УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000053 від 28.09.2021 за ч.1 ст.199, ч.1 ст.204, ч.2 ст.28 ч.1 ст.204, ч.2 ст.28 ч.2 ст.204, ч.3 ст.209, ч.1 ст.209, ч.5 ст.27 ч.2 ст.209, ч.3 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, Одеською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000053, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 28.09.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.199, ч.1 ст.204, ч.2 ст.28 ч.1 ст.204, ч.2 ст.28 ч.2 ст.204, ч.3 ст.209, ч.1 ст.209, ч.5 ст.27 ч.2 ст.209, ч.3 ст.358 КК України.

Відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за повідомленнями 25 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України за №№ 955, 956 від 27.09.2021, згідно яких жителі Білгород Дністровського, Татарбунарського, Болградського районів Одеської області за участі інших залучених ними осіб, здійснюють незаконне виготовлення, зберігання, транспортування з метою збуту та збут підакцизних товарів з використанням підроблених марок акцизного податку.

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно на початку початку 2022 року мешканець м. Одеси ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючись прагненням до наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи у межах міста Одеси, з корисливих мотивів, вирішив здійснити незаконне придбання з метою збуту, транспортування з метою збуту, зберігання з цією метою, а також збут незаконно виготовлених тютюнових виробів на території м. Одеси, Одеської області та інших регіонів України.

При цьому, розуміючи, що реалізувати злочинний умисел та виконати всі етапи злочинного плану самотужки не вдасться та існує значний ризик бути викритим, ОСОБА_4 , з метою придбання, транспортування, зберігання та збуту у необмеженій кількості незаконно виготовлених тютюнових виробів в межах території України, вирішив залучити ряд довірених осіб із кола своєї родини та своїх знайомих, які володіють необхідними навичками та знаннями, з метою досягнення злочинного результату, а саме: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_11

19.03.2024 року громадянину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 204 КК України, а саме у незаконному придбанні з метою збуту, зберіганні з цією метою, збуті та транспортуванні з метою збуту незаконно виготовлених тютюнових виробів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб;

- ч. 3 ст. 209 КК України, а саме у набутті, володінні, розпорядженні майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі у здійсненні фінансових операцій, зміні форми (перетворенні) такого майна, вчиненні дій, спрямованих на приховування походження такого майна, вчинених особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом, вчинених в особливо великому розмірі.

19.03.2024 року громадянину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України.

Так, постановою детектива Підрозділу детективів ТУ БЕБ в Одеській області від 25.04.2024 залучено спеціаліста та проведено аналітичне дослідження фінансових операцій та правочинів, вчинених за участю громадянина ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Проведеним аналізом фінансових операцій по рахунках, відкритих на ім?я ОСОБА_5 встановлено, що найбільшу питому вагу надходжень складає зарахування з карткових рахунків інших фізичних осіб в загальній сумі 7 190 139 грн. (в тому числі осіб, які, як встановлено досудовим розслідуванням кримінального провадження, були задіяні в протиправній діяльності на загальну суму 1 796 763,50грн, а саме:

- від імені гр. ОСОБА_6 в загальній сумі 1 442 414,50грн;

- від імені гр. ОСОБА_10 в загальній сумі 230 000,00 грн;

- від імені гр. ОСОБА_4 в загальній сумі 124 349,00грн.

За результатами аналізу фінансових операцій по карткових рахунках, відкритих в установах банку на ім?я громадянина ОСОБА_5 за період з 01.01.2020 по 25.04.2024, з урахуванням обставин, встановлених в ході досудового розслідування кримінального провадження від 28.09.2021 року №0000053, виявлено видаткові фінансові операції, що могли бути вчинені за рахунок коштів, одержаних від протиправної діяльності - придбання з метою збуту, транспортування з метою збуту, зберігання з цією метою, а також збут незаконно виготовлених тютюнових виробів, в тому числі, шляхом:

- придбання товару/оплата послуг з карткових рахунків АТ "Райффайзен Банк Аваль", АТ КБ "ПриватБанк" та АТ "Універсал Банк", на загальну суму 5 471 976 грн.

