ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/1738/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/830/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участі секретаря ОСОБА_5 ,

-прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2024 року,-

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою слідчого судді клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури про арешт майна, по кримінальному № 0000735 від 24.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України, задоволено та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку 03.07.2024 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 19.06.2024 за місцем роботи ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 КНП «Мерефянська ЦРЛ» шляхом заборони користування, а саме: 5 аркушів паперу А4, з відтиском печатки «Лікар ОСОБА_8 », З кабінету комп`ютерної томографії: 10 Журналів запису рентгенологічних досліджень, магнітнорезонансних томографій, які прошиті, пронумеровані та скріплені: з 04.10.2022 по 16.12.2022 роки - на 199 сторінках; з 17.12.2022 по 10.02.2023 роки - на 199 сторінках; з 10.02.2023 по 06.04.2023 роки - на 199 сторінках; з 06.04.2023 по 21.06.2023 роки - на 198 сторінках; з 21.06.2023 по 31.08.2023 роки - на 198 сторінках; з 31.08.2023 по 10.11.2023 роки - на 200 сторінках; з 11.11.2023 по 31.12.2023 роки - на 197 сторінках; з 01.01.2024 по 01.03.2024 роки - на 198 сторінках; з 01.03.2024 по 29.04.2024 роки - на 198 сторінках; з 29.04.2024 по 10.06.2024 роки - на 198 сторінках; інформація 152 GB в електронному вигляді, що скопійовано з комп`ютерів, які знаходяться в кабінеті комп`ютерної томографії, що знаходяться на жорсткому диску ТМ «Apacer» 1TB, серійний номер: AP1TBAS532B1A - до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_8 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ОСОБА_8 займає посаду завідувача рентгенологічного відділення, лікар рентгенолог, а тому вона не мала можливості впливати, або допомагати особам здійснювати незаконний перетин кордону. На думку захисника прокурором не доведено, що вилучено майно може відповідати критеріям речових доказів. Зазначив, що клопотання слідчого подано із порушенням вимог ст.171 КПК України щодо строків його подання, оскільки подано 08 липня 2024 року, тобто після спливу 48 годинного строку після вилучення майна, яке мало місце 03 липня 2024 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Власник майна та його представник будучи належним чином повідомлення про дату, час та місце судового розгляду, не з`явилися, про причини неявки не повідомили, а тому апеляційний розгляд відбувся за їх відсутності.

З матеріалів судового провадження вбачається, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про вчинення кримінального правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000735 від 24.11.2022 за ч. 2 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.11.2022 до СУ ГУНП в Харківській області надійшли матеріали правоохоронних органів стосовно незаконної діяльності групи осіб, які причетні до каналів незаконного переправлення через державний кордон України осіб, які підлягають призиву на військову службу в ЗСУ.

03.07.2024 у період часу з 09 год. 30 хв. до 14 год. 50 хв. на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 19.06.2024 проведено обшук у за місцем роботи ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 КНП «Мерефянська ЦРЛ», в ході якого було виявлено та вилучено речі та предмети, які мають доказове значення у цьому кримінальному провадженні та які постановою слідчого від 03.07.2024 визнані речовими доказами по кримінальному провадженню, відповідно до ст. 98 КПК України.

Вилучені в ході проведення обшуків предмети та документи мають значення речових доказів по кримінальному провадженню, оскільки є засобами вчинення кримінального правопорушення, можуть містити на собі інформацію вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Згідно до п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, ч.2 ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Задовольнивши клопотання слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч.1 ст. 170 КПК України.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а посилання представника власника майна про зворотне є безпідставними.

Окрім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до порядку, передбаченого ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Твердження представника власника майна про звернення прокурором поза визначеним абз.2 ч.5 ст.171 КПК України, 48 годинним строком на звернення до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, є безпідставними.

Згідно правових висновківВерховного Суду, викладених у постанові від 23.01.2020 року у справі № 457/1485/13-к, провадження № 51-4881км19, згідно ч.5 ст.171 КПК України щодо тимчасово вилученого майна слідчим подається клопотання про його арешт або таке - повертається особі, в якої було вилучено. Щодо речей та документів, на відшукання яких надано дозвіл в ухвалі про проведення обшуку, то накладення на них арешту КПК України не передбачає.

Також, з узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» вбачається, що слідчим суддям необхідно ретельно оцінювати підстави віднесення певного майна до категорії тимчасово вилученого в розумінні ст. 167 КПК, оскільки вони залежать від процесуального порядку його одержання органом досудового розслідування. Зокрема, такий порядок регламентовано положеннями п. 6 ч. 2 ст. 235 та ст. 236 КПК, згідно з якими ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук. Обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку. На підставі ч. 7 ст. 236 КПК при обшуку слідчий, прокурор має право оглядати і вилучати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Таким чином, стосовно вилученого під час обшуку майна, яке не було включено до відповідного переліку, передбаченого в ухвалі слідчого судді, слідчий, прокурор повинні вносити клопотання в порядку і строки, встановлені ч.5 ст.171 КПК, а стосовно майна, яке було включене до переліку, щодо якого здійснювався обшук не зумовлює необхідності додаткового накладення арешту на таке майно в порядку ч.5 ст.171 КПК України.

Враховуючи, що в ухвалі слідчого судді від 19 червня 2024 року надано дозвіл на проведення обшуку з метою відшукування та вилучення предметів кримінального правопорушення, а саме: комп`ютерної техніки (планшетів, ноутбуків), мобільних телефонів, а також інших електронних носіїв інформації, медичної документації третіх осіб, чорнових записів, банківських карток, грошових коштів, здобутих злочинним шляхом, печаток, штампів медичних закладів, бланків суворої звітності та інших речей та документів, що можуть бути доказами у цьому кримінальному провадженні, тобто саме того майна, яке було вилучено під час обшуку 03 липня 2024 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2024 року про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0000735 від 24.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України -залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді