УХВАЛА

Іменем України

07 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 758/10211/24

провадження № 51-4541 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року,

встановив:

Як убачається з матеріалів за скаргою, 26 серпня 2024 року ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва залишено без задоволення скаргу адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність та рішення органів досудового розслідування, що полягає у невиконанні судового рішення під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000326 від 05 квітня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року на підставі ч. 4 ст. 399 КПК відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 на вказану ухвалу місцевого суду.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанцій, адвокат ОСОБА_5 звернувся з касаційною скаргою, в якій порушує питання про його перевірку в касаційному порядку.

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, та наявні у Суду матеріали, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до ч. 6 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.

Оцінюючи доводи касаційної скарги щодо незаконності оскаржуваної ухвали апеляційного суду, колегія суддів вбачає їх необґрунтованими.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно до чого КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №494/6/18).

Також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

Відповідно до положень ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано Главою 26 КПК.

Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положення частин 1 та 2 ст. 309 КПК містять вичерпний перелік судових рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному суді.

Відповідно до ч. 3 ст. 307 КПК, ухвала слідчого судді за результатом розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю щодо дотримання прав і законних інтересів осіб.

Вказана норма застосовується також з урахуванням того, що її положення стосовно заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020 року.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Як убачається з матеріалів за скаргою, представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 подав скаргу на бездіяльність органу досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000326 від 05 квітня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК та просив зобов`язати Подільське УП ГУ НП у м. Києві повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 від 11 квітня 2024 року цьому кримінальному провадженні. Розглянувши подану скаргу, Подільський районний суд міста Києва, з посиланням на положення статей 303 - 307, 309, 395 КПК залишив її без задоволення.

Апеляційний суд, установивши, що така ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Колегія суддів вважає нерелевантним посилання адвоката та висновок щодо застосування положень ч. 4 ст. 399 КПК, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31 травня 2021 року (провадження № 51-3335 кмо 20, справа № 646/3986/19), оскільки він стосується ситуації, за якої слідчим суддею прийнято рішення, яке не передбачене нормами процесуального закону (у цьому рішенні - повернення клопотання слідчого про арешт майна).

Натомість у цьому кримінальному провадженні слідчий суддя діяв у межах і спосіб передбачений КПК, та прийняв рішення про відмову в задоволенні скарги адвоката на бездіяльність органу досудового розслідування, що відповідає вимогам статей 307, 309 КПК.

Щодо доводів скаржника, які стосуються прийняття місцевим судом судового рішення поза межами його повноважень, на що не звернув увагу суд апеляційної інстанції, то колегія суддів вважає їх неприйнятними.

Як убачається з резолютивної частини ухвали Подільського районного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року, яку скаржник долучив до своєї касаційної скарги, у ній зазначено: «Скаргу адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність та рішення органів досудового розслідування, що полягає у невиконанні судового рішення під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000326 від 05.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - залишити без задоволення».

Однак, з мотивувальної частини ухвали вбачається, що місцевий суд розглянув скаргу адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб Подільського УП ГУ НП у м. Києві, яка полягала у частковій відмові в клопотанні від 11.04.2024 року. Також адвокат просив зобов`язати Подільське УП ГУ НП у м. Києві повторно розглянути це клопотання.

Місцевий суд, вивчивши скаргу та додані матеріали, проаналізувавши положення статей 220 та 303 КПК, з огляду на його повноваження визначені ст. 307 КПК, розглянув її в межах заявлених вимог, належним чином умотивувавши своє рішення, однак допустив технічну описку в резолютивній частині ухвали. Така описка не змінює суті прийнятого рішення, не впливає на можливість його оскарження до суду апеляційної інстанції, який у своєму рішенні слушно зазначив, що слідчим суддею помилково зазначено про можливість оскарження ухвали в апеляційному порядку, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3