- отримання готівки в банкоматах (касах банку), в тому числі, закордоном - 132 842 грн.

02.07.2024 року громадянину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України.

В ході досудового розслідування 02.07.2024 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси проведено обшук за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 . За результатами проведеного обшуку виявлено та вилучено майно, а саме:

1. Мобільний телефон Iphone 11 Pro, s/n НОМЕР_2 ;

2. Мобільний телефон Iphone 12 ProMax, s/n НОМЕР_3 ;

3. Предмети, схожі на банкноти 100 євро 5 од.;

4. Предмети, схожі на банкноти 10 доларів США 5 од.;

5. Предмети, схожі на банкноти 100 гривень 5 од.;

6. Предмети, схожі на банкноти 200 гривень 2 од.;

7. Предмети, схожі на банкноти 500 гривень 101 од.;

8. Предмети, схожі на банкноти 1000 гривень 96 од.

Вилучені мобільні телефони та грошові кошти на підставі постанови детектива визнано речовими доказами у кримінальному провадженні оскільки відповідно до ч.1 ст.98 КПК України зазначені речі будуть використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження, встановлено, що вищевказаній вилучені грошові кошти отримані ОСОБА_5 від протиправної діяльності, а саме внаслідок збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів.

Процесуальний керівник повторно звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів. Крім того, під час досудового розслідування перевіряються походження грошових коштів, як доходу, отриманого від незаконного збуту незаконного виготовлених підакцизних товарів.

Прокурор надав заяву в якій клопотання підтримав, просив задовольнити, розглянути у його відсутність.

В судове засідання захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_12 не з`явилася, повідомлена про дату та час розгляду клопотання за допомогою інтернет месенджеру, що підтверджується довідкою про доставку СМС повідомлення. На електронну адресу суду направила письмові заперечення, в яких зазначила, що вилучені грошові кошти, належать дружині ОСОБА_5 - ОСОБА_13 та отримані від здійснення підприємницької діяльності. ОСОБА_13 не має процесуального статусі у кримінальному провадженні. Зауважила, що вилучені під час обшуку грошові кошти не відповідають ознакам, що встановлені ст.98 КПК України та жодним чином не відносяться до кримінального провадження, не набуті злочинним шляхом та підлягають поверненню. Звернула увагу на те, що прокурором не усунуті недоліки визначені в мотивувальній частині ухвали слідчого судді від 10.07.2024 року. Просила відмовити у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на вилучені під час обшуку грошові кошти.

Згідно ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали, які його обґрунтовують, письмові заперечення адвоката ОСОБА_12 , слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що вилучене під час обшуку майно, може відповідати критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки є всі підстави вважати, що вилучене майно є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій та містять відомості, які будуть використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження, є всі підстави вважати, що вилучені мобільні телефони були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, грошові кошти мають ознаки майна, що отримане в результаті вчинення злочину, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою прокурора про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначене вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В свою чергу не накладення арешту на зазначене тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення, приховання, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини по кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст.89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Так, слідчий суддя на даній стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для вирішення питання про арешт майна, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання прокурора про накладення арешту на вилучене майно підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Положеннями статей 2,7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В судовому засіданні не встановлено факту того, що обшук за адресою АДРЕСА_2 , був проведений з порушенням норм КПК України.

Слідчим суддею, з урахуванням наданих до клопотання аналітичних висновків, аналізу економічного стану та діяльності платника податків ОСОБА_5 , згідно яких встановлено нарахування доходу у вигляді заробітної плати на користь громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_13 (дружини ОСОБА_5 ) від імені ФОП ОСОБА_14 не відповідають фінансовому стану та задекларованим доходам від здійснення господарської діяльності, на даний час встановлено, що майно на яке накладається арешт відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Вилучене стороною обвинувачення під час обшуку майно може свідчити про незаконний збут, незаконно виготовлених підакцизних товарів, що становлять загрозу для життя і здоров`я людей, зокрема мобільних телефонів, грошових коштів, що вилучені за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_5 та мають ознаки майна, що отримане в результаті вчинення злочину, а тому є важливими доказами можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.199, ч.1 ст.204, ч.2 ст.28 ч.1 ст.204, ч.2 ст.28 ч.2 ст.204, ч.3 ст.209, ч.1 ст.209, ч.5 ст.27 ч.2 ст.209, ч.3 ст.358 КК України.

