Справа № 308/7349/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді об"єднане кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Ужгород, Закарпатської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживачого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 161, ч. 2 ст. 436-2 КК України

сторони та учасники кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4

захисник - адвокат ОСОБА_5

обвинувачений - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Ужгородського міськрайонного суду знаходиться об`єднане кримінальне провадження у кримінальних провадженнях, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000015 від 04.01.2023, № 0000195 від 08.07.2023, № 0000059 від 07.04.2023 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 161, ч. 2 ст. 436-2 КК України .

08.11.2024 року між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника - адвоката ОСОБА_5 , у вказаному об"єднаному кримінальному провадженні укладено угоду про визнання винуватості.

З урахуванням даної угоди про визнання винуватості укладеної 08.11.2024 року між прокурором та обвинуваченим, суд, відповідно до положень ст. 474 КПК України, переходить до провадження на підставі угоди.

Згідно обвинувальних актів, ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що будучи обізнаним, що відповідно до Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками та кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. В основі расової, національної ворожнечі чи релігійної нетерпимості лежать антинаукові погляди про неповноцінність [«позбавлені багатьох позитивних ознак»] людей певної раси, національності, а релігійної ворожнечі або розбрату - хибні уявлення про переваги одного віросповідання над іншим чи однієї конфесії над іншою всередині одного віросповідання. Під порушенням рівноправності громадян залежно від їх расової, національної належності або релігійних переконань розуміють умисні дії, спрямовані на розпалювання національної, расової чи релігійної ворожнечі та ненависті, на приниження національної честі та гідності, або образу почуттів громадян у зв`язку з їхніми релігійними переконаннями, а також пряме чи непряме обмеження прав або встановлення прямих чи непрямих привілеїв громадян за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Розпалення ненависті/ворожнечі трактується як поняття, що покриває усі форми самовираження: поширення, провокування, стимулювання або виправдання расової ненависті, ксенофобії, антисемітизму або інших видів ненависті на основі нетерпимості, включаючи нетерпимість у виді агресивного націоналізму або етноцентризму, дискримінації і ворожості щодо меншостей тощо. Ненависть - почуття великої неприхильності, ворожості до кого-, чого-небудь. // Вороже ставлення до кого-небудь . Нетерпимість - небажання, невміння терпимо ставитися до кого-, чого-небудь; нетерпиме ставлення; нетерпимий - з яким не можна миритися. Ворожнеча - відносини й дії між ким-небудь, пройняті ненавистю, недоброзичливістю. Образа - зневажливе висловлювання, негарний вчинок, спрямовані проти кого-небудь і викликають у нього почуття гіркоти, душевного болю. Розпалювання національної, расової чи релігійної ворожнечі та ненависті - поширення різних відомостей, закликів, вигадок, які формують у людей почуття озлобленості, відчуження і викликають національну ворожнечу або розбрат. Його форми можуть бути різними. Розпалення ненависті/ворожнечі трактується як поняття, що покриває усі форми самовираження: поширення, провокування, стимулювання або виправдання расової ненависті, ксенофобії, антисемітизму або інших видів ненависті на основі нетерпимості, включаючи нетерпимість у виді агресивного націоналізму або етноцентризму, дискри¬мінації і ворожості щодо меншостей тощо. Приниження національної честі та гідності або образа почуттів громадян - різні форми третирування громадян: наклеп, цькування, знущання над культурою, звичаями тощо будь-якої нації, дискримінація осіб певної національності або раси. Образа почуттів громадян у зв`язку з їх релігійними переконаннями виражається у зневазі до них. В основі расової, національної ворожнечі чи релігійної нетерпимості лежать антинаукові погляди про неповноцінність людей певної раси, національності, а релігійної ворожнечі або розбрату - хибні уявлення про переваги одного віросповідання над іншим чи однієї конфесії над іншою всередині одного віросповідання [Науково-практичний коментар до ст. 300 КК України]. Відповідно до лінгвістичних джерел та методологічних принципів проведення лінгвістичної експертизи у справах з розпалювання ворожнечі на ґрунті національної та релігійної належності та приниження національної честі і гідності виділяють такі конкретні види лінгвістичних ознак:

- вживання мовних засобів, які виражають негативні принизливі характеристики як певної національної або релігійної групи, так і окремих їх представників у контексті їхньої національної належності та релігійних уподобань (виражені у формі: тверджень про неповноцінність (нестачу культурності, інтелектуальних здібностей, нездатність до творчої праці, неканонічність) тієї чи іншої етнічної або релігійної групи як такої; тверджень про історичні злочини тієї чи іншої етнічної чи релігійної групи як такої, які не відповідають дійсності (тверджень про моральні недоліки тієї чи іншої етнічної або релігійної групи; згадок релігійної групи або їх представників в принизливому або образливому контексті);

- вживання мовних засобів та лінгвістичних прийомів, які виражають негативні емоції і оцінки та формують негативні установки як стосовно певної релігійної групи, так і окремих їх представників у контексті їхньої національної належності та релігійних уподобань (виражені у формі: позитивних аксіологічних характеристик певної конфесійної групи та протиставлення їм, відповідно, інших конфесійних груп з вираженою позитивно забарвленою оцінкою; виправдання історичних випадків насильства і дискримінації стосовно певної конфесійної групи та окремих їх представників у контексті їхніх релігійних уподобань; висловлювань, які піддають сумніву загальновизнані історичні факти насильства і дискримінації стосовно певної релігійної групи; звинувачень у негативному впливі тієї чи іншої релігійної групи на суспільство чи державу; цитування явно ксенофобських висловлювань і текстів без коментаря, визначального розмежування між позицією мовця (адресанта, інтерв`юйованого) і позицією автора (адресата, інтерв`юера), а також явно ксенофобською пропагандою без редакційного коментаря чи іншої полеміки;

- вживання лінгвістичних засобів, які імпліцитно та експліцитно спонукають масову аудиторію до конкретних негативних дій проти певної релігійної групи та негативного ставлення до них (пряме підбурювання до дискримінації, у тому числі у вигляді загальних гасел, та завуальоване, виражене непрямим спонуканням до насильства і дискримінації (виражені у формі: закликів у зв`язку з конкретною ситуацією, із зазначенням об`єкта насильства; проголошення насильства допустимим засобом у вирішенні конфліктних та проблемних ситуацій стосовно певної релігійної групи, у тому числі й у вигляді прямих або непрямих закликів до насильства щодо них і пропаганди «позитивних»; закликів не допустити закріплення в регіоні, районі, місті або селі представників тієї чи іншої релігійної групи).

Антисемітизм - одна з форм національної та релігійної нетерпимості, що виражається у ворожому ставленні до євреїв.

Ксенофобія - від грец. - чужий і …фобія) - поняття, що позначає нетерпимість, ворожість, ненависть, презирство до когось або чогось чужого, незнайомого, незвичного, а також нав`яз¬ли¬вий страх стосовно незнайомих осіб. У соціальному сенсі його трактують переважно як нетерпимість, ненависть, а не як страх. Залежно від об`єкта, на який вона спрямована, ксенофобію поділяють на расову, етнічну, релігійну і стосовно груп, що відрізняються за соціальними, культурними, матеріальними чи фізичними оз-на¬ками.

Ксенофобія ґрунтується на одній із базових особливостей людської природи - ділити світ на «ми» та «вони», «свої» та «чужі». Нетерпимість до «чужих» пов`язана із формуванням образу «своїх» (процесами соціальної ідентифікації особистості, груповою ідентичністю). Сьогодні під ксенофобією найчастіше розуміють нетерпиме ставлення до осіб інших національностей.

