ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3836/24
Провадження № 1-кс/210/1849/24
У Х В А Л А

іменем України

20 листопада 2024 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю:

заявника ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі заяву ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді надійшла заява ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_5 .. Заява мотивована тим, що в Дзержинському районному суді м. Кривого Рогу суддею ОСОБА_5 розглядається кримінальна справа №210/3836/24 щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 166 КК України. Заявник вважає, що суддя ОСОБА_5 не може брати участь у вищевказаному кримінальному провадженні у зв`язку з тим, що ухвалою суду від 28.06.2024 року суддею ОСОБА_5 призначено до розгляду кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України.

02.10.2024 року суддя ОСОБА_5 виносить ухвалу за результатом підготовчого судового засідання, згідно якої підстав для закриття або зупинення провадження у справі не має, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України та призначає судовий розгляд справи.

ОСОБА_3 зазначає, що на стадії підготовчого засідання суддею ОСОБА_5 було грубо порушено вимоги КПК України, а також права обвинуваченої.

Згідно журналу судового засідання від 02.10.2024 року суддя ОСОБА_5 о 12:30:16 зазначає, що до суду не з`явився представник потерпілого. Прокурор ОСОБА_6 о 12:30:37 просить долучити заяву від представника потерпілого про розгляд справи за його відсутності.

В матеріалах справи дійсно міститься заява, але ця заява подана від фізичної особи ОСОБА_7 про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до обвинувального акту від 26.06.2024 року законним представником потерпілого зазначено виконком Саксаганської районної у місті ради, а не фізична особа ОСОБА_8 , відомості про яку взагалі відсутні у судді ОСОБА_5 .

Саме на цьому етапі, як того вимагає КПК України суддя ОСОБА_5 , на думку заявниці, мала б встановити чи відповідає обвинувальний акт вимогам, зазначеним у ст. 291 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 75 КПК України, ОСОБА_3 заявляє відвід судді ОСОБА_5 у зв`язку з сумнівами у її неупередженості в кримінальній справі №210/3836/24 щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення за ст. 166 КПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_3 , заяву про відвід підтримала та просила задовольнити її.

Обвинувачена ОСОБА_4 , також, підтримала заяву.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши думку заявника, дослідивши заяву з додатками, прийшов до наступного.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з ч.5 ст.80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Таким чином, з аналізу вказаних вимог Закону вбачається, що заява про відвід може бути задоволена виключно у тому випадку, коли у заяві вмотивовано, тобто обґрунтовано, з наданням відповідних підстав чи доказів, заявлено про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Разом з тим, з аналізу матеріалів, що були надані суду, та з пояснень, отриманих в ході розгляду заяви про відвід, вбачається, що фактичною причиною заявлення відводу є незгода заявника з тими чи іншими процесуальними діями/рішеннями судді при розгляді інших кримінальних проваджень, які вже розглядалися даним суддею.

При цьому, суд зазначає, що питання про законність чи незаконність тих чи інших дій чи рішень, на які посилається заявник і які вважає прийнятими з порушенням вимог Закону, судом не вирішується, оскільки дане питання не входить до компетенції як судді, що розглядає питання про відвід, так і судді районного суду взагалі, а належать до компетенції судів апеляційної та касаційної інстанцій (за наявності до того передбачених законом відповідних підстав).

Таким чином, фактично, предметом розгляду даної заяви є вирішення питання про те, чи є раніше вчинені (або не вчинені) процесуальні дії, з якими не згодна особа, що подала заяву про відвід, свідченням упередженості даного судді (суду).

Вирішуючи вказане питання, суд зазначає, що трактування поняття «інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості» згідно п.4 ч.1 ст.75 КПК України, у КПК України відсутнє.

За таких обставин, суд доходить до висновку про те, що питання чи є раніше винесені у даному провадженні суддею (слідчим суддею) рішення чи вчинені (або не вчинені) процесуальні дії свідченням упередженості даного судді (суду, слідчого судді) щодо даної сторони (учасника процесу) та чи свідчить прийняття таких рішень/вчинення дій про упередженість судді КПК України не врегульовано.

Відповідно до ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, визначених п.2 ч.1 ст.7 КПК України, однією зі вказаних засад є законність.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд вважає за можливе застосувати для вирішення даного питання аналогію процесуального закону в частині та мірі, що не суперечить вимогам КПК України та загальним засадам кримінального провадження у відповідності до ч.3 ст.9 КПК України, згідно якого (зокрема) при здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

Суд зазначає, що інститут відводу притаманний та застосовується не тільки у кримінальному процесі, а і у цивільному, адміністративному та господарському. При цьому, як у ЦПК України, так і у КАС України та у ГПК України зазначене питання, яке є предметом розгляду у даній справі, визначено та вирішено на законодавчому рівні та вказане визначення не суперечить загальним засадам та принципам кримінального процесу, і, отже, може бути застосовано судом у відповідності до ч.3 ст.9 КПК України.

Так, відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Абсолютно аналогічні норми процесуального Закону викладені у ч.4 ст.36 КАС України та ч.4 ст.35 ГПК України.

За таких обставин, враховуючи, що вказане питання врегульовано законодавцем України у процесуальних кодексах (за виключенням КПК України), суд доходить до висновку, що раніше винесені суддею рішення у справі, вчинені чи невчинені процесуальні дії в ході її розгляду, тощо, з якими не згодна та чи інша сторона чи учасник процесу, не є свідченням упередженості даного судді (суду) щодо даної сторони (учасника процесу) та прийняття таких рішень не свідчить про упередженість судді (суду).

За таких обставин суд доходить висновку про відсутність у даному випадку достатніх підстав для наявності обґрунтованих сумнівів щодо неупередженості судді ОСОБА_5 , і, отже, доходить до висновку, що дана заява про відвід судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_5 не є вмотивованою, і, отже, не відповідає вимогам ч.5 ст.80 КПК України, у зв`язку з чим вказана заява про відвід не може бути задоволена.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 80 КПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду проголошено 21 листопада 2024 року о 13-15 годині.

Суддя: ОСОБА_1