Зв`язок даного майна із вчиненням злочинів, передбачених ч.1 ст.199, ч.1 ст.204, ч.2 ст.28 ч.1 ст.204, ч.2 ст.28 ч.2 ст.204, ч.3 ст.209, ч.1 ст.209, ч.5 ст.27 ч.2 ст.209, ч.3 ст.358 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Доводи представника власника майна адвоката ОСОБА_12 щодо легальності походження вилучених грошових коштів та належності останніх дружині ОСОБА_5 ОСОБА_13 наразі не підтверджується матеріалами доданими до заперечень. Так, податкові декларації платника єдиного податку ФОП, періодичний повний звіт магазину Baisbuyer з 01.11.2023 по 01.07.2024 року надані захисником ОСОБА_12 підтверджують факт зайняття ОСОБА_13 підприємницькою діяльністю, однак не підтверджують легальності походження грошових коштів вилучених під час проведення обшуку за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 . Тому достеменно стверджувати про тотожність вилучених грошових коштів та прибутку отриманого від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_13 , наразі не можна. Більше того, доводи щодо належності та легальності отримання грошових коштів потребують докладної перевірки з боку сторони обвинувачення. При цьому слідчий суддя звертає увагу, що стороною обвинувачення така перевірка проводиться, що підтверджується відповідними запитами, аналітичними висновками, аналізом економічного стану та діяльності платника податків ОСОБА_5 .

Вилучені стороною обвинувачення під час обшуку мобільні телефони можуть містити електронні докази щодо незаконного збуту, незаконно виготовлених підакцизних товарів, а тому є важливими доказами можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.199, ч.1 ст.204, ч.2 ст.28 ч.1 ст.204, ч.2 ст.28 ч.2 ст.204, ч.3 ст.209, ч.1 ст.209, ч.5 ст.27 ч.2 ст.209, ч.3 ст.358 КК України.

Накладення арешту необхідне для проведення огляду мобільних телефонів з метою встановлення наявності вищезазначених електронних доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження.

В клопотанні про арешт майна прямо зазначено підставу та мету арешту майна, наведено відповідне обґрунтування, вказано обсяг та вид майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а також зазначено про відповідність цього майна критеріям ст.98 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого передбачає ч.3 ст.170 КПК України, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що на даній стадії кримінального провадження існують достатні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

На підставі викладеного, беручи до уваги те, що в рамках досудового розслідування здійснюється перевірка факту та обставин кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки існує необхідність в забезпечення збереження речових доказів. В свою чергу не накладення арешту на тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення, приховання, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000053 від 28.09.2021 за ч.1 ст.199, ч.1 ст.204, ч.2 ст.28 ч.1 ст.204, ч.2 ст.28 ч.2 ст.204, ч.3 ст.209, ч.1 ст.209, ч.5 ст.27 ч.2 ст.209, ч.3 ст.358 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на речі, вилучені у ході обшуку 02.07.2024 за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:

1. Мобільний телефон Iphone 11 Pro, s/n НОМЕР_2 ;

2. Мобільний телефон Iphone 12 ProMax, s/n НОМЕР_3 ;

3. Предмети, схожі на банкноти 100 євро 5 од.;

4. Предмети, схожі на банкноти 10 доларів США 5 од.;

5. Предмети, схожі на банкноти 100 гривень 5 од.;

6. Предмети, схожі на банкноти 200 гривень 2 од.;

7. Предмети, схожі на банкноти 500 гривень 101 од.;

8. Предмети, схожі на банкноти 1000 гривень 96 од.

Виконання ухвали покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1