Однак не зважаючи на викладене в невстановлений досудовим розслідуванням час, однак встановлено, що в ніч на 24 грудня 2022 року ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи настання цих наслідків перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , використовуючи балончик з під краски наніс на стіні надписи наступного змісту а саме: «Убивай жидов», «Смерть жидам», «Жиды нас убивают», «Жиды на хуй с Украины», після чого з міста пригоди зник у невідомому напрямку.

З урахуванням об`єктивного змісту текстових повідомлень нанесених ОСОБА_3 , на стіні за адресою АДРЕСА_2 , семантики змістоутворюючої лексеми «жид», використаної для номінації осіб єврейської національної групи, яка, відповідно до українських лексикографічних джерел, має негативне емоційно-оцінне забарвлення («образлива назва євреїв») та є відображенням образливих повідомлень на адресу єврейської національної групи загалом, зважаючи на побудову граматичних конструкцій за принципом бінарної опозиції «ми/вони», «свої/чужі», де «ми/свої» - представники української нації, «вони/чужі» - представники єврейської нації, дії яких мають деструктивний характер відносно українців, а також закликів та спонукань, спрямованих на позбавлення українського суспільства євреїв, дають підстави стверджувати, що надані на дослідження лексичні конструкції мають ксенофобську риторику та дискредитаційний характер, не приховують наміру автора повідомлень образити, принизити, викликати негативні асоціації відносно представників єврейської національності, а отже зміст текстових повідомлень продукує формування спотвореного уявлення про єврейську націю загалом, хибне, викривлене уявлення про ідеологічну спрямованість та у загальному контексті сприяє нагнітанню в українському суспільстві ненависті до представників даної національної групи.

Зважаючи на уживання в текстових повідомленнях «Убивай жидов», «Смерть жидам», «Жиды нас убивают», « Жиды на хуй с Украины » принизливих характеристик, негативних установок стосовно представників єврейської національної групи та схвалення застосування насилля відносно них, є підстави для висновку про те, що нанесені ОСОБА_3 , тексти на стіні за адресою АДРЕСА_2 , спрямовані на переконання масового адресата у необхідності не тільки негативного, ворожого, агресивного ставлення до представників єврейської національної групи та вигнання за межі України за етнічним принципом, а й радикальних дій насильницького характеру, що є відображенням проголошення насильства і жорстокості відносно представників єврейської національної групи, приниження національної честі і гідності осіб єврейської національності, розпалювання національної ворожнечі та ненависті.

Таким чином ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 161КК України, а саме: умисні дії спрямовані на розпалювання національної ворожнечі та ненависті, та на приниження національної честі та гідності.

Крім цього, встановлено, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН). До складу ООН входять Україна, російська федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу. Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй. Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави. Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала

в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є російська федерація.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є російська федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з цим документом територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали понад 68 держав світу, серед яких і російська федерація (далі - рф).

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та федеральним Законом російської федерації від 2 березня 1999 року № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований російською федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. Систему адміністративно-територіального устрою України складають: АР Крим, області, зокрема Донецька та Луганська, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про основи національної безпеки України» - інформаційною безпекою є, зокрема, захищеність України від намагань маніпулювати суспільною свідомістю, у тому числі шляхом поширення недостовірної, неповної або упередженої інформації.

Стаття 8 Закону України «Про основи національної безпеки України» зазначає, що з урахуванням геополітичної і внутрішньої обстановки в Україні діяльність усіх державних органів має бути зосереджена, зокрема на прогнозуванні, своєчасному виявленні, попередженні і нейтралізації зовнішніх і внутрішніх загроз національній безпеці, збереження соціально-політичної стабільності суспільства та зміцнення позицій України у світі. Основним напрямом державної політики з питань національної безпеки України в інформаційній сфері є, крім іншого, забезпечення інформаційного суверенітету України.

20 лютого 2014 року, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії рф території АР Крим і м. Севастополя, усупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, статей 2, 3 Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, принципів Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, а також всупереч вимогам частини 4 статті 2 Статуту ООН, Декларації Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та декларацій, затверджених резолюціями Генеральної Асамблеї ООН № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету, № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН, № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, статей 1, 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, статей 1, 2, 68 Конституції України, на територію суверенної держави Україна, а саме АР Крим і м. Севастополь, представниками влади рф і службовими особами зс рф розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 № 1207-VII констатовано, що тимчасова окупація території України розпочалася 20 лютого 2014 року.

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-VIII визначено, що збройна агресія російської федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності; російська федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих міністерству оборони російської федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам російської федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи та структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні російській федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України (далі по тексту РНБО) від 14 вересня 2020 року "Про Стратегію національної безпеки України", затвердженої Указом Президента України № 392/2020 від 14 вересня 2020 року - Для відновлення свого впливу в Україні російська федерація, продовжуючи гібридну війну, системно застосовує політичні, економічні, інформаційно-психологічні, кібер- і воєнні засоби; посилюються угруповання збройних сил російської федерації та їх наступальний потенціал, регулярно проводяться масштабні військові навчання поблизу державного кордону України, що свідчить про збереження загрози військового вторгнення; зростає мілітаризація територій тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим та міста Севастополя; зберігається загроза з боку російської федерації вільному судноплавству у Чорному та Азовському морях, Керченській протоці. Спеціальні служби іноземних держав, насамперед російської федерації, продовжують розвідувально-підривну діяльність проти України, намагаються підживлювати сепаратистські настрої, використовують організовані злочинні угруповання і корумпованих посадових осіб, прагнуть зміцнити інфраструктуру впливу. Деструктивна пропаганда як зовні, так і всередині України, використовуючи суспільні протиріччя, розпалює ворожнечу, провокує конфлікти, підриває суспільну єдність. Державний суверенітет, територіальна цілісність, демократичний конституційний лад та інші життєво важливі національні інтереси мають бути захищені також від невоєнних загроз з боку російської федерації та інших держав, зокрема спроб спровокувати внутрішні конфлікти.

21 лютого 2022, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою, російською федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

У період до приблизно 05 години 00 хвилин 24 лютого 2022 року президент російської федерації володимир путін, а також інші невстановлені представники військово-політичного керівництва рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів зс рф на територію України.

Так, 24 лютого 2022 року о 5 годині президентом російської федерації володимиром путіним оголошено рішення розпочати військову операцію в Україні, у зв`язку з чим на виконання вищевказаного наказу, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади рф, її збройних сил, спецслужб та інших осіб, військовослужбовці збройних сил російської федерації, шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України Київської, Чернігівської, Сумської, Харківської, Луганської, Донецької та інших областей, в тому числі вийшовши за межі адміністративних кордонів Херсонської, Миколаївської, Запорізької областей, та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також окупували частин вказаної території України, чим змінили межі її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що частково продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом Президента України Володимира Зеленського №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Рішенням Верховної ради України відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 3314 «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року російська федерація визнана державою-агресором, яка здійснює збройну агресію проти України, розв`язала і веде повномасштабну агресивну війну проти України та Українського народу з порушенням норм міжнародного права, вчиняючи злочини проти людства.

