Справа №613/492/24 Провадження № 1-кп/613/117/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Богодухові клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про продовження строку дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000228 від 20.02.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богодухів Харківської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, водія 1 автомобільного взводу підвозу пального та мастильних матеріалів групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, - злочинів, передбачених ч.3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Богодухівського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, - злочинів, передбачених ч.3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України.

24.09.2024 від прокурора надійшло клопотання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою, обґрунтоване з посиланням на наявність ризиків, визначених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та недостатність більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. На думку прокурора, ризик переховування від суду підтверджується тим, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , яка в будь-який час може змінити місце дислокації в іншу область внаслідок бойових дій на території України, що створить умови для його переховування від суду в інших областях України та складність для явки обвинуваченого до суду. Крім того, ОСОБА_5 самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх співслужбовців, маючи вільний доступ до зброї, може незаконно впливати на свідків, понятих, експертів, зокрема, погрожувати їм з метою зміни ними своїх показань, наданих на досудовому розслідуванні, у зв`язку з чим наявний ризик, передбачений пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України. Також зазначив, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може вдатися до самокалічення або симулювати хворобу, з метою ухилитися від кримінальної відповідальності. Перевірка підстав неявки до суду вимагатиме певного часу від сторони обвинувачення, що призведе до необґрунтованого затягування судового розгляду та створить умови для незаконного впливу обвинуваченого на інших учасників кримінального провадження. Крім того, ОСОБА_5 , як військовослужбовець, може вчинити інший злочин самовільне залишення військової частини або дезертирство, тим самим переховуючись та ухиляючись від кримінальної відповідальності. З огляду на викладене, наявні також ризики, передбачені пунктами 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України. З посиланням на рішення Європейського суду з прав людини, прокурор вказує, що з огляду на наявність вказаних ризиків, тяжкість пред`явленого обвинувачення та необхідність забезпечення високих стандартів загальносуспільних інтересів, необхідним заходом забезпечення кримінального провадження є саме тримання обвинуваченого під вартою. Більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти вищезазначеним ризикам, крім того, на адресу прокурора не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за ОСОБА_5 , або клопотання обвинуваченого чи його родичів про можливість внесення застави. Неможливість застосування до обвинуваченого домашнього арешту зумовлена тим, що обвинувачений є військовослужбовцем та підлягає постійному візуальному контролю з метою забезпечення вказаних ризиків. Враховуючи викладене, прокурор стверджує про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 на 60 днів.

Прокурор у судовому засіданні подане клопотання підтримав з підстав, викладених в останньому. Наполягав на наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу. Вважав, що наведені прокурором ризики є недоведеними. Пояснив, що обвинувачений не має наміру незаконно впливати на свідків та потерпілого, оскільки вони вже допитані судом, а також не має наміру та необхідності впливати на експерта, оскільки ОСОБА_5 визнає вину у вчиненні інкримінованого правопорушення. Крім того, з боку обвинуваченого відсутній ризик переховуватися від суду, оскільки він має міцні соціальні зв`язкі у місці постійного проживання. При цьому, оскільки обвинувачений є військовослужбовцем, він потребує реабілітації перед направленням для продовження військової служби, з огляду на викладене, просив обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши доводи клопотання про продовження строку запобіжного заходу, дослідивши письмові матеріали справи, зазначає наступне.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22.02.2024 до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19 квітня 2024 року включно.

Ухвалами Богодухівського районного суду Харківської області від 09.04.2024, від 06.06.2024 та від 01.08.2024 продовжено дію запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою відповідно до 07 червня 2024 року, до 03 серпня 2024 року та до 29 вересня 2024 року включно.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у нього постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; його майновий стан, наявність судимостей, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Судом встановлено, що підставою для обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слугувала обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим злочинів, передбачених ч.3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень була досліджена слідчим суддею під час розгляду питання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , і наразі є предметом розгляду в рамках судового засідання. Обґрунтованість цієї підозри та пред`явленого обвинувачення буде вивчена судом під час розгляду справи по суті та ухвалення одного з рішень, передбачених ст. 373 КПК України.

Судом враховано, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами, за вчинення кожного з яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Також, у даному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може бути виправдане в тому чи іншому випадку тоді, коли є певні ознаки існування суспільного інтересу, що, попри презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слід виходити з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав та інтерсів як суспільства, так і потерпілого. Особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі «Летельє проти Франції»).

Як зазначено у п. 57 рішення Європейського суду з прав людини у справі «K.F. проти Німеччини» факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального розслідування, тобто факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку (рішення ЄСПЛ по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року).

При цьому, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», затримання та тримання особи під вартою можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою розгляду провадження, сприяти якому має тримання під вартою.

Судом взято до уваги те, що обвинувачений є військовослужбовцем, добровільно виконує обов`язки по захисту Батьківщини, однак, наявність у ОСОБА_5 обов`язків, пов`язаних з проходженням військової служби, унеможливить або очевидно ускладнить виконанням ним своїх процесуальних обов`язків, а також створить умови для його переховування та ухилення від суду.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами прокурора про наявність ризику переховування від суду, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Також, беручи до уваги, що обвинувачений є військовослужбовцем, не можна виключити наявність ризику вчинення ним інших дій, направлених на перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, створення конфлікту між виконанням обов`язків військової служби і виконанням процесуальних обов`язків, у т.ч. щодо явки до суду, а отже, не виключається наявність ризику, передбаченого ч.4 ст.177 КПК України.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_5 раніше не судимий, а інкримінований злочин за ч.2 ст.286 КК України є необережним, а також з урахуванням позитивної характеристики, яка надається йому за місцем служби, суд не вбачає наявності ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України - ризику повторного вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, суд зауважує, що ризики, передбачені п.п.1, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, встановлені під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, продовжують існувати та не зменшилися.

Надаючи оцінку доводам захисника про можливість обрання стосовно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, в т.ч. у вигляді домашнього арешту, суд зазначає, що оскільки обвинувачений ОСОБА_5 не відсторонений від посади, а отже, може бути направлений для проходження військової служби в будь-який момент за розсудом командира військової частини, суд позбавлений можливості застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Крім того, у разі заміни запобіжного заходу на домашній арешт і дотримання обвинуваченим умов цього запобіжного заходу, не виключена можливість розцінення командуванням обвинуваченого таких його дій обвинуваченого як самовільного залишення військової частини і порушення стосовно нього ще одного кримінального провадження. Вказана обставина очевидно ускладнить або унеможливить розгляд судом даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 за ч.3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України.

Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу (зокрема, особистого зобов`язання, особистої поруки), на думку суду, не здатне запобігти вищезазначеним ризикам.

Враховуючи те, що судом не допитаний судовий експерт, а відтак, не виключається можливість виникнення необхідності у призначенні повторної експертизи за клопотанням учасників справи, суд вважає, що на даному етапі судового провадження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави не здатне виключити ризики, передбачені п.п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, та не сприятиме швидкому та об`єктивному судовому розгляду.

Наразі обставин, які б беззаперечно свідчили про повне усунення ризиків, наявність яких була підставою для обрання запобіжного заходу, обвинуваченим та захисником не наведено.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Отже, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 в разі визнання винним у вчиненні злочинів, у яких він обвинувачується, а також особливості його статусу як військовослужбовця та пов`язані з цим ризики, не залежні від самого обвинуваченого, беручи до уваги стадію, на якій перебуває судовий розгляд даного кримінального провадження, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 25 листопада 2024 року включно.

Керуючись ст.ст. 176-178,183, 196, 197, 331, 371, 372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника про заміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити дію запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 25 листопада 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1