого претензій (матеріальних та моральних) з приводу вчиненого нападу, з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Відповідно до супровідного листа захисника, останній залучив указаний документ для підтвердження саме цієї обставини.

На противагу доводам захисника слід зазначити, що обставиною, яка пом`якшує покарання, у розумінні ст. 66 КК України є добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди. Відсутність претензій до обвинуваченого з боку потерпілого не є такою обставиною (постанова Верховного Суду від 01.08.2024 у справі № 344/17725/23, https://reyestr.court.gov.ua/Review/120860295).

Також суд не погоджується із тезою захисника про наявність щирого каяття, як обставини, яка пом`якшує покарання, адже, на думку суду, воно носить лише формальний характер.

Згідно з правовими позиціями викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 166/1065/18, від 20.08.2020 у справі № 750/1503/19, розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність відбувати покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка про визнання особою своєї винуватості, а відповідне ставлення до вчиненого, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд.

Судом під час розгляду кримінального провадження не встановлено таких критеріїв ні з матеріалів кримінального провадження, ні під час судового розгляду з поведінки обвинуваченого.

Навпаки, у даній справі, зважаючи на попередні висновки суду, мало місце саме уявне визнання обвинуваченим своєї провини. Крім цього, на переконання суду відсутній щирий жаль з приводу вчиненого, як і осуд своєї поведінки.

Суд не може залишити поза увагу твердження обвинуваченого, відповідно до яких він, коли вчинив указане кримінальне правопорушення, перебував під впливом маніпуляції потерпілого, тобто по суті звинувачував самого потерпілого у тому, що сталося. Тому, хоча обвинувачений стверджував, що зрозумів свою помилку і на момент вчинення не розумів наслідків свого вчинку, то на переконання суду, таке нерозуміння не свідчить про жаль з приводу вчиненого, а швидше вказує на жаль з приводу того, що це призвело до його подальшого звинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Суд бере до уваги те, що під час слідчого експерименту обвинувачений озвучив про те, що «затупив у тому, що взяв той телефон в руки». Що абсолютно не свідчить про жаль з приводу нанесених тілесних ушкоджень. Також суд звертає увагу на те, що обвинувачений, під час всього слідчого експерименту, неодноразово називав обличчя потерпілого ніяк інакше, як «морда». Крім цього, в ході судового розгляду також зазначив про те, що він просто намагався втекти із місця події, побачивши кров людини і злякавшись, що міг її вбити. При цьому, указаний страх не став йому на заваді того, аби роздивлятись, по його ж версії подій, і знайти телефон. Крім цього, на запитання про те, чи повертався обвинувачений думками про потерпілого, про доцільність повідомлення його родичів про подію і місцезнаходження потерпілого, якого як стверджував обвинувачений, він злякався, що міг вбити - обвинувачений відповів, що ні.

Також судом не встановлено, а стороною захисту не заявлено про наявність такої обставини, як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Указаний висновок суд пояснює тим, що обвинуваченого фактично було розшукано працівниками поліції далеко за межами місця вчиненого кримінального правопорушення, і, як випливає із даних, з`ясованих у судовому засіданні до цього моменту на речовому доказі замінено пароль на вхід. На момент прибуття працівників поліції обвинувачений спав, а телефон був із ним поряд, тобто його розшукали саме за місцем знаходження мобільного телефону. Тому відсутні будь-які підстави вважати про те, що речовий доказ було б не віднайдено без його видачі обвинуваченим. Щодо його участі у слідчому експерименті, то він також не свідчить про активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки в ході цієї слідчої (розшукової) дії обвинувачений продемонстрував свою версію подій.

Отож, в ході судового розгляду не встановлено обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Суд бере до уваги те, що захисник у судових дебатах просив про одночасне застосування статей 69 та 75 КК України.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, у тому числі щодо застосування відповідних норм матеріального і процесуального права.

Разом із тим, у разі визнання можливим призначення особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, та одночасного звільнення від його відбування з випробуванням, вимоги до вмотивованості такого рішення підвищуються з огляду на деяку відмінність підстав для застосування ст. 69, 75 КК України.

Під час призначення покарання на підставі ст. 69 КК України беруться до уваги саме обставини, що пом`якшують покарання, яких має бути встановлено не менше двох, а також дані про особу винного, що мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого діяння (ч. 1 цієї статті). Натомість мотивування рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням здійснюється окремо, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, а також інших обставин справи (ст. 12, ч. 1 ст. 75 КК України).

Розмежування підстав застосування як ст. 69, так і ст. 75 цього Кодексу зумовлено необхідністю запобігання випадкам подвійного врахування й оцінки зазначених обставин, що може призвести до невиправданого пом`якшення покарання.

Наведений підхід застосовується в усталеній практиці Верховного Суду.

За ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики.

Верховний Суд за результатами перегляду рішень, у яких судами вирішувалося питання щодо застосування ст. 69 КК України, у справах № 725/5266/20, № 170/667/21, № 490/2354/21, № 557/970/21, № 554/8674/18, № 336/4259/18 та № 759/22397/19 висловив правові позиції щодо умов застосування вказаної норми.