Як встановлено, планування, фінансування та реалізація російською федерацією агресивної війни та агресивних воєнних дій проти України, проведення розвідувальної та підривної діяльності на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, організовується, спрямовується, здійснюється силами, насамперед, зс рф, головного розвідувального управління генерального штабу збройних сил російської федерації, федеральної служби безпеки російської федерації, найманців, а також осіб, залучених до співробітництва на конфіденційній (негласній) основі, у тому числі громадян України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_3 , будучи прихильником мілітаризованої політики здійснюваної російською федерацією щодо України та підтримуючи ідеологічну основу так званого «руського мира», з використанням власного комп`ютера, виготовив матеріали, в яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, глорифікація осіб, які здійснюють збройну агресію російської федерації проти України.

Перебуваючи на території України, за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , не пізніше 22.05.2022 за допомогою ноутбука марки «HP» s/n 5CG8325C5J, виготовив друкований матеріал під назвою «Дипломная робота. Пунктирное исследование тематических образов носителей расового иудейства, за двадцателетний период писательской деятельности ОСОБА_7 , на примере Его некоторых публицистических стетей/очерков и рассказов, определяюще - характерно раскрывающих личность автора, Его убеждения и моровоззрение как элемент Нейтронной войны».

Надалі, 16 січня 2023 року, громадянин України ОСОБА_3 за допомогою поштового зв`язку «Укрпошта» центральне відділення за адресою АДРЕСА_3 , рекомендованим листом надіслав вищевказаний друкований матеріал на адресу ГО « Закарпатський обласний благодійний фонд євреї Закарпаття » ( м. Ужгород, вул. Руська, б.36) головному рабину м. Ужгорода та Закарпатської області ОСОБА_8, тим самим поширив матеріали, що виправдовують, визнають правомірною, заперечують збройну агресію Російської Федерації проти України.

Згідно з висновком судово-лінгвістичної семантико - текстуальної експертизи №17101/1/17102/23-36 від 07.06.2023, у текстовому матеріалі з назвою: «Дипломная робота. Пунктирное исследование тематических образов носителей расового иудейства, за двадцатилетний период писательской деятельности ОСОБА_7 , на примере Его некоторых публицистических статей/очерков и рассказов, определяюще - характерно раскрывающих личность автора, Его убеждения и мировоззрение как элемент Нейтронной войны» містяться:

У фрагменті тексту: «АКТУАЛЬНОСТЬ данной тематики, будоражит сегодняшнюю общественность как никогда, учитывая произошедшее в Мариуполе, Буче (где жиды поподбрасывали расстрелянных ими Людей, выдав их за жертв с «российской» стороны)…и происходящее ныне на востоке «украины», как части новожидовской колонии и на земле Ханаана, в зоне хамитско-семитского (жидо-«арабского») внутрирасового «конфликта» и в Йемене и на большей части Африканского континента и десятка других локальных ритуальных массовых зачисток населения планеты» (ст. 42) на прикладі перебігу суспільно-політичних конфліктів між цивільним населенням та владою в інших державах стверджується, що трагічні події в Маріуполі, Бучі та на Сході (за змістом - у контексті російсько-української війни) насправді інсценовані політичними силами єврейської національності (яких узагальнено лексемою «жиды») з метою провокування українсько-російського конфлікту, що є вираженням значення заперечення розв`язування та ведення Російською Федерацією війни проти України, виправдовування збройної агресії РФ шляхом звинувачення представників єврейської національної групи у спричиненні російсько-українського збройного конфлікту;

У фрагменті тексту: «…что сейчас и происходит на «украинских» землях, где глобализованная жидомафия с главенствующее-доминирующим нэохасидским организационным элементом, с помощью разыгранного спектакля «украинско-росийского» противостояния зачищает /освобождает вооружёнными силами исраэльского цахала», под прикрытием ЧЗАК РФ и ВСУ и ИХ ПОМОЩНИКАМИ ВС НАТО и ВСЕМИ ОСТАЛЬНЫМИ ГЛОБАЛИЗОВАННЫМИ жидоВС - «украинское» пространство для новожидорасового переселения» (ст. 197) прямі твердження, що російсько-українська війна насправді інсценована корумпованою світовою єврейською спільнотою («жидомафией»), зокрема, Російської Федерації, України та НАТО, з метою позбавлення представників української нації «вооружёнными силами» та створення нової ідейної єврейської держави з концепцією неохасидизму, що контекстуально є вираженням значення заперечення розв`язування та ведення Російською Федерацією війни проти України, виправдовування збройної агресії РФ шляхом звинувачення представників єврейської національної групи у спричиненні російсько-українського збройного конфлікту;

У фрагменті тексту: «РЕШИЛИ УНИЧТОЖИТЬ В НАШЕМ РОДНОМ РУСКОМ ГОРОДЕ НЕ МЕНЕЕ 60-ти УЛИЦ, ПОИМЕНОВАННЫХ видите ли «поименованных видите ли «не укрожидорасовыми героями»; создана жидоговорильня, которая в течении двух месяцев будет ВСЯЧЕСКИ ОБГАЖИВАТЬ ТЕХ, МНОГИХ ИЗ КОИХ, ужгородские жидоговна и в подметки не годятся; при этом ОЧЕРЕДНОЙ ЭТОТ жидобезпредел, НАПОДОБИИ СПЕЦИАЛЬНО ЗАПУСКАЮЩЕГОСЯ ЕЖЕДНЕВНО, В РАЗНОЕ ВРЕМЯ СУТОК БЕЗСМЫСЛЕННОГО ВОЯ СИРЕНЫ, ДЛЯ ИЗДЕВАТЕЛЬСТВА НАД НАМИ, ЗАГАЖИВАНИЯ ГОРОДА жидогоийимской пропагандой межЧеловекоРасовой вражды, замаскированной под несуществующую «украино-росийскую войну» (ст. 221) реалізовані лексичні конструкції, зміст яких експлікує категоричне звинувачення чинної влади у веденні антинародної політики та умисному розпалюванні російсько-української ворожнечі й ненависті; номінація українського міста Ужгород «русским» («в НАШЕМ РОДНОМ РУСКОМ ГОРОДЕ»), що контекстуально відображає несприйняття автором приналежності даної території державі Україна, позиціонування себе частиною російського народу; заперечення російсько-української війни через переконування щодо її вигаданості;

У фрагменті тексту: «ДЛЯ НАС Руских Людей, с переходом «украины» из-под юрисдикции сионистов=жидорасово-украинофашистских нэо/хасидов-нелюдей под контрольжидорасоворосийско-фашистских нэо/хасидолюдоедов -НИЧЕГО НЕ МЕНЯЕТСЯ: МЫ, что для тех враги, что для этих! И если бы МЫ=Руские Люди на «Украине» смогли организованно подняться на вооружённое сопротивление от жидорасового ига на «украинской» территории, многие сторонники, что тех что других, очень бы удивились их жидоукраиножидоросийско-…сионистскому ОБЪЕДИНЕНИЮ для подавления совместными усилиями = Единым «украино-роийско-натовско-китайско-африканско-…исраэльским» хасидским спец.назом армии ягхвэ - НАШЕЙ ЧеловекоРасовой борьбы за ОСВОБОЖДЕНИЕ от жидорасового захватнического гнёта» (ст. 223-224) через використання тактики підміни понять «добро/зло» культивується ідея необхідності об`єднання «Русских Людей» для силового спротиву чинній українській владі та її ліквідації як єдиної можливості звільнення суспільства від «жидорасового захватнического гнёта», «жидорасового ига» (семантика насилля відображена в лексемах «подняться на вооружённое сопротивление», «подавление»), а сам майбутній процес та його результати представлено як позитивні події насамперед для « Русских Людей », невід`ємною частиною яких позиціонує себе адресант висловлювань («ДЛЯ НАС Руских людей», « МЫ=Руские Люди »).

