Справа № 544/125/24
Провадження № 1-в/539/156/2024
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2024 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області
у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
захисника засудженого ОСОБА_5 ,
представника Лубенського РВ філії ДУ «Центр пробації» ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Лубенського міськрайонного суду Полтавської області подання Лубенського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області про звільнення засудженого:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уроженця села Засулля Лубенського району Полтавської області, освіта середня, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 05 березня 2024 року Пирятинським районним судом Полтавської області за частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК України) до 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України звільнений від призначеного покарання з випробуванням на 1 (один) рік,
від призначеного покарання у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ним діяння, -
УСТАНОВИВ:
З 17 квітня 2024 року на обліку Лубенського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області (далі Центр пробації) перебуває засуджений звільнений від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 ).
Відповідно до вироку Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 березня 2024 року у справі №544/125/24 засуджений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що вчинено в умовах воєнного стану.
Вартість матеріальної шкоди згідно з вироком суду становить 420,00 грн.
09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон). Законом змінено поняття «вартості вкраденого майна» для визначення кримінальної караності крадіжки, як ознаки складу злочину, передбаченого статею 185 КК України, що призвело до часткової декриміналізації умисних діянь, які виражені в умисному викраденні чужого майна. До набрання чинності вказаним Законом, кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень, встановлювався з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги.
До набрання чинності вказаним Законом кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень, встановлювався з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги.
Так, підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.
Податкова соціальна пільга визначена підпунктами 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу ІV ПК України для відповідного року. Податкова соціальна пільга дорівнює 50 % розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, а прожитковий мінімум встановлюється законом станом на 01 січня поточного року. Таким чином, зазначеним Законом крадіжки на суму, що не перевищують на момент вчинення правопорушення у 2023 році 2684,00 грн, віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність.
За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у Кримінальному кодексі України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.
Велика Палата Верховного Суду у постанові №0306/7567/12, вказала, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у Кримінальному кодексі України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.
Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.
Зазначений підхід закріплено у частині першій статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.
Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5 КК України. Згідно із частиною першою цієї статті закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили діяння до набрання законом чинності.
Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886- IX, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.
Відповідно до вимог частини другої статті 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від покарання у випадку, передбаченому частиною другою статті 74 КК України.
Центр пробації просить суд вирішити питання про звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного судом покарання згідно з вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 березня 2024 року у справі №544/125/24 за діяння, караність якого законом усунена.
Представник Центру пробації в судове засідання з`явився, подання про звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання у зв`язку з декриміналізацією підтримує.
Прокурор в судовому засіданні подання підтримав.
Засуджений ОСОБА_4 з`явився у судове засідання, також просив його звільнити від призначеного покарання у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ним діяння.
Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 також підтримав заявлене Центром пробації клопотання.
Суд, вислухавши прокурора, представника Центру пробації, засудженого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 та дослідивши матеріали справи, встановив таке.
В процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, котрі призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене частиною другою статті 74 КК України.
Згідно з частиною першою статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (частина перша статті 74 КК України).
Відповідно до положень частини другої статті 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
Згідно з пунктом 13 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.
Як вбачається із матеріалів справи, вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 березня 2024 року у справі № 544/125/24 затверджено угоду про визнання винуватості від 17 січня 2024 року, укладену між прокурором Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 . Крім того, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 185 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_4 звільнено покарання, встановивши йому іспитовий строк на 1 (один) рік.
Вирок набрав законної сили 05 квітня 2024 року.

Відповідно до положення статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Неоподаткований мінімум доходів громадян - це грошова сума розміром 17,00 грн, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV ПК України. Підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV ПК України, визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно з вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 березня 2024 року у справі № 544/125/24 ОСОБА_4 06 жовтня 2023 року вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану на суму 420,00 грн, що становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2023 рік 2684,00 грн.),

Таким чином, на засудженого розповсюджується дія Закону (набрав чинності 09 серпня 2024 року), яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_4 засуджено за діяння, караність яких законом усунена, суд дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та його слід задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 537-539 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Лубенського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Полтавській області про звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ним діяння - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 березня 2024 року у справі № 544/125/24.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги впродовж семи днів з моменту її проголошення.

Суддя Лубенського міськрайонного суду

Полтавської області ОСОБА_1