Справа № 595/1529/24
Провадження № 1-кс/595/453/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Бучач

Слідчий суддя Бучацького районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу, - ОСОБА_3 , заступника начальника - начальника СВ ВП № 2 (м. Бучач) Чортківського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову заступника начальника - начальника СВ ВП № 2 (м. Бучач) Чортківського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 від 30 вересня 2024 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000251 від 24 вересня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Бучацького районного суду Тернопільської області із скаргою на постанову заступника начальника - начальника СВ ВП № 2 (м. Бучач) Чортківського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 від 30 вересня 2024 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000251 від 24 вересня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України. У вказаній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову від 30 вересня 2024 року заступника начальника - начальника СВ ВП № 2 (м. Бучач) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000251 від 24 вересня 2024 року.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 вказує, що 27 вересня 2024 року вона подала клопотання про залучення її в якості потерпілої у кримінальному провадженні №0000251 від 24 вересня 2024 року. 30 вересня 2024 року заступником начальника, начальником СВ ВП № 2 (м. Бучач) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання. У заяві про залучення її до провадження як потерпілу вказала, що нею повідомлено про факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 298 КК України (пошкодження об`єктів культурної спадщини, що є пам`ятками національного значення) шляхом викрадення золоченої різьбленої дарохранительниці 18 століття (розмір 43x44x34 см) із об`єкта культурної спадщини Миколаївська церква 1610 року, м. Бучач, яка є пам`яткою національного значення (Охоронний договір № 654), із подальшим приховуванням факту викрадення шляхом підміни цінної речі та виключенням із переліку цінностей в охоронних документах. ОСОБА_3 є глибоко віруюча людина і для неї дуже дорогим є те, що пов`язано із вірою та культурною спадщиною українського народу, а тому викрадення золоченої різьбленої дарохранительниці 18 століття із Миколаївської церкви 1610 року задало їй великої моральної шкоди, яку оцінює в 500000 грн. Натомість, слідча ОСОБА_4 не взяла до уваги душевні страждання ОСОБА_3 та без встановлення наявності очевидних і достатніх підстав вважати, що їй не завдано моральної шкоди, винесла рішення про відмову у визнанні її потерпілою у даному кримінальному провадженні. При цьому слідча не врахувала, що внаслідок викрадення золоченої різьбленої дарохранительниці 18 століття із Миколаївської церкви ОСОБА_3 зазнала страждань від втрати можливості реалізації своїх звичок та бажань глибоко віруючої людини, які передавалися із покоління до покоління у її родині. Вона народилася та виросла у м. Бучач, тут народились її дід та баба, її батьки, діти та онуки. Вся їхня родина була та є парафіянами та активними прихожанами Миколаївської церкви. У церкві Святого Миколая ОСОБА_3 була хрещена, брала шлюб, хрестила своїх дітей, брали шлюб її діти та були хрещені її онуки. Доказом наявності її душевних страждань є подання нею заяви про кримінальне правопорушення та її готовність користуватись правами та обов`язками потерпілої, витрачати свій час та кошти для відновлення права на реалізацію свого бажання і звичаю споглядати на золочену різьблену дарохранительницю 18 століття в Миколаївській церкві під час святкових богослужінь. Твердження в оскаржуваній постанові про те, що ОСОБА_3 не надано документів та доказів того, що їй спричинено моральну шкоду, є безпідставним та не відповідає фактичним обставинам. Крім того, визначення глибини душевних страждань належить до компетенції суду, а не слідчого.

У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримала з підстав, зазначених у ній, просила її задовольнити.

Заступник начальника начальник СВ ВП №2 (м. Бучач) ОСОБА_4 у судовому засіданні щодо поданої скарги заперечила, підтримує рішення, яке викладене у постанові від 30 вересня 2024 року.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши скаргу та матеріали кримінального провадження, надані відділенням поліції на вимогу суду, приходжу до наступного висновку.

Частиною 3 ст. 8 Конституції України гарантується звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді як судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

За змістом ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений у ч. 1 ст. 303 КПК України.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом відділення поліції №2 (м. Бучач) Чортківського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000251 від 24 вересня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України, за фактом умисного знищення, що відбулося шляхом розкрадення та підміни цінної речі, об`єкту культурної спадщини (Миколаївська церква 1610 року в м. Бучач), зокрема різьбленої Дарохранительниці ХVIII століття.

27 вересня 2024 року заявником ОСОБА_3 подано відділенню поліції № 2 (м. Бучач) Чортківського РВП Головного управління Національної поліції в Тернопільській області заяву про залучення її до провадження як потерпілу, яке зареєстровано відділенням поліції 27 вересня 2024 року.

Постановою заступника начальника - начальника СВ ВП №2 (м. Бучач) Чортківського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 від 30 вересня 2024 року в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні №0000251 від 24 вересня 2024 року відмовлено. В обґрунтування вказаної постанови зазначено, що з матеріалів кримінального провадження не вбачається підстав для визнання ОСОБА_3 потерпілою, оскільки остання не надала документів та доказів на те, що їй було спричинено моральну шкоду.

Згідно ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Разом з тим, у разі встановлення факту неможливості визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення особа, яка приймає відповідне процесуальне рішення у будь-якому випадку має сформувати свої висновки у такий спосіб, що б вони кореспондували нормам ч. 5 ст. 55 КПК України, оскільки таке процесуальне рішення є кінцевим фактично для особи у кримінальному провадженні, відповідно має бути вмотивованим та зрозумілим, тобто відповідати критеріям законності, обґрунтованості і вмотивованості.

З аналізу наведених норм убачається, що особа наділяється правами потерпілого та користується ними одразу після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою. Між тим, винятково лише тоді, коли наявні очевидні та достатні підстави вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим. При цьому, слід узяти до уваги, що відповідно до ст. 94 КПК України, очевидними та достатніми для прийняття слідчим рішення, як і суду, може бути лише докази, які відповідають вимогам ст. 84 КПК України, та оцінені під час прийняття слідчим певного рішення всебічно, повно й неупереджено.

Положення ст. 55 КПК України вказують на необхідність отримання достатніх доказів, що особі не завдано шкоди, а не навпаки. Крім того, такі докази повинен зібрати орган досудового розслідування, а не надавати особа, яка звертається із заявою про залучення в якості потерпілого.

У відповідності до ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Постанова заступника начальника начальника СВ ВП №2 (м. Бучач) Чортківського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 від 30 вересня 2024 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000251 від 24 вересня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України зазначеним вище критеріям не відповідає, отже не є такою, яка винесена відповідно до вимог ст. 110 КПК України. У постанові заступника начальника начальника СВ ВП №2 (м. Бучач) Чортківського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 не вказала, на основі яких досліджених доказів вона дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви про залучення ОСОБА_3 до провадження як потерпілої.

Разом з тим, слід зазначити, що ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

З огляду на наведене, приходжу до переконання, що оскаржувана постанова не в повній мірі відповідає вимогам КПК України, обставини, наведені у ній заступником начальника - начальником СВ не є достатніми, а тому таку постанову слід скасувати, зобов`язавши її повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 27 вересня 2024 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 26, 40, 55, 110, 220, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати постанову заступника начальника - начальника СВ ВП № 2 (м. Бучач) Чортківського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 від 30 вересня 2024 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000251 від 24 вересня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України.

Зобов`язати заступника начальника - начальника СВ ВП № 2 (м. Бучач) Чортківського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 27 вересня 2024 року.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1