Окрім того, через уживання сполучення слів « Русские Люди » з великої літери адресант намагається підкреслити своє шанобливе ставлення до названої нації, а отже до росіян, які не тільки підтримують воєнні дії проти України, а беруть в них активну участь, що контекстуально відображає прославлення російського народу, окремі представники якого є учасниками збройної агресії проти України, а використовуючи знак «лапки» та малу літеру в назві «україна» - продемонструвати не тільки зневагу до всього українського, а й заперечення України як держави загалом;

У фрагментах текстів: «А сейчас, на 8-ой год, та же самая мафия «сворачивает» этот сценарий (оба сценария) под видом псевдоосвобождения «украины» «Вооружёнными Силами ЧЗАК РФ» от «ВСУ»: занимающихся на самом деле одним общим жидоделом=общей «работой» - зачисткой «украины» от остатков Человечества, причём «чистильщики» = жидорасовые укрорускоговорящие садисты «работают» с обеих якобы противостоящих друг другу сторон, являющихся одним цельным ядром армии-ягхвэ (чего не скажут /не покажут ни «украинские» ни «российские" «СМИ»). Но вся их «работа» = зачистка=убийства=изгнания Людей, украинской стороной преподносится как преступления росийских ВС, а российской - как преступления украинских «ВС» (ст. 224-225);

«Вся зачистка разыграна так аккуратно что на первый взгляд «ВС ЧЗАК РФ" спасают Людей от «ВСУ», хотя делают «ОНИ» ОДНО ОБЩЕЕ ДЕЛО, ЯВЛЯЯСЬ ОДНОЙ СТОРОНОЙ В НЕЙТРОННОЙ ВОЙНЕ ПРОТИВ НАС» (ст. 225) прямі твердження про інсценований світовою єврейською спільнотою (для номінації якої ужито негативну лексику «мафия») «російсько-український сценарій» (російсько-українська війна) шляхом залучення до його реалізації політичного керівництва України та Росії єврейського походження; російсько-українську війну представлено взаємним «російсько-українським» винищенням/вигнанням («зачистка=убийства=изгнания Людей»), спрямованим, за задумом євреїв, на позбавлення слов`ян (українців та росіян), створення на території України «нового Ізраїлю» (за текстом - «нэоисраэль») та заселення українських територій виключно представниками єврейської національності, що є вираженням значення заперечення розв`язування Російською Федерацією війни проти України, виправдовування збройної агресії РФ через представлення повномасштабного вторгнення РФ «общим делом» російської та української сторін, змодельованим євреями;

У фрагментах текстів: «…ДЛЯ ЭТОГО И ТОЛЬКО ДЛЯ ЭТОГО РАЗЫГРЫВАЮТСЯ ВОЙНЫ/ПРОТИВОСТОЯНИЯ=ЛОКАЛЬНЫЕ ЗАЧИСТКИ ЧЕЛОВЕЧЕСТВА, к примеру жидобоевики «ВСУ», занимают боевые позиции в жилых многоэтажках, производят пару выстрелов, пока их позицию не вычисляют, после чего они уходят а по пустой позиции бьют в ответ жидобоевики ВС ЧЗАК РФ, разрушая и жилые постройки и нанося экзистенциональный урон гражданскому населению прожившему (за половину мартовского месяцазаложничества посреди военно-бандитского безпредела жидовской мафии) целую жизнь, но ТАК И НЕ понимающему кто им устраивает «армагедон»» (ст. 226);

«…пример на нынешней ситуации освободительной зачистки=геулы-тешувы на «украине»: город Харьков, боевики глобализованной жидомафии в формах «ВСУ» разнесли в хлам, а харьковчанам - которых принудительно вынудили стать беженцами=переселенцами и внутренними (мигрантами) и иммигрантами, для очистки от них - города и перезаселения его жидорасовой нелюдью - внушено, что это сделали «русские»» (ст. 231)

висловлювання антисемістської, дегуманізуючої семантики для номінації військовослужбовців Збройних сил України («жидобоевики») та характеристики їхньої діяльності у контексті спротиву збройній агресії РФ, представляючи їх спільними «апокаліптичними діями» українців та росіян, спровокованими єврейською спільнотою, спрямованими на знищення українців та звільнення України для її подальшого заселення виключно представниками єврейської національності «жидорасовой нелюдью», що є вираженням значення заперечення розв`язування Російською Федерацією війни проти України, спрямованої на ліквідацію її суверенітету і політичної незалежності, виправдовування збройної агресії РФ проти України через звинувачення євреїв у спричиненні російсько-українського збройного протистояння.

З урахуванням об`єктивного змісту наведених вище текстових фрагментів та їх комунікативно-прагматичних характеристик, а саме: використання прийомів, виражених відповідними мовними засобами (характеристик та номінацій з вираженою принижувальною семантикою, конструкцій та асоціацій з негативним контекстуальним відтінком на позначення українського народу, чинної української влади, ЗСУ, представників єврейської національної групи, держави Україна загалом (жиды, жидомафия, ЧеловекоРасовое простонародье, жидоратушняк, жидосущества, подонки, жидобыдляче-ублюдочные, криптожидорасовое нутро, жидотерроризм, жидобанда, гуцульские зомби, жидобандеровские твари, жидорасоворосийско-фашистские нэо, хасидолюдоеды, жидовская мафия, занимающихся жидоделом, чистильщики, жидорасовые укрорускоговорящие садисты, жидобоевики, «украина»), конструкцій з відтінком звеличення російського народу («Для НАС Руских Людей», «Мы=Руские Люди»), який підтримує збройну агресію проти України та бере активну участь у воєнних діях; ґрунтування думок щодо російсько-українських відносин на бінарній опозиції «свій-чужий», «друг-ворог» (де «свої» - росіяни, проросійськи налаштовані громадяни, ЗС а «вороги» - ЗСУ, українська влада з нацистською ідеологією, патріотично налаштований український народ, представники єврейської нації), є лінгвістичні підстави для висновку про те, що прагматичною метою текстового матеріалу є переконування адресатів у вигаданості, міфічності такого явища, як російсько-українська війна, а суспільно-політичні події у контексті російсько-українського збройного протистояння росіян і українців представлені спровокованими євреями з метою взаємного знищення, ліквідації держави Україна та створення на українських територіях «нового Ізраїлю», заселення якого передбачає виключно представників єврейської нації, а отже через звинувачення її представників у всіх можливих лиходійствах переконати «русских людей» (зокрема, на заході України) у необхідності об`єднання зусиль у боротьбі з чинною владою, спрямованою на фізичне усунення через єврейське походження її окремих представників та прогресуючий в країні «нацизм», виправдовуючи у такий спосіб збройну експансію РФ проти суверенітету і територіальної цілісності України, метою якої є розширення геополітичного впливу шляхом ліквідації української державності та суб`єктності як такої; визнати дії, спрямовані на «звільнення» суспільства від «нацистської» ідеології української влади, правомірними; сформувати позитивне або нейтральне ставлення до Росії через заперечення розв`язування нею війни проти України та скоєння злочинів проти людяності; нав`язати за допомогою деструктивних лінгвістичних форм негативне, зневажливе ставлення до держави Україна, її політичного керівництва, патріотично налаштованого українського суспільства та ЗСУ, переконати у доцільності об`єднання для силового спротиву українській владі, спрямованого на його позбавлення у насильницький спосіб та, відповідно, запобігання створенню нового єврейського державного утворення в Україні.

З урахуванням викладеного вище, загальна семантична спрямованість текстового матеріалу сприяє спотвореному уявленню про українську націю та події в Україні у контексті російсько-української війни, хибному, викривленому розумінню ідеологічної спрямованості держави Україна, культивування негативного, зневажливого ставлення до української влади та її окремих представників, держави Україна загалом, а з урахуванням співвіднесення прагматичного змісту текстового матеріалу зі змістом наведених у дослідженні понять та термінів, у текстовому матеріалі з назвою: «Дипломная робота. Пунктирное исследование тематических образов носителей расового иудейства, за двадцатилетний период писательской деятельности ОСОБА_7 , на примере Его некоторых публицистических статей/очерков и рассказов, определяюще - характерно раскрывающих личность автора, Его убеждения и мировоззрение как элемент Нейтронной войны» містяться:

- виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України;

- глорифікація осіб, які здійснюють збройну агресію російської федерації проти України.

Таким чином ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 436-2 КК України, а саме: виготовлення, поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, глорифікації осіб, які здійснюють збройну агресію російської федерації проти України.

Крім цього, ОСОБА_3 , будучи обізнаним, що відповідно до Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками та кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер вчинюваного діяння та передбачаючи його наслідки, маючи на меті приниження національної честі і гідності представників єврейської нації й розпалювання ворожнечі та ненависті на ґрунті національної належності та ідеологічних переконань, з використанням власного комп`ютера, виготовив матеріали, в яких міститься розпалювання національної ворожнечі та ненависті й приниження національної честі та гідності єврейського народу.

Так, ОСОБА_3 , перебуваючи на території України, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у не встановлений органом досудового розслідування час, але не пізніше 22.05.2022 за допомогою ноутбука марки «HP» s/n 5CG8325C5J, виготовив друкований матеріал під назвою «Дипломная робота. Пунктирное исследование тематических образов носителей расового иудейства, за двадцателетний период писательской деятельности ОСОБА_7 , на примере Его некоторых публицистических стетей/очерков и рассказов, определяюще - характерно раскрывающих личность автора, Его убеждения и моровоззрение как элемент Нейтронной войны».

Після цього, ОСОБА_3 , 16 січня 2023 року о 11 годині 50 хвилин, з метою доведення свого єдиного злочинного умислу до кінця, спрямованого на розпалювання національної ворожнечі та ненависті й приниження національної честі та гідності єврейського народу, достовірно знаючи, що за адресою: АДРЕСА_4 , знаходиться ГО « Закарпатський обласний благодійний фонд євреї Закарпаття », за допомогою поштового зв`язку « Укрпошта », з центральне відділення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , рекомендованим листом надіслав вищевказаний друкований матеріал на адресу: ( м. Ужгород, вул. Руська, б.36) головному рабину м. Ужгорода та Закарпатської області ОСОБА_8 , тим самим поширив матеріали, які спрямовані на розпалювання національної ворожнечі та ненависті й приниження національної честі та гідності єврейського народу.

Згідно з висновком судово-лінгвістичної семантико - текстуальної експертизи №17101/1/17102/23-36 від 07.06.2023, у текстовому матеріалі з назвою: «Дипломная робота. Пунктирное исследование тематических образов носителей расового иудейства, за двадцатилетний период писательской деятельности ОСОБА_7 , на примере Его некоторых публицистических статей/очерков и рассказов, определяюще - характерно раскрывающих личность автора, Его убеждения и мировоззрение как элемент Нейтронной войны» містяться:

У фрагменті тексту: «АКТУАЛЬНОСТЬ данной тематики, будоражит сегодняшнюю общественность как никогда, учитывая произошедшее в Мариуполе, Буче (где жиды поподбрасывали расстрелянных ими Людей, выдав их за жертв с «российской» стороны)…и происходящее ныне на востоке «украины», как части новожидовской колонии и на земле Ханаана, в зоне хамитско-семитского (жидо-«арабского») внутрирасового «конфликта» и в Йемене и на большей части Африканского континента и десятка других локальных ритуальных массовых зачисток населения планеты» (ст. 42) на прикладі перебігу суспільно-політичних конфліктів між цивільним населенням та владою в інших державах стверджується, що трагічні події в Маріуполі, Бучі та на Сході (за змістом - у контексті російсько-української війни) насправді інсценовані політичними силами єврейської національності (яких узагальнено лексемою «жиды») з метою провокування українсько-російського конфлікту, що є вираженням значення заперечення розв`язування та ведення Російською Федерацією війни проти України, виправдування збройної агресії РФ шляхом звинувачення представників єврейської національної групи у спричиненні російсько-українського збройного конфлікту;

У фрагменті тексту: «…что сейчас и происходит на «украинских» землях, где глобализованная жидомафия с главенствующее-доминирующим нэохасидским организационным элементом, с помощью разыгранного спектакля «украинско-росийского» противостояния зачищает /освобождает вооружёнными силами исраэльского цахала», под прикрытием ЧЗАК РФ и ВСУ и ИХ ПОМОЩНИКАМИ ВС НАТО и ВСЕМИ ОСТАЛЬНЫМИ ГЛОБАЛИЗОВАННЫМИ жидоВС - «украинское» пространство для новожидорасового переселения» (ст. 197) прямі твердження, що російсько-українська війна насправді інсценована корумпованою світовою єврейською спільнотою («жидомафией»), зокрема, Російської Федерації, України та НАТО, з метою позбавлення представників української нації «вооружёнными силами» та створення нової ідейної єврейської держави з концепцією неохасидизму, що контекстуально є вираженням значення заперечення розв`язування та ведення Російською Федерацією війни проти України, виправдування збройної агресії РФ шляхом звинувачення представників єврейської національної групи у спричиненні російсько-українського збройного конфлікту;

У фрагменті тексту: «10-ть лет назад жидоратушняк пытался позиционировать себя как «антисемит», что было с «его» стороны этакой «хитроватой» уловкой Для простачков, которые Должны были поверить что он не жид, а Человек, потому что во время своей «псевдоантижидовской позиции» другие жидосущества поборзее, дали «ему» под зад, оставив «не у дел», что очень «его» не удовлетворяло и позиционированием чебя антижидом, жидоратушняку хотелось собрать поддержку людей, по идее противостоявших тем жидам коне задвинули жидоратушняка в пределы домашнего хозяйства, где «он» тихо радовался антирускому существованию, бегая с огнестрельным оружием в лапах; ну а сегодня этот крипто.жидовский подонок ведёт войну с другими же такими как он криптожидовскими подонками (к примеру жиДо«мэр» б. андриив), взаимообмениваясь на уровне своего развития жыдобыдляче-ублюдочными «оскорблениями», до которых нам=дюдям никакого ддела нет, полностью обнажив «свое» криптожидорасовое нутро, скинув с себя «свою» человекоподобную кожу, открыто кичась поддержкой вооружённого жидотерроризма против и ужгородского и всеукраинского» человекорасового простонародья в целом. обеспечивая жидобанду «ВСУ» по типу 128-й отдельной горно-штурмовой закарпатской бригады дислоцирующейся возле сан. части на выезде из Ужгорода в сторону села Оноковцы. в старых Советских военных казармах. боевики которой блуждают по городу как гуцульские зомби в поисках кого бы рабануть/забить до полусмерти и изнасиловать (обкладывающиеся от страха за свои зады и шкуры мешками с песком [глиной. и для которых Ужгородский кагал в синагоге-«филармонии» устраивает концерты идобанде вских тва ей называ их себя «зака патский на дный хо » и уже с ними мразоты» (ст. 220) peaлізовані лексичні конструкції категорично-стверджувального та звинувачувального змісту, в яких через використання повідомлень зі спеціально підібраними негативними фактами та додаванням емоційного модусу (номінацій з вираженою негативною оцінною конотацією у значенні понять «вороги», «жорстокість», «злочинність», «тероризм») військовослужбовці ЗСУ, представники» представники місцевої чинної влади та характер їхній дій у контексті перебігу російсько-української представлено суспільно-політичними явищами з деструктивними ознаками («вооружённый жидотерроризм», «жидобанда», «боевики», «в поисках кого бы грабануть/забить до полусмерти и изнаситовать», «жидобандеровские твари»), що є вираженням значення переконування у радикалізації українського суспільства, ескалації в ньому насильства i жорстокості у контексті російсько-українського збройного протистояння.

