Житомирський апеляційний суд
Справа №295/8348/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/712/24
Категорія ст.537 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №295/8348/24 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 13.06.2024,

в с т а н о в и в :

зазначеною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, а своїм рішенням задовольнити його заяву про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі на підставі ст.25 КК України (1960 року). При цьому, зазначає, що у відповідності до норм ст.25 КК України (1960 року) було передбачено покарання у виді строкового покарання на максимальний термін в 25 років, і саме до яких він міг би отримати вище зазначену форму покарання (строкову). Наголошує, що в даному випадку, суди першої інстанції, апеляційної та касаційної інстанції позбавили його права на захист, як і не застосували відповідні норми права при призначенні покарання. Зазначає, що процесуальним законодавством строки давності не обмежені, і саме за цих підстав він звернувся до суду першої інстанції з клопотанням. Рахує, що і на даний час судом його позбавлено можливості виправлення фундаментальних порушень його прав у провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позицію засудженого та захисника в підтримку апеляційної скарги, доводи прокурора в її заперечення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Як вважає апеляційний суд, зазначених вимог кримінального процесуального законодавства судом першої інстанції при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_8 - дотримано.

Так, як убачається з оскаржуваного рішення та підтверджено в суді апеляційної інстанції, вироком Донецького обласного суду 14.03.2001 ОСОБА_8 засуджений за ст. ст. 93 пп. «а, г, і», 142 ч.3, 42 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного суду України від 19.07.2001р. вирок Донецького обласного суду від 14.03.2001 залишено без змін.

З 23.12.2001 ОСОБА_8 відбуває покарання в ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8».

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 04.12.2017 ОСОБА_8 було зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14.04.2000 по 19.07.2001 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В свою чергу, згідно з п.14 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

В даному випадку, у відповідності до апеляційних вимог засудженого, саме в порядку визначеному п.14 ч.1 ст.537 КПК України останній просить звільнити його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

При цьому, апеляційні доводи засудженого фактично зводяться на необхідності переглянути законність призначеного йому покарання за вироком, що набрав законної сили у виді довічного позбавлення волі, що об`єктивно виходить за процесуальні межі вирішення питань, які вирішуються судом під час виконання вироків (ст.539 КПК України).

Крім того, останній (основний апеляційний довід засудженого) посилається на норми ст.25 КК України (в редакції 1960), яка діяла на час вчинення ним злочину, передбаченому ст.ст.93 п.п. «а, г, і», 142 ч.3, 42 КК України, та на підставі цієї статті (позбавлення волі на певний строк) просить звільнити його від відбуття покарання.

Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу, що на момент вчинення засудженим ОСОБА_8 злочину, передбаченого ст.ст.93 п.п. «а, г, і», 142 ч.3, 42 КК України - 08.04.2000 (у відповідності до матеріалів провадження), КК України (1960) було доповнено статтею 25-2 згідно із Законом N1483-III (1483-14 ) від 22.02.2000.

При цьому, вироком Донецького обласного суду 14.03.2001 ОСОБА_8 засуджений за ст. ст. 93 пп. «а, г, і», 142 ч.3, 42 КК України (в редакції 1960 року) з призначенням покарання, на підставі до ст.25-2 КК України (в редакції 1960 року), у виді довічного позбавлення волі.

Жодних судових рішень про зміну призначеного покарання ОСОБА_8 в порядку помилування матеріали судового провадження не містять, а вище зазначеним вироком останньому було призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Таким чином, як слушно зазначає суд першої інстанції, підстави вважати ОСОБА_8 засудженим в порядку помилування до строкового покарання у виді 25 років позбавлення волі - відсутні.

Отже, призначене ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі (вирок Донецького обласного суду 14.03.2001) відповідає положенням та нормам КК України (1960 року), та законних підстав застосовувати положення ст.25 КК України (1960 року) та вважати його засудженим до 25 років позбавлення волі, немає.

В даному випадку, апеляційний суд звертає увагу на процесуальну можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі та застосування строкового покарання у відповідності до ст.82 КК України після відбуття засудженим не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги засудженого у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, , а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 13.06.2024, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання, - без змін.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :