Справа № 369/9970/24
Провадження №1-кс/369/2057/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

представника заявника

(власника майна) ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000218 від 19.01.2023,

В С Т А Н О В И В:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000218 від 19.01.2023.

Вимоги клопотання мотивує тим, що слідчим відділом Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000218 від 19.01.2023 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 239 Кримінального кодексу України.

У рамках даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_5 від 13 червня 2023 року у справі № 369/8522/23 (провадження № 1-кс/369/1913/23) було задоволено клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт на речі, вилучені в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: екскаватор оранжевого кольору марки «JCB» модель «3CX», на якому наявний надпис НОМЕР_1 , який вилучено та опечатано; ключ до екскаватора, який вилучено та поміщено до паперового конверту білого кольору.

Зазначає, що вказаний транспортний засіб належить ТОВ «Мішем» та під час розгляду клопотання про накладення арешту, власник майна не повідомлявся про розгляд, чим істотно було порушено його право, що в свою чергу позбавило в тому числі можливості висловити свою позицію з приводу доцільності арешту належного їм майна як учасника кримінального провадження.

Вважає, що вказаний арешт на належне їм майно було накладено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки огляд місця події у рамках вищевказаного кримінального провадження та вилучення майна, питання щодо якого є предметом розгляду, вилучено неуповноваженою на те особою. Більше того, надані до суду разом із клопотанням про накладення арешту докази є недопустимими внаслідок порушення процедури досудового розслідування.

За таких обставин арешт на майно накладено необґрунтовано, вказаний арешт порушує їх права, як власника на мирне володіння, розпорядження та користування вказаним майном.

У зв`язку з чим, представник вже зверталася до суду з аналогічним клопотанням, однак слідчим суддею доводи представника власника майна не в повній мірі були враховані та ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.01.2024 року скасовано арешт майна частково лише в частині заборони користуватись екскаватором оранжевого кольору марки «JCB» модель «3CX», на якому наявний надпис НОМЕР_1 та ключом до екскаватора.

Однак, власник майна не може погодитися з таким рішенням суду у зв`язку з чим звернулися до суду повторно з клопотанням про скасування арешту майна.

Підставами для скасування арешту майна накладеного ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.06.2023 року у справі №369/8522/23, є не дотримання вимог законодавства під час досудового розслідування, внаслідок чого незаконним шляхом було вилучене майно належне ТОВ «Мішем», яке в подальшому внаслідок таких дій було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, на яке згодом ухвалою слідчого судді було накладено арешт, що позбавило власника майна, мирно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Крім того, питання про арешт майна вирішувалося без участі представника власника майна, що порушило його право захищати свої права та інтереси. Більше того, вказане майно не є речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України. Вищевказаний арешт на майно був накладений з метою призначення та проведення експертизи для встановлення слідів використання даного майна під час вчи нення злочину, однак протягом 12 місяців жодних дій з боку слідства вчинено не було, експертизи не проведено, будь-яких об`єктивних даних, що вказане майно може бути використане як доказ у кримінальному провадженні немає.

За таких обставин вважає, що арешт на вищевказане у клопотанні майно накладено необґрунтовано, при цьому має місце непропорційне втручання в право власності законного власника майна, внаслідок тривалої дії накладеного арешту на таке майно, як заходу забезпечення кримінального провадження, за відсутності достатніх та належних доказів наявності потреби в подальшому застосуванні цього заходу.

На підставі вищевикладеного, просить скасувати арешт та заборони розпорядження майном, які накладені ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_5 від 13 червня 2023 року у справі № 369/8522/23 (провадження № 1- кс/369/1913/23) на: екскаватор-навантажувач «JCB» модель «3CX», на якому наявний надпис НОМЕР_1 та ключ до екскаватора, власником яких є ТОВ «МІШЕМ» ().

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні, акцентувала увагу суду на бездіяльності органів досудового розслідування, які з арештованим майном за тривалий період не здійснили жодних дій, чим порушують право власності щодо володіння та розпорядження майном його власником.

У свою чергу прокурор заперечував щодо задоволення клопотання про скасування арешту та просив відмовити у його задоволенні, оскільки вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та з ним наразі не проведено всіх необхідних слідчих дій.

Вислухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, якими заявник обґрунтовує доводи клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000218 від 19.01.2023, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.

Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).

Обов`язковою умовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є наявність достатніх доказів, передбачених ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого (прокурора), який звернувся з клопотанням про арешт майна, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю, який розглядає клопотання.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Судом встановлено, що слідчим відділом Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000218 від 19.01.2023 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 239 Кримінального кодексу України.

