В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2024 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора ОСОБА_3 ,потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,обвинуваченого ОСОБА_6 ,захисника ОСОБА_7 ,розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Запоріжжя,громадянина України, з середньою освітою,офіційно не працює, зареєстрований та фактично проживає в АДРЕСА_1 ,раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ст.122 ч.1 КК України,-

встановив:

03.01.2023 р.приблизно о 18.00 год. ОСОБА_6 , знаходячись на території домоволодіння по провулку АДРЕСА_1 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень,на грунті неприязних відносин до потерпілої ОСОБА_4 ,в ході раптово виниклого словесного конфлікту,знаходячись спереду потерпілої , кулаками обох рук та ногами наніс не менше ніж 15 ударів в область нижніх,верхніх кінцівок,тулубу ОСОБА_4 ,внаслідок чого потерпіла отримала множині синці та садна волосистої частини голови,обличчя,тулуба,верхніх та нижніх кінцівок,які згідно висновку судово-медичного експерта кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Після чого ОСОБА_6 взяв в руку предмет,схожий на металеву бейсбольну биту, та наніс битою приблизно 4 удари в область лівої руки ОСОБА_4 ,яка з метою самозахисту прикривалась від ударів в область голови,спричинивши таким чином останній згідно висновку судово-медичного експерта закритий осколковий перелом нижньої третини ліктьової кістки зліва,який кваліфікується як ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознаками тривалого розладу здоров`я строком понад 21 доба.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення винуватим себе не визнав.

Показав,що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 ,вони мешкали у будинку АДРЕСА_1 ,який складається з двох ізольованих квартир,другу половину будинку займає його мати ОСОБА_8 .З початком війни відносини у їх родині погіршились,потерпіла дозволяла собі висловлювати такі погляди на події,яких він не поділяв,сварки між ними почастішали.03.01.2023 р.вони з ОСОБА_9 були в гостях у друзів,вживали алкоголь,в певний момент поведінка ОСОБА_10 здалася йому неадекватною,тому він викликав таксі та повернувся з потерпілою додому. Вдома між ними виникла сварка,яка переросла в обмін ударами руками один одному,він застосував прийом боротьби та потерпіла впала на підлогу,після чого він попрямував у свою кімнату. ОСОБА_11 пішла за ним,по дорозі взяла ніж-тесак,яким поранила йому руку ,під час сутички він перехопив її руку з ножем і кілька разів вдарив об дверний косяк,вибиваючи у такий спосіб ніж,після чого бійка припинилася. Знаходячись у своїй кімнаті він чув,що потерпіла дзвонила сину,який приїхав через деякий час з працівниками поліції,потерпіла зібрала речі та пішла з сином,а поліціянти залишались для з`ясування обставин подій. Зауважив,що визнає факт конфлікту з потерпілою та заподіяння їй тілесних ушкоджень,проте заперечує умисний характер вчинених дій ,аргументуючи,що перелом руки у потерпілої міг статися випадково або від падіння на підлогу,або від ударів рукою об дверний косяк,коли він вибивав у такий спосіб з руки ніж. Категорично заперечив наявність у нього будь-якого предмету,схожого на биту,та нанесення таким предметом ударів потерпілій. Також переконував суд у тому,що його мати ОСОБА_8 не являється очевидцем побиття ОСОБА_10 ,оскільки конфлікт відбувався в приміщенні будинку,а не на дворі,тому свідок бачити його не могла,з`явилась у їх помешканні вже після прибуття поліції та висловлювала жаль,що його не ув`язнили. Наголошував на тому,що показання потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_8 є неправдивими,узгоджені між ними з метою обмовити його у скоєнні тих дій,яких він фактично не вчиняв,керуються вони при цьому наміром заволодіти частиною будинку,де обвинувачений наразі мешкає.

Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи,18.01.2023 р.до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про розпочате досудове розслідування кримінального провадження № 0000108 за ст.122 ч.1 КК України за фактом заподіяння 04.01.2023 р. ОСОБА_4 на території домоволодіння по АДРЕСА_1 тілесних ушкоджень(а.с.60),про що надійшло повідомлення по лінії «102»(а.с.61-63)

В заяві від 04.01.2023 р. ОСОБА_4 просить притягнути до кримінальної відповідальності чоловіка ОСОБА_6 ,який 03.01.2023 р.о 21.00 год. за місцем проживання наніс їй тілесні ушкодження та спричинив фізичний біль (а.с.66)

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала,що з обвинуваченим ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі,вони є батьками двох повнолітніх дітей,з 1998 р.мешкали в АДРЕСА_1 в одному будинку з матір`ю обвинуваченого ОСОБА_8 , який складається з двох ізольованих квартир.03.01.2023 р. обвинувачений та потерпіла були у гостях,вживали алкоголь,приблизно о 18.00 год. повернулись додому. ОСОБА_6 хотів продовжувати випивати,потерпіла зробила йому зауваження,на що обвинувачений відреагував проявом агресії,бив потерпілу руками,ногами по тим частинам тіла,куди діставався, наносив удари по голові в область потилиці,по рукам,по ногам,загалом більше 10 ударів. Після цього ОСОБА_6 взяв металеву биту та продовжував побиття потерпілої,наніс їй удар битою по спині, ОСОБА_4 вибігла з приміщення будинку у двір,прикриваючи голову від ударів лівою рукою,а обвинувачений наздогнав її та битою наніс в область голови не менше 4-х ударів, поцілюючи у ліву руку. На крики потерпілої у двір вийшла мати обвинуваченого ОСОБА_8 ,яка бачила нанесення останніх ударів,після чого обвинувачений кинув биту та пішов в будинок. ОСОБА_11 після виклику поліції у супроводі сина поїхала в лікарню,раніше після побиття ОСОБА_12 до поліції не зверталась,хоча агресію ОСОБА_6 проявляв завжди і до всіх. Після вказаних подій вони мешкають окремо та не спілкуються.

При проведенні слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_4 ,остання пояснила обставини її побиття ОСОБА_6 та із залученням статиста і предмета вказала механізм нанесення їй ударів ОСОБА_6 (не менше 4-х ударів) в область голови,про що був складений протокол від 25.01.2023 р.з відеозаписом,відтвореним в судовому засіданні(а.с.103-112)

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала,що вона мешкає в одній з двох ізольованих квартир будинку по АДРЕСА_1 ,іншу квартиру займає її син ОСОБА_6 .В день згадуваних подій,точну дату яких свідок не пам`ятає,в вечірній час,свідок почула крики,вийшла у двір,де побачила,як ОСОБА_13 наносив удари битою ОСОБА_14 по спині,наздоганяючи її,хотів нанести удар у голову,але ОСОБА_11 закрила голову руками і удар поцілив у руку. Тільки після появи ОСОБА_8 обвинувачений кинув биту та пішов у будинок,в цей день раніше свідок спілкувалась з ОСОБА_12 та не бачила на ній жодних тілесних ушкоджень.Такий прояв агресії обвинувачений допустив не вперше,раніше міг вдарити ОСОБА_15 по обличчю,поводив себе грубо,нецензурно лаявся,створив неможливі умови спільного проживання,через що діти ОСОБА_12 пішли мешкати окремо.Після побиття ОСОБА_16 свідок не спілкується з обвинуваченим,підстав його обмовляти не має.

При проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 ,остання пояснила обставини побиття ОСОБА_6 його дружини ОСОБА_4 ,свідком яких вона була. Зазначила,що вибігла з будинку на двір на крики,із залученням статиста вказала,як обвинувачений,що перебував у стані алкогольного сп`яніння,обома руками тримаючи биту,наносив удари по голові ОСОБА_14 ,яка присіла та закривала голову руками,свідок бачила три удари,спрямовані у голову,які поцілили потерпілій в ліву руку, про що був складений протокол від 25.01.2023 р.з відеозаписом,відтвореним в судовому засіданні(а.с.117-122)

Згідно висновку експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради № 102п від 20.01.2023 р.,під час огляду у ОСОБА_4 виявлені множинні синці та садна волосистої частини голови,обличчя,тулуба,верхніх та лівої нижньої кінцівки,лівої верхньої кінцівки іммобілізовані гіпсовою пов`язкою.

За даними рентгенологічного дослідження у ОСОБА_4 03.01.2023 р.виявлений закритий осколковий перелом нижньої третини ліктьової кістки зліва,який кваліфікується як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я більше як 21 доба;садна та синці як легкі тілесні ушкодження.

Перелом,садна та синці утворилися від дії тупих предметів,давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить терміну,вказаному освідуваною.

При огляді ОСОБА_4 04.01.2023 р.та 19.01.2023 р. виявлено сліди не менше 15-ти та більше травматичних впливів.

Враховуючи характер та локалізацію ушкоджень(по різних поверхнях тіла),виключається утворення всього їх комплексу в умовах падіння(а.с.67-69)

Висновком судово-медичної комісійної експертизи № 491/к від 10.04.2023 р.,встановлено,що у ОСОБА_4 виявлені наступні тілесні ушкодження:косий багатоуламковий перелом дистального метаепіфіза лівої ліктьової кістки з переходом на н/3 діафіза кістки (визначається діастаз (розходження) уламків поперечний); синці на задній поверхні лівого передпліччя в верхній третині;крововилив в тім`яній ділянці праворуч внутрішньо-шкіряний у вигляді «відтиску текстури тканини»;синець та асиметрія обличчя за рахунок вираженого набряку лівої очно-вилично- щічно-щелепної ділянки;три синці на задній поверхні грудної клітки в проекції лівого лопаткового кута, на задній поверхні грудної клітки з права на рівні третього ребра по лопатковій лінії, а також на рівні шостого ребра по задній пахвовій лінії;два синця на задній поверхні грудної клітки зліва по біля хребтовій лінії, а також по лопатковій лінії, на рівні 9-10 ребер;синець у поперековій ділянці праворуч;синці на зовнішніх поверхнях обох плечей на заднє - внутрішніх поверхнях ліктьових суглобів, на поверхні «частини» синців виявлені садна;синець у проекції крила тазової кістки зліва;шість саден на передній поверхні лівого колінного суглобу;синець на зовнішній поверхні лівого колінного суглобу.

Всі виявлені у постраждалої тілесні ушкодження утворилися за механізмом тупої травми, тобто від дії тупого предмета (предметів). Через застосування судово-медичним експертом терміну «множинні» при описанні частини тілесних ушкоджень конкретно визначити кількість травматичних впливів в даному випадку не є можливим, визначивши їх як неодноразові.

За даними з протоколу слідчого експерименту від 25.01.2023р. за участю ОСОБА_4 , 1978 р.н. та результатів перегляду відеофіксації даної слідчої дії потерпіла наступним чином описує механізм травмування:нападник наносив удари руками по обличчю та голові;наносив удари металевою биткою в ділянки плечей, колінних суглобів та передньої бічної поверхні нижньої частини тулубу;наносив удари навздогін (конкретної локалізації травматичних впливів не вказує - робить жест в бік спини);в момент, коли постраждала присіла та закрила голову руками, спричинив 3-4 удари биткою по лівій верхній кінцівці - вказує на ділянку передпліччя.

З огляду на принциповий збіг за характером травмуючих предметів (рука людини та металева битка діють як тупі предмети), кількість травматичних впливів (неодноразові) та локалізацією зазначених травматичних впливів слід вважати, що можливість виникнення тілесних ушкоджень пп. 1.1., 1.3, 1.7.-1.10 за вказаним потерпілою механізмом - не виключається(а.с.70-75)

Висновком судово-медичної комісійної експертизи № 492/к від 10.04.2023 р.,встановлено,що у ОСОБА_4 виявлені вказані вище тілесні ушкодження. За даними з протоколу слідчого експерименту від 25.01.2023 р. за участю ОСОБА_8 та результатів перегляду відеофіксації даної слідчої дії, свідок наступним чином описує механізм травмування:»Потерпіла присіла та закривала голову руками... нападник наносив удари згори до низу металевою биткою (свідок бачила 3 травматичні впливи) в ділянку лівого передпліччя».