У фрагменті тексту: «РЕШИЛИ УНИЧТОЖИТЬ В НАШЕМ РОДНОМ РУСКОМ ГОРОДЕ НЕ МЕНЕЕ 60-ти УЛИЦ, ПОИМЕНОВАННЫХ видите ли «поименованных видите ли «не укрожидорасовыми героями»; создана жидоговорильня, которая в течении двух месяцев будет ВСЯЧЕСКИ ОБГАЖИВАТЬ ТЕХ, МНОГИХ ИЗ КОИХ, ужгородские жидоговна и в подметки не годятся; при этом ОЧЕРЕДНОЙ ЭТОТ жидобезпредел, НАПОДОБИИ СПЕЦИАЛЬНО ЗАПУСКАЮЩЕГОСЯ ЕЖЕДНЕВНО, В РАЗНОЕ ВРЕМЯ СУТОК БЕЗСМЫСЛЕННОГО ВОЯ СИРЕНЫ, ДЛЯ ИЗДЕВАТЕЛЬСТВА НАД НАМИ, ЗАГАЖИВАНИЯ ГОРОДА жидогоийимской пропагандой межЧеловекоРасовой вражды, замаскированной под несуществующую «украино-росийскую войну» (ст. 221) реалізовані лексичні конструкції, зміст яких експлікує категоричне звинувачення чинної влади у веденні антинародної політики та умисному розпалюванні російсько-української ворожнечі й ненависті; номінація українського міста Ужгород «русским» («в НАШЕМ РОДНОМ РУСКОМ ГОРОДЕ»), що контекстуально відображає несприйняття автором приналежності даної території державі Україна, позиціонування себе частиною російського народу; заперечення російсько-української війни через переконування щодо її вигаданості;

У фрагментах текстів: «А сейчас, на 8-ой год, та же самая мафия «сворачивает» этот сценарий (оба сценария) под видом псевдоосвобождения «украины» «Вооружёнными Силами ЧЗАК РФ» от «ВСУ»: занимающихся на самом деле одним общим жидоделом=общей «работой» - зачисткой «украины» от остатков Человечества, причём «чистильщики» = жидорасовые укрорускоговорящие садисты «работают» с обеих якобы противостоящих друг другу сторон, являющихся одним цельным ядром армии-ягхвэ (чего не скажут /не покажут ни «украинские» ни «российские" «СМИ»). Но вся их «работа» = зачистка=убийства=изгнания Людей, украинской стороной преподносится как преступления росийских ВС, а российской - как преступления украинских «ВС» (ст. 224-225);

У фрагментах текстів: «…ДЛЯ ЭТОГО И ТОЛЬКО ДЛЯ ЭТОГО РАЗЫГРЫВАЮТСЯ ВОЙНЫ/ПРОТИВОСТОЯНИЯ=ЛОКАЛЬНЫЕ ЗАЧИСТКИ ЧЕЛОВЕЧЕСТВА, к примеру жидобоевики «ВСУ», занимают боевые позиции в жилых многоэтажках, производят пару выстрелов, пока их позицию не вычисляют, после чего они уходят а по пустой позиции бьют в ответ жидобоевики ВС ЧЗАК РФ, разрушая и жилые постройки и нанося экзистенциональный урон гражданскому населению прожившему (за половину мартовского месяцазаложничества посреди военно-бандитского безпредела жидовской мафии) целую жизнь, но ТАК И НЕ понимающему кто им устраивает «армагедон»» (ст. 226);

«…пример на нынешней ситуации освободительной зачистки=геулы-тешувы на «украине»: город Харьков, боевики глобализованной жидомафии в формах «ВСУ» разнесли в хлам, а харьковчанам - которых принудительно вынудили стать беженцами=переселенцами и внутренними (мигрантами) и иммигрантами, для очистки от них - города и перезаселения его жидорасовой нелюдью - внушено, что это сделали «русские»» (ст. 231), висловлювання антисемістської, дегуманізуючої семантики для номінації військовослужбовців Збройних сил України («жидобоевики») та характеристики їхньої діяльності у контексті спротиву збройній агресії РФ, представляючи їх спільними «апокаліптичними діями» українців та росіян, спровокованими єврейською спільнотою, спрямованими на знищення українців та звільнення України для її подальшого заселення виключно представниками єврейської національності «жидорасовой нелюдью», що є вираженням значення заперечення розв`язування Російською Федерацією війни проти України, спрямованої на ліквідацію її суверенітету і політичної незалежності, виправдування збройної агресії РФ проти України через звинувачення євреїв у спричиненні російсько-українського збройного протистояння.

З урахуванням об`єктивного змісту наведених вище текстових фрагментів та їх комунікативно-прагматичних характеристик, а саме: використання прийомів, виражених відповідними мовними засобами (характеристик та номінацій з вираженою принижуваною семантикою, конструкцій та асоціацій з негативним контекстуальним відтінком на позначення українського народу, чинної української влади, ЗСУ, представників єврейської національної групи, держави Україна загалом (жиды, жидомафия, ЧеловекоРасовое простонародье, жидоратушняк, жидосущества, подонки, жидобыдляче-ублюдочные, криптожидорасовое нутро, жидотерроризм, жидобанда, гуцульские зомби, жидобандеровские твари, жидорасоворосийско-фашистские нэо, хасидолюдоеды, жидовская мафия, занимающихся жидоделом, чистильщики, жидорасовые укрорускоговорящие садисты, жидобоевики, «украина»), конструкцій з відтінком звеличення російського народу («Для НАС Руских Людей», «Мы=Руские Люди»), який підтримує збройну агресію проти України та бере активну участь у воєнних діях; ґрунтування думок щодо російсько-українських відносин на бінарній опозиції «свій-чужий», «друг-ворог» (де «свої» - росіяни, проросійськи налаштовані громадяни, ЗС а «вороги» - ЗСУ, українська влада з нацистською ідеологією, патріотично налаштований український народ, представники єврейської нації), є лінгвістичні підстави для висновку про те, що прагматичною метою текстового матеріалу є переконування адресатів у вигаданості, міфічності такого явища, як російсько-українська війна, а суспільно-політичні події у контексті російсько-українського збройного протистояння росіян і українців представлені спровокованими євреями з метою взаємного знищення, ліквідації держави Україна та створення на українських територіях «нового Ізраїлю», заселення якого передбачає виключно представників єврейської нації, а отже через звинувачення її представників у всіх можливих лиходійствах переконати «русских людей» (зокрема, на заході України) у необхідності об`єднання зусиль у боротьбі з чинною владою, спрямованою на фізичне усунення через єврейське походження її окремих представників та прогресуючий в країні «нацизм», виправдовуючи у такий спосіб збройну експансію РФ проти суверенітету і територіальної цілісності України, метою якої є розширення геополітичного впливу шляхом ліквідації української державності та суб`єктності як такої; визнати дії, спрямовані на «звільнення» суспільства від «нацистської» ідеології української влади, правомірними; сформувати позитивне або нейтральне ставлення до Росії через заперечення розв`язування нею війни проти України та скоєння злочинів проти людяності; нав`язати за допомогою деструктивних лінгвістичних форм негативне, зневажливе ставлення до держави Україна, її політичного керівництва, патріотично налаштованого українського суспільства та ЗСУ, переконати у доцільності об`єднання для силового спротиву українській владі, спрямованого на його позбавлення у насильницький спосіб та, відповідно, запобігання створенню нового єврейського державного утворення в Україні.

