У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» листопада 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000778, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2022 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Ухвалено початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 38 000 грн моральної шкоди та витрати на правову допомогу в сумі 1 085 грн, судові витрати за проведення експертиз на суму 4 633, 47 грн.

Вирішено питання про речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Захисник ОСОБА_8 просить вирок змінити в частині призначеного основного покарання та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки.

Потерпіла ОСОБА_9 просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_8 просить змінити вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На думку апелянта, суд першої інстанції не прийняв до уваги незадовільний стан здоров`я обвинуваченого та досудову доповідь органу з питань пробації, згідно якої виправлення ОСОБА_6 можливе без позбавлення волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).

Просить врахувати, що ОСОБА_6 працює на посаді сторожа, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, приймає активну участь у доставці гуманітарної допомоги для інвалідів, внутрішньо переміщених осіб та дітей-інвалідів.

Звертає увагу, що обвинувачений перебуває на обліку у медичному закладі та має ряд тяжких хронічних захворювань. У період часу з 02.08.2021 по 08.10.2021 ОСОБА_6 проходив стаціонарне лікування з діагнозом туберкульоз легень. Наразі проходить амбулаторне лікування з тим же захворюванням.

Потерпіла ОСОБА_9 , не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, має сумніви того, що дійсно було дорожньо-транспортна пригода. Стверджує, що не проведено дослідження того, що дорожньо-транспортної пригоди не було, а її мати позбавили життя за інших обставин.

Вважає, що судом першої інстанції не надана належна правова оцінка її показанням. Апелянт зазначає про наявність у потерпілої в районі грудної клітини тілесних ушкоджень, однак ці дані в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

26 червня 2021 року приблизно о 07:40 год., за відсутності опадів, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «MAZDA 626», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухій чистій проїжджій частині вул. Троїцької, в напрямку від вул. Нагірної до вул. А. Шептицького.

У той же час, по нерегульованому пішохідному переходу, який розміщений в районі буд. АДРЕСА_2 , проїжджу частину, рухаючись справа наліво відносно напрямку руху вищевказаного автомобіля, перетинала пішохід ОСОБА_10 .

Рухаючись за вказаним вище напрямком, водій ОСОБА_6 , в порушення п.п. 2.3 «б», 12.2, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не обрав швидкість, щоб мати можливість зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід» ПДР та дорожньою розміткою білого кольору 1.14.2 додатку 2 ПДР «Пішохідний перехід», не надав перевагу у русі пішоходу ОСОБА_10 , своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого ним автомобіля, не переконався, що на пішохідному переході відсутній пішохід, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух у вибраному ним напрямку, внаслідок чого допустив контактування автомобіля з пішоходом.

В результаті чого пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до КНП ММР «Лікарня швидкої медичної допомоги», від яких 08.07.2021 померла.

Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 2.3 «б», 12.2, 12.3, 18.1 ПДР, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, та його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої.

Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, просила вирок залишити без змін.

Судові засідання неодноразово відкладались у зв`язку з неявкою потерпілої, оскільки в апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить проводити апеляційний перегляд у її присутності. Так, 30.05.2023 потерпіла надіслала телефонограму про відкладення розгляду у зв`язку з її перебуванням у лікарні, однак підтверджуючих документів не надала, 27.09.2023, 30.04.2024, 24.07.2024 теж не з`явилася до суду. Про призначення судового засідання на 10:00 год 07 листопада 2024 року розміщено повідомлення в газеті «Урядовий кур`єр» 16.08.2024. З метою дотримання розумних строків судового розгляду,. апеляційний розгляд проведено без участі потерпілої ОСОБА_9 , яка належним чином повідомлена про дату та час апеляційного розгляду, до суду не з`явилася на неодноразові виклики та про причини неявки не повідомила.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи в межах їх доводів, колегія суддів встановила таке.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, є правильними. В цій частині вирок захисником обвинуваченого не оскаржується.

Доводи потерпілої ОСОБА_9 про сумніви в тому, що її мати загинула в результаті ДТП, спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами, а саме, даними:

- повідомлення-реєстрації зі служби НОМЕР_2 , що надійшло до ВП №2 МРУП ГУНП в Миколаївській області від 26.06.2021 про те, що 26.06.2021 о 07:42 год по АДРЕСА_3 водій автомобіля «MAZDA 626», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , допустив зіткнення з ОСОБА_10 (а.с. 73-74);

- протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.06.2021, схемою та фототаблицею до нього, відповідно до яких місцем огляду була АДРЕСА_2 . Був оглянутий транспортний засіб «MAZDA 626», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_11 , виявлені пошкодження, а саме: розбите лобове скло, деформація капоту, пошкодження передніх ПТФ, деформація переднього номерного знаку (а.с. 75-86);

- протоколу огляду місця події (трупу) від 08.07.2021 та фототаблицею до нього, відповідно до яких об`єктом огляду є труп ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташований у відділі моргу (а.с. 93-96);

- висновку судової автотехнічної експертизи №21-490 від 03.08.2021, відповідно до якого ходова частина автомобіля «MAZDA 626», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду знаходилася в працездатному стані і дозволяла водію здійснювати рух в обраному напрямі, не мала несправностей, які могли б несподівано для водія привести до відведення автомобіля убік від обраного їм напряму руху. Робоча гальмова система автомобіля «MAZDA 626» на момент огляду знаходилася в працездатному стані, дозволяла водію знижувати швидкість автомобіля з відомою йому ефективністю до зупинки, не мала несправностей, які б призводили до раптового відведення автомобіля убік від обраного напряму руху або до раптової для водія відмови системи. Система рульового керування автомобіля «MAZDA 626» на момент огляду знаходилася в працездатному стані, не мала несправностей, які несподівано для водія могли привести до відведення автомобіля убік від обраного водієм напряму руху, або відмови системи, тобто водій міг керувати автомобілем з відомою йому ефективністю (а.с. 145-149);

- висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №21-489 від 04.08.2021, згідно з яким місце наїзду автомобіля «MAZDA 626», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тіло пішохода розташовувалося на проїзній частині, перед розташуванням шльопанців жіночих чорного кольору, на деякій відстані відлічуючи назад по ходу руху автомобіля. Ушкодження автомобіля «MAZDA 626», утворення яких характерне при контакті з частинами тіла людини, розташовувалися в передній середній частині автомобіля на відстані близько 65 см та 100 см від лівої бічної частини автомобіля (а.с. 150-154);

- висновку судової автотехнічної експертизи №21-494 від 05.08.2021 по дослідженню механізму та обставин ДТП, швидкість автомобіля «MAZDA 626», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед початком руху в загальмованому стані відповідно до слідової інформації, відображеної на схемі до протоколу огляду місця ДТП, становила 64...67 км/год. За умов, приведених в постанові про призначення експертизи, водію автомобіля «MAZDA 626», в даній дорожній ситуації в своїх діях необхідно було керуватися вимогами, викладеними в п.п. 12.4, 18.1, 12.2, 12.3 ПДР.

Дії водія автомобіля «MAZDA 626», що передували ДТП, не відповідали вимогам п.п. 12.4, 18.1, 12.2, 12.3 ПДР та водій мав би технічну можливість запобігти ДТП. Дії водія автомобіля «MAZDA 626» з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП (а.с.155-160);

В суді обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що 26.06.2021 він не надав перевагу у русі пішоходу ОСОБА_10 , оскільки йому засліпило очі сонце і він її не побачив. Після того, як побачив ОСОБА_10 , то намагався зменшити швидкість, але це не допомогло і відбулося ДТП. На місці події надав першу допомогу потерпілій, викликав поліцію та швидку допомогу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування проведено судово-медичну експертизу, яка встановила характер спричинених тілесних ушкоджень потерпілій, їх локалізацію та механізм заподіяння.

Відповідно до висновку експерта № 2407 від 06.08.2021 смерть ОСОБА_10 настала в результаті тупої поєднаної травми тіла у вигляді перелому кісток носу, крововиливів під павутинну мозкову оболонку лівої та правої півкулі головного мозку, забою тім`яної долі лівої півкулі (клінічно), перелому поперечного відростку 5-го поперекового хребця, перелому лівої плечової кістки з розривом суглобової капсули, перелому кісток тазу, відриву сухожилку правого наколінника. При судово-медичному дослідженні трупа виявлені тілесні ушкоджень у вигляді: синців в ділянці обличчя, грудної клітки, верхніх та нижніх кінцівок; саден в ділянці обличчя, тазу та нижніх кінцівок;перелому кісток носу; вогнищевого крововиливу у м`які покрови голови;крововиливів під павутинну мозкову оболонку лівої та правої півкулі; ділянки забою тім`яної долі лівої півкулі (клінічно); перелому лівої та правої гілки донної кістки та правої сидаліщної кістки з крововиливами в оточуючі м`які тканини;перелому анатомічної шийки лівої плечової кістки з розривом капсули лівого плечового суглобу та масивними крововиливами в оточуючі м`які тканини; відриву сухожилка правого наколінника з крововиливами в оточуючі м`які тканини; перелому поперечного відростку 5-го поперекового хребця з крововиливами в оточуючі м`які тканини. Всі вищевказані тілесні пошкодження є прижиттєвими, на що вказує наявність крововиливів в місцях пошкоджень. Дані тілесні пошкодження у своїй сукупності носять ознаки тяжких тілесних пошкоджень та мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті (а.с. 101-108).