Так, у постанові від 26.10.2022 у справі № 725/5266/20 Верховний Суд, погоджуючись з доводами прокурора про неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень ст. 69 КК України стосовно засудженого зазначив, що, оцінюючи правильність застосування судом апеляційної інстанції кримінально-правової норми, передбаченої ст. 69 КК України, Суд виходить з того, що відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених статтями 50, 65 вказаного Кодексу, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів як самим засудженим (спеціальна превенція), так і іншими особами (загальна превенція). Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

За частиною 1 ст. 69 КК України надано суду дискреційні повноваження призначити більш м`яке покарання, ніж зазначене в санкції статті за відповідний злочин, виключно за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Це означає, що певні обставини (або їх сукупність) одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі України про кримінальну відповідальність: вони визнані судом такими, що пом`якшують покарання, відповідно до частин 1 та/або 2 ст. 66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

З урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. Водночас таке рішення суд може ухвалити лише за наявності обґрунтованого переконання в тому, що застосування положень ст. 69 КК дозволить досягти кожної із встановлених у кримінальному законі цілей його застосування до винного, що має знайти відповідне переконливе відображення в мотивах постановленого судом рішення.

Взаємне поєднання обставини (обставин), яка пом`якшує покарання, з обставиною (обставинами), яка істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу, які належним чином характеризують винуватого, є підставою до застосування положень ст. 69 КК України. Призначення більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції кримінально-правової норми, можливе лише в тому випадку, коли встановлені у справі обставини (з урахуванням даних про особу) у своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим, де зміст поняття «явно несправедливе покарання» охоплює не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру, яка вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним законом у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене для досягнення його цілей, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, та дані про особу винного.

Отже, підставою призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визначено дві групи обставин, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, що мають враховуватися в їх сукупності. При цьому принаймні одна з установлених обставин має істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК України і тих статей Особливої частини цього Кодексу, які визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину в Особливій частині КК України, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Тобто суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали б знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину (постанова Верховного Суду від 11.05.2021 у справі № 336/4259/18).

Тож застосування положень ст. 69 КК України, надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи (постанови Верховного Суду від 30.08.2021 у справі № 554/8674/18, від 19.10.2022 у справі №170/667/21).

Підстав для застосування до обвинуваченого ст.69 КК України суд не вбачає, з огляду на відсутність у провадженні сукупності обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і за переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Відповідно й немає підстав для застосування ст. 75 КК України.

Тому суд за встановлених обставин уважає, що справедливим, необхідним та достатнім є призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної межі санкції статті, з конфіскацією майна, крім житла.

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Відповідно до квитанції №00666, речовий доказ у кримінальному провадженні №0000129, а саме спец пакет №3860829, із мобільним телефоном марки «Хіаоmі», передано до камери зберігання речових доказів ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області.

У межах кримінального провадження №0000129 від 12.02.2023 ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 13.02.2024 у справі №465/830/23 (провадження №1-кс/465/523/23) накладено арешт на мобільний телефон «Хіаоmі Redmі 9а» у корпусі синього кольору ІМЕІ2: НОМЕР_1 : ІМЕІ2: НОМЕР_2 із вставленою сім картою мобільного оператора «Киїївстар» м.т. НОМЕР_3 (том 2, а.с. 59-60).

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. За наведеного, арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 13.02.2024 у справі №465/830/23 (провадження №1-кс/465/523/23) слід скасувати.

Відповідно до ст. 124 КПК України, процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави. А тому, з обвинуваченого ОСОБА_7 потрібно стягнути документально підтверджені судові витрати на залучення експерта на суму 755,12 грн. (висновок судової товарознавчої експертизи від 20.02.2023 № СЕ-19/114-23/3099/-ТВ).

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі, з конфіскацією майна, крім житла.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 залишити попередній у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Строк відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк відбування покарання строк з часу затримання ОСОБА_7 та перебування під вартою - з 12 лютого 2023 року по день набрання вироком законної сили.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 13.02.2024 у справі №465/830/23 (провадження №1-кс/465/523/23) накладений на мобільний телефон «Хіаоmі Redmі 9а» у корпусі синього кольору ІМЕІ2: НОМЕР_1 : ІМЕІ2: НОМЕР_2 із вставленою сім картою мобільного оператора «Киїївстар» м.т. НОМЕР_3 .

Речові докази:

- мобільний телефон «Хіаоmі Redmі 9а» у корпусі синього кольору ІМЕІ2: НОМЕР_1 : ІМЕІ2: НОМЕР_2 із вставленою сім картою мобільного оператора «Киїївстар» м.т. НОМЕР_3 , який зберігається у спецпакеті №3860829 у камері зберігання речових доказів ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області - повернути власнику, ОСОБА_5 після набрання вироком законної сили;

диск CD-R із написами на ньому « Maxell CD-R 700 mb 80 min up to 52 x cpmpact disk Recorbable », із записом камери відео спостереження, отриманої у ПП «Мережа Сервіс Львів» - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;

диск CD-R із написами на ньому « Maxell CD-R 700 mb 80 min up to 52 x cpmpact disk Recorbable », із записом камери відео спостереження, розташованої на бетонному стовпі по АДРЕСА_2 - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;

диск CD-R із написами на ньому «Axent ich liebe perfection DVD+R RW dvd+r 4,7GB 120 min 16X», із записом камери відео спостереження Тобілевича Городоцька за 11.02.2023 з 18:00 по 19:00 - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 12 копійок.

На вирок протягом 30-ти діб з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду. Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1