З огляду на принциповий збіг за характером травмуючого предмету (металева битка діє як тупий предмет), кількість травматичних впливів (неодноразові - свідок бачила три) та локалізацію зазначених травматичних впливів слід вважати, що можливість виникнення тілесних ушкоджень за вказаним свідком механізмом - не виключається(а.с.76-81).

Досліджені в судовому засіданні докази логічні,послідовні,не містять протиріч,переконливі як кожен окремо,так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований,містить інформацію щодо предмету доказування,схожих не оспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України».

Такі висновки суду ґрунтуються на наступному.

Обвинувачений в судовому засіданні підтвердив,що 03.01.2023 р.приблизно о 18.30 год. по АДРЕСА_1 у нього з потерпілою ОСОБА_9 виник конфлікт,в процесі якого він застосував до потерпілої фізичну силу.

З досліджених в судовому засіданні доказів суд встановив,що обвинувачений наносив потерпілій удари тупим предметом в область голови,по рукам та ногам(не менше 15 ударів).

Ці обставини доведені показаннями потерпілої ОСОБА_4 ,свідка ОСОБА_8 ,протоколам проведення слідчого експерименту за участю свідка та потерпілої з відеозаписом,висновками експертиз.

Посилання обвинуваченого на те,що пред`явлене йому обвинувачення ґрунтується переважно на показаннях потерпілої та свідка ОСОБА_8 ,які його обмовляють,на висновки суду не впливають.

Судом не встановлено таких обставин,які ставили б під сумнів показання цих осіб,так само не надано суду доказів,що їх спростовують. Репутація цих осіб не дискредитована,довіра до їх показань не підірвана,а можлива нечесність з корисливих мотивів,яким є намір заволодіти частиною жилого будинку, як привід для обмовляння обвинуваченого,слідує лише з показань самого обвинуваченого.

В судовому засіданні обвинувачений скористався правом допитати потерпілу та свідка,що відповідає вимогам п.1, підп. «d»п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,із забезпеченням йому можливості надати аргументи на спростування наданих в суді показань,однак жодних об`єктивних даних для того,щоб ставити їх під сумнів,суд не встановив.

Показання потерпілої та свідка ОСОБА_8 підтверджені сукупністю інших доказів,якими є висновки експертиз, протоколи слідчих дій,зі змістом яких вони повністю узгоджуються, сторона захисту не оспорювала допустимість доказів,якими є висновки експертів,протоколи слідчих дій,водночас,показання самого обвинуваченого про фактичні обставини сукупністю цих доказів спростовані.

Тяжкість тілесних ушкоджень,спричинених потерпілій,їх кількість,локалізація,механізм та можливість заподіяння за вказаних в обвинувальному акті обставин,встановлені висновками експертиз,які сумнівів в обґрунтованості та кваліфікації експерта не викликають.

Спричинення потерпілій тілесних ушкоджень безпосередньо під час конфлікту з обвинуваченим,в умовах очевидності,в присутності свідка,з подальшим фіксуванням цих подій викликом поліції,зверненням за медичною допомогою,виключає можливість отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_4 за інших,ніж викладено в обвинувальному акті,обставин.

В судовому засіданні обвинувачений наголошував на тому,що саме потерпіла,яка,на його думку,перебувала у стані сп`яніння після вживання невідомих речовин,спровокувала конфлікт,під час якого він намагався її вгамувати та відбирав ніж,яким потерпіла пошкодила йому руку під час сутички.

До таких показань обвинуваченого суд ставиться критично,оскільки на їх підтвердження стороною захисту не надано жодних доказів щодо наявності у обвинуваченого тілесних ушкоджень,звернення за медичною допомогою тощо.

Навпаки,за згадуваним вище висновком експерта,у потерпілої виявлено не менше 15 травматичних впливів,в тому числі перелом руки,що з урахуванням короткого проміжку часу перебігу конфлікту вказує на те,що саме до неї було застосовано насилля,від якого вона захищалася.

Аналізуючи доводи сторони захисту про відсутність умислу у ОСОБА_6 на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень,суд керується наступним.