З довідки про причину смерті від 12.07.2021 вбачається, що причиною смерті ОСОБА_10 є численні переломи кісток скелету, тупа поєднана травма тіла (а.с. 37).

У судовому засіданні допитано експерта ОСОБА_12 , який пояснив, що у ОСОБА_10 перелому кісток ніг не було, а був розрив сухожилля. Під час того, як людина перебуває в комі, трупні плями не утворюються, а може бути порушення кровообігу і тому п`яти стають синього забарвлення і це не є тілесним ушкодженням. При дослідженні трупу ОСОБА_10 на правій нозі гіпсу не було. Виявлені тілесні ушкодження характерні травмам, отриманим в результаті ДТП (а.с.186-187).

Дослідивши докази та надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

Отже, всупереч доводам потерпілої ОСОБА_9 , наведеним в апеляційній скарзі, ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження внаслідок ДТП. Твердження потерпілої про умисне спричинення смерті потерпілої є голослівними та матеріалами кримінального провадження не підтверджені.

Всі обставини кримінального провадження повно досліджені під час судового розгляду, а тому наведені потерпілою вимоги про повторне дослідження обставин кримінального провадження задоволенню не підлягають.

Статтею 415 КПК України визначено вичерпний перелік підстав для скасування судом апеляційної інстанції вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, але апелянтом не наведено жодної передбаченої законом підстави.

Отже, апеляційна скарга потерпілої не підлягає задоволенню.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, яке захисник просить змінити та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував характер, обставини і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, та його ставлення до вчиненого.

Обставинами, які пом`якшують покарання, визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, надання першої медичної допомоги потерпілій.

Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Врахувавши вищевказані обставини, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

На переконання колегії суддів, призначене покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. В цій частині апелянт вирок не оскаржує.

Згідно ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає за необхідне прийняти рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, як просить захисник в поданій апеляційній скарзі, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції недостатньо враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який є особою похилого віку (60 років на момент ухвалення вироку), раніше не судимий, працює, характеризується виключно позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Має тяжкі захворювання (туберкульоз легенів, гіпертонічну хворобу серця, переніс у червні 2024 ішемічний інсульт).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілою ОСОБА_9 подано цивільний позов та за вироком стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілої в рахунок відшкодування моральної шкоди 38000 грн.

Згідно наданих до апеляційного суду квитанцій, після ухвалення вироку обвинувачений частково відшкодував заподіяну шкоду у сумі 21000 грн, що підтверджується копіями квитанцій від 26.07.2024 на суму 6000 грн, 24.08.2024 -на 5 000 грн, 24.09.2024 -на 5 000 грн, 28.10.2024 -на 5 000 грн).

З урахуванням вжиття обвинуваченим дієвих заходів щодо відшкодування моральної шкоди, висловлювання вибачення в суді, є достатні підстави вважати, що обвинувачений висловив щире каяття у вчиненому злочині. Обставини, які обтяжують покарання, не встановлені.

У даному випадку, обвинуваченим хоча і вчинено тяжкий злочин, але за формою вини вчинений злочин є необережним.

Аналізуючи конкретні обставини справи, колегія суддів враховує зміст і обсяг допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху. Також враховує особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують покарання.

Окрім того, колегія суддів враховує досудову доповідь щодо ОСОБА_6 , згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється, як низький. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, уповноважений орган з питань пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).

За такого, враховуючи досудову доповідь органу пробації, необережну форму вини обвинуваченого та виключно позитивні дані про особу винного, його похилий вік (62 роки), тяжкий стан здоров`я, відношення до вчиненого, часткове відшкодування шкоди, та обставини, які пом`якшують покарання, колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання. Враховуючи всі обставини, які були встановлені безпосередньо під час апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , яке необхідно відбувати реально, не відповідає, як принципу співмірності конкретного злочинного діяння з обраним покаранням, так й не узгоджується з принципами гуманізму і справедливості, виходячи з фактичних обставин вчиненого обвинуваченим необережного злочину.

На переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин у кримінальному провадженні у їх сукупності та таким, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Таке покарання відповідатиме цілям та загальним засадам призначення покарання.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, судом першої інстанції при розгляді вказаного кримінального провадження, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме: не застосовано закон, який підлягав застосуванню (ст. 75 КК України), у зв`язку з чим, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_6 підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, та обвинуваченого ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 414, 418, 424, 532 КПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3