Справа №574/392/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/532/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

Іменем України

06 листопада 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 574/392/23 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 30.05.2023 щодо відмови у задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд, оскільки вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою і такою, що істотно порушує кримінальне процесуальне законодавство, і посилаючись на ст. 72 КК в ред. ЗУ № 838-VІІІ від 26.11.2015 вважає, що підлягає звільненню від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

18.04.2023 до Буринського районного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 від 30.03.2023 щодо звільнення його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі за вироком Апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004, оскільки таке покарання не зазначене в ч. 1 ст. 72 КК (в ред. ЗУ № 838-VІІІ від 26.11.2015), а згідно ч. 5 цієї норми при призначенні основного покарання, не зазначеного в ч. 1 цієї статті, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого основного покарання.

Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 30.05.2023 у задоволенні ОСОБА_8 вказаного клопотання відмовлено. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що позбавлення волі в розумінні ч. 5 ст. 72 КК (в ред. ЗУ № 838-VІІІ від 26.11.2015) охоплює і визначене ст. 51 КК покарання у виді довічного позбавлення волі. Крім цього, довічне позбавлення волі у ч. 1 ст. 72 КК не зазначене, так як для такого виду покарання законодавцем визначені інші правила складання покарань.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи засудженого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Зокрема, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Відповідно ч. 1-2 ст. 1 КПК, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Завданнями кримінального провадження, крім іншого, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК).

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 1, 4, 6 ст. 3 КК).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 за п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 22.03.2005 вирок Апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 відносно ОСОБА_8 залишено без змін.

18.04.2023 ОСОБА_8 звернувся до Буринського районного суду Сумської області з клопотанням про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, яке обгрунтував тим, що положеннями ч. 1 ст. 72 КК (в ред. ЗУ № 838-УІІІ від 26.11.2015) не передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому згідно ч. 5 цієї норми при призначенні основного покарання, не зазначеного в частині першій цієї статті, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого основного покарання.

Розглянувши клопотання ОСОБА_8 та ухваливши рішення про відмову у його задоволенні, суд першої цілком обґрунтовано дійшов висновку про неможливість застосування до останнього норм ч. 1 ст. 72 і ч. 5 ст. 72 КК (в ред. ЗУ № 838-VІІІ від 26.11.2015), навівши в ухвалі мотиви прийнятого рішення, з якими погоджується і колегія суддів.

Законом України № 838-VІІІ від 26.11.2015 ч. 5 ст. 72 КК викладено в редакції, згідно якої зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У разі призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, зарахування строку попереднього ув`язнення в межах того самого кримінального провадження здійснюється в такому порядку: 1) строк попереднього ув`язнення переводиться у строк позбавлення волі відповідно до співвідношення, визначеного абз. 1 цієї частини; 2) визначений відповідно до п. 1 цієї частини строк позбавлення волі переводиться в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного ч. 1 цієї статті. При призначенні основного покарання, не зазначеного в ч. 1 цієї статті, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого основного покарання. У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження. Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене ч. 1 цієї статті. У разі якщо до винесення вироку строк попереднього ув`язнення, відбутий особою, перевищуватиме співвідношення, визначене абз. 1 цієї частини, максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений Особливою частиною цього Кодексу для злочину (злочинів), у якому (яких) підозрюється така особа, така особа має бути негайно звільнена судом з-під варти за ініціативою суду або за ініціативою особи, яка звільняється, або її захисника (законного представника) чи прокурора. Таке звільнення допускається на стадії судового розгляду кримінального провадження і на стадії досудового розслідування такого кримінального провадження.

Положення ст. 72 КК регламентують правила складання покарань (за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків) та зарахування строку попереднього ув`язнення, згідно яких менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з наведеного у статті співвідношення. При цьому ця норма закону України про кримінальну відповідальність не регламентує правила складання покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань. При цьому згідно ч. 1 ст. 51 КК, до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі види покарань, зокрема: п. 11) позбавлення волі на певний строк; п. 12) довічне позбавлення волі. Кримінальний закон розкриває зміст цих покарань в різних його статтях (ст. 63 і 64 КК) і виокремлює правила щодо їх призначення та складання з іншими менш суворими видами покарань.

Так, при складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань (п. 1-11 ч. 1 ст. 51 КК), необхідно застосовувати правила ч. 2 ст. 70 і ч. 2 ст. 71 КК, згідно яких якщо хоча б за один із вчинених кримінальних правопорушень призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі, а загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції було вірно вирішено клопотання засудженого з констатацією того факту, що позбавлення волі в розумінні ч. 5 ст. 72 КК (в ред. ЗУ № 838-VІІІ від 26.11.2015) охоплює і визначене ст. 51 КК покарання у виді довічного позбавлення волі, однак для такого виду покарання законодавцем визначені інші правила складання покарань.

Таким чином, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 30.05.2023 відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4