З урахуванням викладеного вище, загальна семантична спрямованість текстового матеріалу сприяє спотвореному уявленню про українську націю та події в Україні у контексті російсько-української війни, хибному, викривленому розумінню ідеологічної спрямованості держави Україна, культивування негативного, зневажливого ставлення до української влади та її окремих представників, держави Україна загалом, а з урахуванням співвіднесення прагматичного змісту текстового матеріалу зі змістом наведених у дослідженні понять та термінів, у текстовому матеріалі з назвою: «Дипломная робота. Пунктирное исследование тематических образов носителей расового иудейства, за двадцатилетний период писательской деятельности ОСОБА_7 , на примере Его некоторых публицистических статей/очерков и рассказов, определяюще - характерно раскрывающих личность автора, Его убеждения и мировоззрение как элемент Нейтронной войны» містяться:

- приниження національної честі та гідності представників єврейської нації, розпалювання ворожнечі й ненависті на ґрунті національної належності та ідеологічних переконань

Відповідно до лінгвістичних джерел та методологічних принципів проведення лінгвістичної експертизи у справах з розпалювання ворожнечі на ґрунті національної та релігійної належності та приниження національної честі і гідності виділяють такі конкретні види лінгвістичних ознак:

- вживання мовних засобів, які виражають негативні принизливі характеристики як певної національної або релігійної групи, так і окремих їх представників у контексті їхньої національної належності та релігійних уподобань (виражені у формі: тверджень про неповноцінність (нестачу культурності, інтелектуальних здібностей, нездатність до творчої праці, не канонічність) тієї чи іншої етнічної або релігійної групи як такої; тверджень про історичні злочини тієї чи іншої етнічної чи релігійної групи як такої, які не відповідають дійсності (тверджень про моральні недоліки тієї чи іншої етнічної або релігійної групи; згадок релігійної групи або їх представників в принизливому або образливому контексті);

- вживання мовних засобів та лінгвістичних прийомів, які виражають негативні емоції і оцінки та формують негативні установки як стосовно певної релігійної групи, так і окремих їх представників у контексті їхньої національної належності та релігійних уподобань (виражені у формі: позитивних аксіологічних характеристик певної конфесійної групи та протиставлення їм, відповідно, інших конфесійних груп з вираженою позитивно забарвленою оцінкою; виправдання історичних випадків насильства і дискримінації стосовно певної конфесійної групи та окремих їх представників у контексті їхніх релігійних уподобань; висловлювань, які піддають сумніву загальновизнані історичні факти насильства і дискримінації стосовно певної релігійної групи; звинувачень у негативному впливі тієї чи іншої релігійної групи на суспільство чи державу; цитування явно ксенофобських висловлювань і текстів без коментаря, визначального розмежування між позицією мовця (адресанта, інтерв`юйованого) і позицією автора (адресата, інтерв`юера), а також явно ксенофобською пропагандою без редакційного коментаря чи іншої полеміки;

- вживання лінгвістичних засобів, які імпліцитно та експліцитно спонукають масову аудиторію до конкретних негативних дій проти певної релігійної групи та негативного ставлення до них (пряме підбурювання до дискримінації, у тому числі у вигляді загальних гасел, та завуальоване, виражене непрямим спонуканням до насильства і дискримінації (виражені у формі: закликів у зв`язку з конкретною ситуацією, із зазначенням об`єкта насильства; проголошення насильства допустимим засобом у вирішенні конфліктних та проблемних ситуацій стосовно певної релігійної групи, у тому числі й у вигляді прямих або непрямих закликів до насильства щодо них і пропаганди «позитивних»; закликів не допустити закріплення в регіоні, районі, місті або селі представників тієї чи іншої релігійної групи).

Антисемітизм - одна з форм національної та релігійної нетерпимості, що виражається у ворожому ставленні до євреїв.

Ксенофобія - від грец. - чужий і …фобія) - поняття, що позначає нетерпимість, ворожість, ненависть, презирство до когось або чогось чужого, незнайомого, незвичного, а також нав`язливий страх стосовно незнайомих осіб. У соціальному сенсі його трактують переважно як нетерпимість, ненависть, а не як страх. Залежно від об`єкта, на який вона спрямована, ксенофобію поділяють на расову, етнічну, релігійну і стосовно груп, що відрізняються за соціальними, культурними, матеріальними чи фізичними ознаками.

Ксенофобія ґрунтується на одній із базових особливостей людської природи - ділити світ на «ми» та «вони», «свої» та «чужі». Нетерпимість до «чужих» пов`язана із формуванням образу «своїх» (процесами соціальної ідентифікації особистості, груповою ідентичністю). Сьогодні під ксенофобією найчастіше розуміють нетерпиме ставлення до осіб інших національностей.

Таким чином ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 161 КК України, а саме: умисні дії, спрямовані на розпалювання національної ворожнечі та ненависті, на приниження національної честі та гідності.

Як убачається з угоди про визнання винуватості від 08.11.2024 року, прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 , за участі захисника - адвоката ОСОБА_5 , дійшли згоди щодо всіх її істотних умов: формулювання обвинувачення, правової кваліфікації дій обвинуваченого, який у повному обсязі беззастережно визнає свою винуватість у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання - за ч.1 ст. 161 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки, з позбавленням правам обіймати посади, пов"язані з викладацькою та науковою діяльністю строком на два роки, за ч.2 ст. 436-2 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки, без конфіскації майна, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого основного покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі без конфіскації майна з позбавленням права обіймати посади, пов"язані з викладацькою та науковою діяльністю строком на два роки, та звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням із визначенням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України, та покладенням на обвинуваченого обов"язків передбачених ст. 76 КК України.

У судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 08.11.2024 року між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника - адвоката ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень в яких його обвинувачують, при обставинах, викладених в обвинувальних актах, визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, підтвердив укладення угоди про визнання винуватості та просив затвердити її з врахуванням істотних умов, по яким сторони досягли взаємної згоди.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні підтвердила укладення угоди про визнання винуватості між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у її присутності та просила затвердити її з врахуванням істотних умов, по яким сторони досягли взаємної згоди.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що права надані йому законом у зв"язку з укладенням угоди про визнання винуватості він повністю розуміє, з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний, характер обвинувачення та його суть йому зрозумілі, обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим, свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 161, ч. 2 ст. 436-2 КК України, визнає повністю.