Відомості за даним фактом були внесені до ЄРДР за № 0000218 - 19.01.2023 року.

Постановою прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури від 06.06.2023 року екскаватор марки «JCB» модель «3CX», на якому наявний надпис НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000218 від 19.01.2023.

У подальшому, в рамках даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_5 від 13 червня 2023 року у справі № 369/8522/23 (провадження № 1- кс/369/1913/23), було задоволено клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт на речі, вилучені в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: екскаватор оранжевого кольору марки «JCB» модель «3CX», на якому наявний надпис НОМЕР_1 , який вилучено та опечатано; ключ до екскаватора, який вилучено та поміщено до паперового конверту білого кольору.

Накладення арешту на екскаватор марки «JCB» модель «3CX», на якому наявний надпис НОМЕР_1 зумовлена тим, що вказане майно може в подальшому використовуватись для вчинення кримінального правопорушення, а також тим, що в ході досудового розслідування існує необхідність у проведенні експертизу з метою встановлення використання вказаного майна під час вчинення кримінального правопорушення, а саме необхідно відібрати зразки з ковша та інших агрегатів для їх порівняння зі зразками ґрунту та відходів, які наявні на місці вчинення правопорушення та подальшого доведення об`єктивної сторони злочину.

У подальшому ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_7 від 22.01.2024 року у справі № 369/19771/23 (провадження № 1-кс/369/144/24), було задоволено клопотання представника власника майна ТОВ «Мішем» ОСОБА_3 та скасовано заборону користування екскаватором оранжевого кольору марки «JCB» модель «3CX», на якому наявний надпис НОМЕР_1 та ключом до екскаватора, накладену ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.06.2023 року у справі №369/8522/23.

При цьому, як вбачається з досліджених судом матеріалів кримінального провадження, відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.239 КК України були внесені 19.01.2023 року, однак, після накладення слідчим суддею арешту, починаючи з 13.06.2023 року жодної слідчої дії за участю арештованого майна не проводилось. Зокрема відсутні дані щодо призначення та проведення експертизи за участю транспортного засобу, та станом на день подання клопотання жодній особі не вручено повідомлення про підозру.

Тобто уповноваженими особами на здійснення досудового розслідування у рамках даного кримінального провадження більше року не здійснено жодних дій спрямованих для встановлення та підтвердження власних тверджень щодо належності даного транспортного засобу в розумінні ст. 98 КПК України, до речових доказів у кримінальному провадженні, окрім тих які були встановлені на початковому етапі досудового розслідування.

Наразі у матеріалах справи не міститься достатньо переконливих доказів, які б достовірно свідчили, що даний транспортний засіб є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, чи на ньому містяться сліди, інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження.

Дані обставини прокурором у судовому засідання прокурором також доведені не були.

Крім того, з часу часткового скасування арешту в частині заборони користування екскаватором, тобто 6 місяців, слідством також жодних дій вчинено не було. Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей щодо призначення необхідних експертиз на які слідство посилалося під час накладення такого арешту на майно.

При цьому, з моменту часткового скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_5 від 13 червня 2023 року у справі № 369/8522/23 (провадження № 1- кс/369/1913/23), судом не встановлено дій зі сторони власника майна спрямованих на приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі вказаного майна.

Більше того, санкції статті Кримінального Кодексу України, за якими кваліфіковано діяння та внесено відомості до ЄРДР не містять спеціальної конфіскації майна. Наразі жодній особі не пред`явлено підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, відомостей щодо наявності цивільного позову у рамках даного кримінального провадження у суду також немає.

Так, згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З огляду на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

З огляду на викладене, враховуючи той факт, що на даний час судом не встановлено потреби досудового розслідування, яка виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, яка володіє вказаним майном на законних підставах.

Розумність та співмірність обмеження права власності законного власника вказаного майна суперечить завданням кримінального провадження. Зазначений захід забезпечення кримінального провадження порушує права заявника, оскільки призводить до надмірного обмеження прав, тому вказаний арешт підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000218 від 19.01.2023 - задовольнити.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_5 від 13 червня 2023 року у справі № 369/8522/23 (провадження № 1- кс/369/1913/23) на екскаватор-навантажувач, оранжевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , марки «JCB» модель «3CX», 2021 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_3 та ключ до екскаватора, який згідно з свідоцтвом про реєстрацію серії НОМЕР_4 , належить ТОВ «Мішем», , шляхом скасування заборони щодо розпорядження вказаним майном.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_8