Провадження № 1-кп/466/804/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м.Львові в відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001195 від 14.08.2024 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Хмельницької області, Дунаєвського району, с.Зеленче, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, раніше не судимого, не одруженого, непрацевлаштований, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період часу із 23 год. 00 хв. і до 23 год. 25 хв., перебуваючи сам в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , в той час, поки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покинули вищевказану квартиру, щоб придбати продукти харчування, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену в умовах воєнного стану, який введено в Україні згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», керуючись корисливим мотивом, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, з сумки чорного кольору, що належить ОСОБА_6 та яка перебувала у шафі у кімнаті вищевказаної квартири, викрав грошові кошти у загальній сумі 70 000 грн.

В подальшому, ОСОБА_3 залишив приміщення квартири АДРЕСА_3 , розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинив матеріальної шкоди ОСОБА_6 на суму 70 000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненої в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Також, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період часу із 23 год. 00 хв. і до 23 год. 25 хв., перебуваючи сам в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , переконавшись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно привласнив банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 , що за функціональним призначенням, як засіб доступу до банківських рахунків, є різновидом офіційного документу, що випливає із Законів України «Про інформацію» від 02.10.1992, «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001, «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру та видана повноваженою юридичною особою з дотриманням визначеної законом форм та містить передбачені законом реквізити, з метою подальшого незаконного використання такої карти шляхом зняття грошових коштів та системою безконтактною оплатою, належних ОСОБА_6 , чим незаконно заволодів нею.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у привласненні офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів,тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України.

Вказаними кримінальними правопорушеннями ОСОБА_3 спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_6 на загальну суму 70 000 грн., яка є відшкодована.

Потерпіла ОСОБА_6 подала заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності. А також подала заяву якою підтвердила, що матеріальна шкода їй відшкодована повністю.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю та пояснив, що дійсно він близько 23.00 год. перебуваючи сам в приміщенні квартири АДРЕСА_3 у знайомої ОСОБА_6 , коли її не було у квартирі, викрав в останної з сумки, яка перебувала у шафі у кімнаті вищевказаної квартири грошові кошти у сумі 70 000 грн., банківську картку та покинув примішщення, а кошти використав на власні потреби. З банківською карткою він не зміг нічого зробити, хотів рпозрахуватися на заправній станції, однак грошей не було, а тому в подальшому таку викинув.

З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів у справі, враховуючи, що ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують його особу й стосуються речових доказів у провадженні.

При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень повністю і об`єктивно стверджується визнавальними показаннями обвинуваченого ОСОБА_3 в ході судового розгляду, зібраними та дослідженими в ході судового розгляду доказами, що характеризують особу обвинуваченого і його дії необхідно вірно кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України за ознакою - таємне викрадення чужого майна (крадіжці), в умовах воєнного стану та привласненні офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України повністю та об`єктивно доведена.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст.12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі №205/7091/16-к від 17.10.2019 ВС розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту.

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 міру покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який є молодого віку, працездатний, не працевлаштований, згідно довідок на обліку у психоневрологічному диспансері та наркологічному кабінеті не числиться та не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Згідно заяви потерпілої ОСОБА_6 вбачається, що матеріальна шкода в сумі 70000 грн. їй відшкодована повністю.

Обставини, що пом`якшують покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_3 - щире каяття, відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання суд не вбачає і такі не зазначені в обвинувальному акті.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання в межах санкції частини статті за якими кваліфіковано злочини у виді позбавлення та обмеження волі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 16.08.2024 ОСОБА_3 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 14.10.2024 року включно.

Оцінюючи визнавальні показання обвинуваченого, його відношення до вчиненого, а також те, що ОСОБА_3 вперше притягується до відповідальності, має ще 4-ро братів і сестер, наявні соціальні звязки з родиною, а тому обираючи міру покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства і вважає можливим застосувати положення ст.75 КК України та з покладанням на нього обов`язків, передбачених ч.1,2 ст.76 КК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Судові витрати слід стягнути із обвинуваченого на користь держави.

Питання речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 04.10.2024 року залишити без розгляду.

Керуючись ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та призначити покарання за:

ч.4 ст.185 КК України у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

ч.1 ст.357 КК України у виді 1 /одного/ року обмеження волі.

У відповідності до ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбуття призначеного покарання, встановивши іспитовий строк терміном 2 /два/ роки та покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Припинити ОСОБА_3 дію запобіжого заходу в виді тримання під вартою обраного ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 16.08.2024 та звільнити обвинуваченого з під варти негайно в залі суду.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави 2650,48 (дві тисячі шістсот пятдесят гривень 48 коп.) - витрат на проведення судової дактилоскопічної експертизи - висновок експерта № СЕ-19/114-24/19469-Д від 23.08.2024.

Скасувати арешт на речові докази у кримінальному провадженні, який накладений ухвалою слідчого судді від 14.08.2024, 14.08.2024 та 19.08.2024 року.

Речовий доказ, який постановою про визнання речовим доказом від 14.08.2024 року та 19.08.2024 року, визнано речовим доказом, а саме:

-сумку наплічна шкіряна чорного кольору, що упаковано у паперовий конверт НПУ ГСУ, що опломбовано пломбою NPU-0043672;

-олімпійку чорного кольору спортивну, що упаковано у паперовий конверт НПУ ГСУ, що опломбовано пломбою NPU-0043677;

-металеву бляшанку «REVO», що упаковано у картонну коробку;

-футболку сірого кольору, що упаковано в паперовий конверт НПУ СУ, що опломбовано пломбою NPU-0043676;

-кепку чорного кольору, що що упаковано у паперовий конверт НПУ ГСУ, що опломбовано пломбою NPU-0043674;

-труси чорні чоловічі, що упаковано в паперовий конверт НПУ СУ, що опломбовано пломбою NPU-0043675;

-рушник, що упаковано в спецпакет НПУ СУ FPS №6006261;

-штани джинсові сірого кольору, що упаковано в спецпакет НПУ RAW №0038524.

- сумку-бананку чорного кольору «Adidas»;

- шорти чорно-сірого кольору;

- футболку синьо-чорного кольору;

- мобільного телефону «ZTE» синього кольору із ключем захисту : « НОМЕР_2 », IMEI1: НОМЕР_3 та IMEI2: НОМЕР_4 та вставленою SIM-картою «Київстар» НОМЕР_5 ;

- силіконового чохла чорного кольору;

- зарядного пристрою «Super Fast Charger Interface: Type-c EU Standart ADAPTOR», який знаходиться у картонній коробці;

- картонну коробку до мобільного телефону «Samsung Galaxy A05s», яка містить в собі наступне: мобільний телефон «Samsung Galaxy A05s» чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_6 та IMEI2: НОМЕР_7 , S/N: НОМЕР_8 , який знаходиться в захисній плівці, чек та віджимач SIM-карток повернути обвинуваченому ОСОБА_3 .

Речовий доказ, який постановою про визнання речовим доказом від 14.08.2024 року визнано речовим доказом, а саме:

-14 ПЛС зі слідами рук, що перенесено на таблицю №1 до протоколу огляду місця події;

-2 змиви із чорної шкіряної наплічної сумки (з якої викрадено кошти), що упаковано в паперовий конверт НПУ СУ, що опломбовано пломбою NPU-0043673 та який зберігається у кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області - знищити.

Речовий доказ, який постановою про визнання речовим доказом від 16.08.2024 року визнано речовим доказом, а саме: DVD-R залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1