Також, у судовому засіданні обвинувачений підтвердив суду, що угода про визнання винуватості від 08.11.2024 року укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді та просив її затвердити.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 за ч.1 ст. 161 КК України - умисні дії, спрямовані на розпалювання національної ворожнечі та ненависті, на приниження національної честі та гідності, та за ч. 2 ст. 436-2 КК України - виготовлення, поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, глорифікації осіб, які здійснюють збройну агресію російської федерації проти України - кваліфіковано правильно.

Суд не вправі перевіряти фактичні обставини, вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання вини.

Судом, на виконання вимог ст. 474 КПК України, сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_3 не встановлено.

У судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і що угода про визнання винуватості укладена 08.11.2024 року між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника - адвоката ОСОБА_5 не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

Судом, у відповідності до ч. 2 ст. 473 КПК України учасникам судового провадження роз"яснено наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, а саме обмеження права на оскарження вироку, згідно з положеннями ст. ст. 394, 424 КПК України, а для обвинуваченого також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені КК України.

При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості від 08.11.2024 року вимогам ст. ст. 469, 470, 472 КПК України суд враховує що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього Кодексу, зокрема щодо змісту та порядку укладення угоди, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій обвинуваченого правильна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов"язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З врахуванням вищевказаного, суд доходить висновку про затвердження угоди про визнання винуватості укладеної 08.11.2024 року між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника - адвоката ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Обставинами, які пом"якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, яка обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Суд, у порядку ч.3 ст. 67 КК України не визнає визначену органом досудового розслідування як обставину яка обтяжує покарання , а саме: вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану, оскільки ч.1 ст. 67 КК України таку обставину не містить. Натомість відповідно до п.11 ч.1 ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжуює покарання є зокрема вчинення злочину з використанням умов воєнного або надзвичайного стану, інших надзвичайних подій.

Суд враховує також характеризуючі дані обвинуваченого.

Згідно довідки ОСК ГУНП в Закарпатській області № 2-06032023/21011 від 06.03.2023 року ОСОБА_3 , раніше не судимий.

Згідно довідки КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров"я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради від 06.03.2023 року № 363, ОСОБА_3 по медичну допомогу до вказаного закладу не звертався.

Враховуючи тяжкість злочину, конкретні обставини справи, особу винного ОСОБА_3 , обставину, яка пом"якшує покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, враховуючи суспільну небезпеку скоєних ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, а також вимоги ч. 2 ст. 65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення, попередження нових злочинів, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, суд доходить переконання, про можливість виправлення ОСОБА_3 від відбування покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням надавши іспитовий строк.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази у кримінальному провадженні - друкований матеріал (обкладинка червоного кольору, пружинного кріплення, роздрукована в кольорі) на 236 арк. Під назвою «ОНИ ПРИШЛИ НАС УБИВАТЬ», Дипломная работа. Пунктирное исследование тематических образов носителей расового иудейства, за двадцатилетний период писательськой деятельности ОСОБА_7 , на примере Его некоторых публицистических статтей/очерков и рассказов, опеределяюще - характерно раскрывающих личность автора, Его убеждения и мировозрение как елемент Нейтронной войны», у кількості 3 примірників кожен на 236 арк., флеш-накопичувач марки «GOOD RAM», 8Gb, серійний номер НОМЕР_1 , з додатковим маркуванням 1740, корпус якого виготовлений з пластмаси білого та синього кольорів, конверт жовтого кольору, на якому наявні рукописні написи, односторонній оптичний диск під назвою CD-R, 700MB - залишити на зберігання при матеріалах кримінального провадження.

Речові докази у кримінальному провадженні - сенсорний мобільний телефон марки Samsung Galaxy Star Plus GT- НОМЕР_2 , ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ: НОМЕР_4 , корпус якого виготовлений з пластмаси чорного кольору, мобільний телефон марки Nokia, модель ТА-1030, ІМЕІ: НОМЕР_5 , ІМЕІ: НОМЕР_6 , корпус якого виготовлений з пластмаси оранжевого кольору, мобільний телефон марки Nokia, модель ТА-1034, ІМЕІ: НОМЕР_7 , ІМЕІ: НОМЕР_8 , корпус якого виготовлений з пластмаси голубого кольору, ноутбук марки «HP», s/ НОМЕР_9 , та зарядний пристій до нього, квиток читача № НОМЕР_10 , виданий на прізвище ОСОБА_3 , квиток читача Закарпатської обласної універсальної наукової бібліотеки ім. Ф. Потушняка , виданий на прізвище ОСОБА_3 - повернути ОСОБА_3 .

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні - вартість проведеної експертизи у розмірі 16011,66 (шістнадцять тисяч одиннадцять грн. 66 коп.) грн. стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 373,374,376, 395, 474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 08.11.2024 року між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника - адвоката ОСОБА_5 в об"єднаному кримінальному провадженні .

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 161, ч. 2 ст. 436-2 КК України, призначивши покарання:

за ч.1 ст.161 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки, з позбавленням права обіймати посади, пов"язані з викладацькою та науковою діяльністю, на строк два роки;

за ч. 2 ст. 436-2 КК України - у виді позбавлення волі на строк чотири роки, без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого основного покарання більш суворим визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, з позбавленням права обіймати посади, пов"язані з викладацькою та науковою діяльністю.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 від відбування основного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком два роки та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язків - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази у кримінальному провадженні - друкований матеріал (обкладинка червоного кольору, пружинного кріплення, роздрукована в кольорі) на 236 арк. Під назвою «ОНИ ПРИШЛИ НАС УБИВАТЬ», Дипломная работа. Пунктирное исследование тематических образов носителей расового иудейства, за двадцатилетний период писательськой деятельности ОСОБА_7 , на примере Его некоторых публицистических статтей/очерков и рассказов, опеределяюще - характерно раскрывающих личность автора, Его убеждения и мировозрение как елемент Нейтронной войны», у кількості 3 примірників кожен на 236 арк., флеш-накопичувач марки «GOOD RAM», 8Gb, серійний номер НОМЕР_1 , з додатковим маркуванням 1740, корпус якого виготовлений з пластмаси білого та синього кольорів, конверт жовтого кольору, на якому наявні рукописні написи, односторонній оптичний диск під назвою CD-R, 700MB - залишити на зберігання при матеріалах кримінального провадження.

Речові докази у кримінальному провадженні - сенсорний мобільний телефон марки Samsung Galaxy Star Plus GT- НОМЕР_2 , ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ: НОМЕР_4 , корпус якого виготовлений з пластмаси чорного кольору, мобільний телефон марки Nokia, модель ТА-1030, ІМЕІ: НОМЕР_5 , ІМЕІ: НОМЕР_6 , корпус якого виготовлений з пластмаси оранжевого кольору, мобільний телефон марки Nokia, модель ТА-1034, ІМЕІ: НОМЕР_7 , ІМЕІ: НОМЕР_8 , корпус якого виготовлений з пластмаси голубого кольору, ноутбук марки «HP», s/ НОМЕР_9 , та зарядний пристій до нього, квиток читача № НОМЕР_10 , виданий на прізвище ОСОБА_3 , квиток читача Закарпатської обласної універсальної наукової бібліотеки ім. Ф. Потушняка , виданий на прізвище ОСОБА_3 - повернути ОСОБА_3 .

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні - вартість проведеної експертизи у розмірі 16011,66 (шістнадцять тисяч одиннадцять грн. 66 коп.) грн. стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений прокурором, обвинуваченим, його захисником, виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1