За нормативним визначенням умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст. 122 КК України) характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння вказаних ушкоджень і причинним зв`язком між згаданим діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони ? умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти зазначену шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст. 128 КК України) характеризується аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких міститься у ст. 25 КК України.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння іншій людині середньої тяжкості тілесних ушкоджень від необережного заподіяння таких ушкоджень здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Зміст інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах із матеріальним складом обумовлюється усвідомленням особи характеру вчиненого діяння, передбаченням або свідомим припущенням його негативних наслідків і ставленням до них.

Суд при розгляді справи встановив, що засуджений умисно із силою завдав потерпілій не менше 15-ти ударів тупим предметом в область голови,верхніх та нижніх кінцівок, заподіявши цим середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

Сам обвинувачений, обізнаний про положення ст.63 Конституції України та ст.42 КПК України,дав показання про обставини,за яких він застосував до потерпілої фізичну силу та не заперечував причинно-наслідкового зв`язку між його діями та наслідками,що настали, у вигляді виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень і ступеня їх тяжкості.

Така активна умисна протиправна поведінка обвинуваченого відповідає аргументам сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_6 діяв із невизначеним умислом, за яким незалежно від того, прямим чи непрямим є такий умисел, має нести відповідальність за фактично заподіяну шкоду, тобто за умисне заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

У урахуванням викладеного,до вказаних вище показань обвинуваченого суд ставиться критично та їх оцінює як неправдиві,що пояснюється обраною позицією захисту з метою уникнути відповідальності за скоєне.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого по ч.1 ст.122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження,тобто умисне ушкодження,яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків,передбачених у статті 121 цього Кодексу,але таке,що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до статей 50,65 КК України особі,яка вчинила злочин, має бути призначено покарання,необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення ,яке в силу ст.12 КК України є нетяжким злочином,та враховує відомості про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_6 має постійне місце проживання, на обліках із шкідливими залежностями не перебуває,джерела доходів офіційно не має,раніше в силу ст.89 КК України не судимий.

Обставин,що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.66,67 КК України ,судом не встановлено.

Потерпіла у судовому засіданні висловилась про необхідність суворого покарання обвинуваченого,охарактеризувавши його як нахабну,зухвалу особу,що і раніше застосовував до неї насилля та не має залишатись непокараним.

В судовому засіданні суд не встановив каяття з боку обвинуваченого у вчиненні злочину,критичного ставлення до своїх дій тощо. Агресія та жорстокість,виявлені під час побиття потерпілої,вказують на небезпеку обвинуваченого для суспільства.

З метою захисту інтересів суспільства, запобігання вчиненню нових правопорушень,обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції статті 122 ч.1 України у виді обмеження волі,оскільки обвинувачений становить небезпеку для суспільства, не надає критичну оцінку своїм діям, що вказує на свідоме небажання стати на шлях виправлення,тому забезпечити виправлення обвинуваченого можливо в умовах реального відбування ним покарання,що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.

Призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ ,викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р.,в яких ЄСПЛ зазначив,що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним,якщо встановлено,що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р.ЄСПЛ вказав,що для того,щоб втручання вважалося пропорційним,воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи.

На переконання суду,призначення обвинуваченому такого покарання є справедливим,співмірним і достатнім для його виправлення,кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим,так і іншими особами,а також буде відповідати таким принципам Конвенції,як пропорційність обмеження прав людини,легітимна мета і невідворотність покарання.

Так,у розумінні ЄСПЛ ,покарання повинне встановлювати новий додатковий обов`язок для особи,який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає,що покарання переслідує подвійну мету:покарання і стримування від вчинення нових злочинів,а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтир для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Жодних обставин,які б свідчили на користь звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням,суд не встановив.

Судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази відсутні.

Запобіжний захід на досудовому розслідуванні щодо обвинуваченого обрано у виді особистого зобов`язання,клопотань про його зміну до набрання вироком законної сили суду не заявлено.

Керуючись ст.368,374,392,615 КПК України,суд-

Ухвалив:

Визнати винуватим ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк три роки.

Строк відбування покарання обвинуваченим рахувати від дня його фактичного затримання в порядку приведення вироку до виконання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого у виді особистого зобов`язання залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1

,