Справа № 545/3019/24
Провадження № 1-в/545/435/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 рокум. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника установи виконання покарань ОСОБА_4 ,

засудженої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві клопотання засудженої ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

До Полтавського районного суду Полтавської області надійшло клопотання засудженої ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення, в обґрунтування якого зазначено, що остання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, крім того вона є інвалідом третьої групи та має поганий стан здоров`я.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши про відсутність підстав для його задоволення, оскільки протягом всього строку покарання поведінка засудженої була нестабільною.

Засуджена ОСОБА_5 просила клопотання задовольнити, оскільки вона працевлаштована, стала на шлях виправлення та має хвору матір, наркотичні засоби багато років не вживає, з потерпілою підтримує дружні стосунки.

Представник адміністрації виправної колонії просив клопотання засудженої задовольнити.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали подання та особової справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно з частиною 2 статті 537 Кримінального процесуального кодексу України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати такі питання, зокрема, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Як встановлено судом, що ОСОБА_5 засуджена 24.09.2019 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 121 ч. 1, 75,76 ч. 3 п. 2, 76 ч. 1 п. 1, п. 2 до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки. 05.12.2019 року іспитовий строк скасовано та направлено в місця позбавлення волі на 5 років.

Початок строку покарання: 20.01.2020 року, кінець строку покарання: 20.01.2025 року. Фактично відбутий строк покарання станом на 19.07.2024 року складає 04 роки 06 місяців. Невідбутий строк покарання станом на дату розгляду подання 05 місяців 19 днів.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці. Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та відбув 1/2 строку покарання.

Умовно-дострокове звільнення має важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої статтею 50 Кримінального кодексу України. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як визначено статтею 6 Кримінально-виконавчого кодексу України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потреб у наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправній установі.

Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ неодноразово звертали увагу судів на те, що під час вирішення питання про сумлінну поведінку та ставлення до праці в разі вирішення питання про можливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення, слід відрізняти пристосовування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання від виправлення засуджених.

У даному випадку, хоча відбутий засудженою строк покарання і узгоджується з вимогами ст. 81 КК України, проте наразі застосування її положень є передчасним та невиправданим, оскільки необхідність у подальшому відбуванні покарання не відпала і до моменту звільнення мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, наразі не досягнута.

Так, згідно досліджених судом матеріалів особової справи, ОСОБА_5 у місцях позбавлення волі знаходиться з 20.01.2020 року, під час перебування в ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)» характеризувалась незадовільно, 1 раз притягувалась до дисциплінарної відповідальності із застосуванням стягнення у вигляді догани за зберігання забороненого предмета (мобільного телефону), яке погашене, заохочень не мала та не працювала.

Далі також у ході етапування в ДУ Харківський слідчий ізолятор» засуджена отримувала стягнення у вигляді догани від 30.08.2021 року, яке станом на сьогодні погашене.

У ході відбування покарання в ДУ «Чернігівська виправна колонія (№44) із 25.06.2020 року ОСОБА_5 характеризувалась посередньо, стягнень і заохочень не мала, протягом декількох місяців виконувала роботи на підприємстві.

Засуджена ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 20.01.2020 року. За час відбування міри покарання в державній установі «Надержинщинська виправна колонія (№ 65)» працевлаштована у виробничій бригаді №15, швачкою. До роботи відноситься добросовісно, поставлені завдання виконує вчасно та якісно. За час відбування покарання характеризується позитивно. За весь період відбування покарання мала 4 заохочення та 5 стягнень, які погашені в установленому законом порядку. До складу злочинної ієрархії не відноситься, злочинні «традиції» не підтримує, не прагне до лідерства. Жаргоном не володіє. Вину у скоєному злочині визнає, в межах виконавчого провадження сплатила в рахунок відшкодування за цивільний позовом.

Згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженої ОСОБА_6 . із урахування аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженої, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-вихованої роботи (за підсумком (загальним балом) розділів ІІ-VI): 73 бали. Засуджена стала на шлях виправлення та має бути представлена на умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (згідно ст. 81 КК України) ? 65 балів.

Дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Як вбачається з матеріалів особової справи, процес отримання ОСОБА_5 заходу заохочення без стягнень почав здійснюватися лише з 04.01.2024 року, в той час як засуджена перебуває в місцях позбавлення волі з 20.01.2020 року, тобто такий процес не мав місце протягом більше 4 років, а спостерігався лише в періоду часу безпосередньо перед виникненням формальних передумов для розгляду питання про застосування положень ст. 81 КК України. Крім того, як зазначає ОСОБА_5 , вона є інвалідом третьої групи, має захворювання, проте як свідчать матеріали особової справи, остання перебувала на лікуванні не постійно, а лише певний проміжок часу, в той час як протягом всього строку відбування покарання, її поведінка була нестабільною та, зокрема, проходження нею лікування не завадило отримати їй більшу кількість стягнень, аніж заохочень.

Зазначене вище узгоджується з тим, що за рішеннями комісії виправної колонії № 30 від 19.10.2021 року, № 21 від 02.08.2022 року, № 19 від 21.09.2023 року через відсутність необхідного процесу виправлення засудженої було неодноразово відмовлено в поданні матеріалів про застосування щодо останньої положень ст.ст.101, 82 та 81 КК України

Той факт, що ОСОБА_5 має матір, яка хворіє та потребує догляду, не свідчать про доведення засудженою свого виправлення протягом відбування покарання в місцях позбавлення волі, не є доцільною та мотивованою підставою для задоволення поданої нею заяви про її умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд також зауважує, що застосовані до ОСОБА_5 5 стягнень, у тому числі за злісне порушення встановленого порядку відбування покарання (зберігання забороненого предмета) хоча й погашені наразі, проте свідчать про її схильність до свідомого систематичного порушення встановлених КВК України заборон шляхом ігнорування попередньо накладених стягнень і те, що вона, будучи обізнаною з правилами поведінки в місцях позбавлення волі в ході відбування покарання за одним із попередніх вироків, належних висновків для себе не зробила після вчинення умисного тяжкого злочину, натомість продовжила протиправну поведінку в місцях позбавлення волі.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_5 , що ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 15.05.2024 року, яка залишена в силі ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24.06.2024 року, задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_5 відмовлено в умовно-достроковому звільненні.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що матеріалами особової справи засудженої ОСОБА_5 доведено, що поведінка останньої протягом усього періоду відбування покарання не вказувала на її неухильне бажання стати на шлях виправлення, а навпаки, хоч у поведінці ОСОБА_5 спостерігаються позитивні тенденції, однак, це не засвідчує виправлення особи та даний факт не є безумовним критерієм застосування щодо засудженої умовно-дострокового звільнення. Висновки про виправлення особи слід робити не лише за період, який безпосередньо передує моменту, коли строк добігає кінця, після чого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні впродовж значної частини цього строку. Поведінка ОСОБА_5 не була стабільною та послідовною, а тому суд її розцінює як пристосовування засудженої до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання від виправлення.

З огляду на викладене, підстав для задоволення клопотання не вбачається.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 7 днів з моменту її проголошення.

СуддяОСОБА_7