14.08.2024
Справа № 642/4137/21
№1кс/642/2540/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) в складі головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого від 30.06.2024 р. про відмову у задоволенні клопотання, -

в с т а н о в и в:

12.08.24р. до слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_3 . В обґрунтуванні вказано що в провадженні слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань , розташованого у м. Полтаві перебуває кримінальне провадження № 0000097 від 02.02.2017 р. за ч.1 ст. 192, ч.1 ст. 190 КК України відкрите на виконання ухвали Червонозаводського р/с м. Харкова за заявою ОСОБА_3

27.05.24 р. ОСОБА_3 до слідчого було подано клопотання про допит в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..

Постановою від 30.06.24р. слідча ОСОБА_6 в задоволенні клопотання відмовила.

Заявник вважає вказану постанову необґрунтованою та прохає її скасувати. Також прохає зобов`язати слідчого надати в суд матеріали кримінального провадження в електронному вигляді.

В судовому засіданні заявник доводи скарги підтримала. Пояснила що ТУ ДБР не бажає розслідувати кримінальне провадження № 0000097 за вказівкою діючого прокурора Харківської області Фільчакова.

Слідчий та прокурор до судового засідання не з`явились. Причини неявки суду не повідомили. Неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду скарги.

Судом встановлено що в провадженні слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань , розташованого у м. Полтаві перебуває кримінальне провадження № 0000097 від 02.02.2017 р. за ч.1 ст. 192, ч.1 ст. 190 КК України відкрите на виконання ухвали Червонозаводського р/с м. Харкова за заявою ОСОБА_3 .

Заявником подано клопотання 27.05.24р. про допит двох осіб.

Постановою від 30.06.24р. в задоволенні клопотання було відмовлено оскільки відсутні підстави для його задоволення.

Стаття 303 КПК України передбачає вичерпний перелік рішень слідчого або прокурора, які можуть бути оскарженні до слідчого судді. Зокрема, відповідно до п.7 ч.1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Види слідчих (розшукових) дій передбачені Главою 20 Кримінального процесуального кодексу України, до яких відносяться: допит, пред`явлення для впізнання, обшук, огляд, слідчий експеримент, освідування особи, проведення експертизи.

Підставою для звернення до слідчого судді із цією скаргою стало непогодження заявника із рішенням дізнавача, винесеним за результатами розгляду поданого ним клопотання про допит особи в якості потерпілого, допит експертів, витребування доказів тощо.

Частиною 5 ст. 110 КПК України чітко визначено, що постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Згідно зі ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Слідчий та прокурор самостійно обирають тактику проведення слідчих дій. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється (ст. 40 КПК України).

Згідно з роз`ясненнями наведеними у п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ N° 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 «Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» при розгляді скарги на відмову слідчого, прокурора у проведенні слідчих (розшукових) дій слідчому судді належить оцінювати: дотримання процесуального порядку вирішення клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій; дотримання інших процесуальних вимог щодо проведення слідчих (розшукових) дій, які ініціюються перед органом досудового розслідування у кримінальному провадженні; доцільність здійснення слідчих (розшукових) дій про які просить сторона кримінального провадження та обґрунтованість внесеного клопотання.

Таким чином, під час розгляду заявленої скарги, поданої в порядку п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, слідчий суддя має оцінити:

- дотримання процесуального порядку вирішення клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій та строку його розгляду;

- обґрунтованість внесеного учасником кримінального провадження клопотання та доцільність здійснення відповідних слідчих (розшукових) дій;

- обґрунтованість та вмотивованість відмови слідчого у задоволенні клопотання про здійснення слідчих (розшукових) дій.

Порядок збирання доказів сторонами кримінального провадження врегульовано положеннями ст.93 КПК України, якими передбачено право сторони захисту збирати такі докази та визначено порядок такого збору, право ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій. Вказана норма передбачає право сторони захисту здійснювати збирання доказів, крім іншого, шляхом витребування та отримання висновків експертів.

З аналізу положень норм ст.9, 223 КПК України вбачається, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме прокурором або слідчим. Натомість, з огляду на принцип змагальності кримінального провадження (ст.22 КПК України), положення кримінально-процесуального закону надають стороні захисту право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні слідчих дій за ініціативою сторони захисту визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч.2 ст.223 КПК України). Зазначене свідчить про право прокурора або слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій, згідно з ч. 5 ст. 40 КПК слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється.

Процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження. Крім того, слідчий суддя не є стороною обвинувачення й не може давати вказівки або зобов`язати прокурора/слідчого провести певну слідчу дію.

Отже, слідчий суддя, виходячи із ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому на здійснення конкретних слідчих (розшукових) дій, зважаючи на специфіку слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльності,

Разом з тим суд вважає що постанова від 30.06.24р. про відмову в задоволенні клопотання в частині допиту певних осіб - належним чином не обґрунтована та не вмотивована а отже скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.220, 303-307, 376 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань , розташованого у м. Полтаві ОСОБА_6 від 30.06.24р.про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_3 від 27.05.24р.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1