КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5131/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 та накладено арешт на вилучене під час проведення обшуку, проведеного в приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: ноутбук DELL SN сірого кольору з незначними подряпинами біля тачпаду в кількості 1 шт., зарядний пристрій чорного кольору з наявною біркою №100030 в кількості 1 шт., термічна переводка з логотипом «NIKE» в кількості 1 рулон.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20.06.2024, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна.

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт вказує на те, що із оскаржуваної ухвали слідчого судді вбачається, що звертаючись до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, прокурор належним чином не обґрунтував необхідності накладення арешту на майно. Зокрема, будь-яких слідчих дій із вказаним майном планом розслідування не передбачено.

Апелянт зазначає, що у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України, відсутня особа, якій повідомлено про підозру. Разом з цим, органом досудового розслідування у кримінальному провадженні не встановлено потерпілу особу, якій завдано майнову шкоду кримінальним правопорушенням.

Також у клопотанні прокурора не встановлено точний розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням та доказів факту завдання цієї шкоди.

На переконання апелянта, належних доводів щодо настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню у разі незастосування заходів забезпечення кримінального провадження, у клопотанні також не наведено.

Апелянт зауважує на тому, що оскільки вміст ноутбуку містить інформацію і її може бути скопійовано за участю спеціаліста, а про потребу проведення експертного дослідження прокурором у клопотанні про арешт майна не було зазначено, то і потреба в подальшому триманні органом досудового розслідування ноутбука, за наявності в органу досудового розслідування копій інформації, яка на ньому міститься, відсутня.

Апелянт вважає, що слідчий, прокурор мали реальну можливість здійснити огляд ноутбука, скопіювати інформацію, а отже фактично виконати всі необхідні дії для збереження відповідного доказу, а саме інформації/відомостей, що міститься в ньому, оскільки до нього було надано безперешкодний повний доступ.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що 18.06.2024 через Електронний суд подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді та клопотання про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції, однак доступу до електронної справи не було надано, а також не було забезпечено проведення відеоконференції, а тому представник ОСОБА_6 , не мала змоги брати участь у засіданні. 21.06.2024 було направлено через Електронний суд заяву з проханням направити представнику ОСОБА_6 копію ухвали, та тільки 10.07.2024 на електронну пошту адвоката ОСОБА_7 надійшла вказана ухвала суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити в повному обсязі, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З урахуванням обставин, щодо пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року, які викладені в клопотанні представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх поважними, на підставі чого приходить до висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000084 від 06.12.2023.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені досудовим розслідуванням особи за адресою: АДРЕСА_2 , із застосуванням швейного обладнання та найманої праці здійснюють виробництво текстильної продукції в тому числі спортивні костюми з використанням торговельної марки «PUMA», чим завдали матеріальну шкоду в особливо великому розмірі.

12.06.2024 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25.05.2024 № 761/19344/24, провадження № 1-кс/761/12630/2024, в період часу з 11 год. 50 хв. до 15 год. 44 хв., проведено обшук приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено вищевказане майно.

13.06.2024 року постановою детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_10 вищевказане майно було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

14.06.2024 прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000084, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України.

На обґрунтування вимог поданого клопотання прокурор зазначив, що вилучене майно має статус речового доказу у кримінальному провадженні, а тому з метою його належного збереження у кримінальному провадженні необхідно накласти арешт на вищевказане майно.

20.06.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на вилучене під час проведення обшуку, проведеного в приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: ноутбук DELL SN сірого кольору з незначними подряпинами біля тачпаду в кількості 1 шт., зарядний пристрій чорного кольору з наявною біркою №100030 в кількості 1 шт., термічна переводка з логотипом «NIKE» в кількості 1 рулон.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за №0000084 від 06.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України, слідчий суддя зазначив, що враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за обставинами вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, з метою забезпечення кримінального провадження та збереження вилученого майна, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України, наявні достатні підстави для арешту вилученого майна.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження та з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, , розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження №0000084 від 06.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України, та відношення до нього вилученого майна, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Як вбачається зі змісту клопотання проведеним оглядом, встановлено, що вилучені ноутбук DELL SN сірого кольору з незначними подряпинами біля тачпаду в кількості 1 шт., зарядний пристрій чорного кольору з наявною біркою №100030 в кількості 1 шт., термічна переводка з логотипом «NIKE» в кількості 1 рулон, має значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, оскільки підтверджують факти мінімізації податкового навантаження причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення СГД, штучного формування податкового кредиту з ПДВ, містять відомості про осіб, задіяних до вчинення кримінального правопорушення, інших обставини вчинення злочину, встановлення яких є важливим для досудового розслідування, а тому є достатні дані вважати, що вилучені документи виготовлені чи використанні як засоби вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди, а тому постановою детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_10 від 13.06.2024 /а.с. 31-33/, вищевказане майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для частково задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Твердження апелянта, що у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України, відсутня особа, якій повідомлено про підозру, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Щодо доводів апелянта, що слідчий, прокурор мали реальну можливість здійснити огляд ноутбука, скопіювати інформацію, а отже фактично виконати всі необхідні дії для збереження відповідного доказу, а саме інформації/відомостей, що міститься в ньому, оскільки до нього було надано безперешкодний повний доступ, а також, що про потребу проведення експертного дослідження прокурором у клопотанні про арешт майна не було зазначено, то і потреба в подальшому триманні органом досудового розслідування ноутбука, за наявності в органу досудового розслідування копій інформації, яка на ньому міститься, відсутня, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки будь-яких доказів на підтвердження даних обставин апелянтом не надано.

Крім того, колегія суддів зауважує, що тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Так, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25.05.2024 надано дозвіл на проведення обшуку, з метою виявлення та вилучення, зокрема телефонів, комп`ютерної техніки, електронних та записуючих пристроїв, носіїв інформації, жорстких дисків, флеш накопичувачів.

Крім того, з протоколу обшуку від 12.06.2024 не вбачається зауважень власника майна та його захисника, щодо надання безперешкодного доступу до вилученого майна.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4