КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6713/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року про арешт майна,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року частково задоволено клопотання старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні заступника керівника Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000026 від 05.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Накладено арешт на майно, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.02.2024 року за № 0000026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та яке виявлено та вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :05:001:0249, а саме:

- мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S7», IMEI: НОМЕР_1 з сім картою «Київстар» з маркуванням НОМЕР_2 та картою пам`яті об`ємом 32GB;

- мобільний телефон марки «Nokia x2» з картою пам`яті об`ємом 4 GB, з сім картою «Київстар» з мобільним номером НОМЕР_3 та сім картою «lifecell» НОМЕР_4 ;

В задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S7», IMEI: НОМЕР_1 з сім картою «Київстар» з маркуванням НОМЕР_2 та картою пам`яті об`ємом 32GB; мобільний телефон марки «Nokia х2» з картою пам`яті об`ємом 4 GB, з сім картою «Київстар» з мобільним номером НОМЕР_3 та сім картою «lifecell» НОМЕР_4 , та ухвалити нове рішення, яким відмовити прокурору у задоволенні клопотання про арешт вказаного майна.

Обгрунтовуючи скаргу, захисник посилається на те, що ухвала слідчого судді винесена незаконно та підлягає скасуванню, оскільки судом не вірно з`ясовано фактичні обставини справи та розгляд клопотання прокурора відбувся без виклику власника вилученого майна.

Скаржник зазначив, що обшук території домоволодіння проводився на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва, де було зазначено перелік речей, предметів та документів, які необхідно відшукати.

Не знайшовши речей, які були вказані в ухвалі, слідчий, який проводив обшук, оглянув належні ОСОБА_6 мобільні телефони, на що він без заперечень погодився та надав до них доступ, добровільно розблокувавши. Не знайшовши будь якої інформації, яка була вказана в ухвалі про обшук, слідчий вирішив вилучити вказані телефони, з сімкартками та картами пам`яті.

Також вказує, що зазначені телефони протягом тривалого часу належать ОСОБА_6 , збережені на них контакти набувались значний термін, не мають дублікатів або копій та необхідні йому для роботи.

Адвокат посилається на те, що ОСОБА_6 не заперечує щодо зняття копії інформації з мобільних телефонів та сім карток, тим паче що вже відбувся огляд вказаних телефонів, але повертати вказані телефони слідчий не збирається.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді обґрунтоване посиланням на те, що 16.09.2024 року була проголошена резолютивна частина ухвали. Також було зазначено, що повний текст буде оголошено об 11:50 год. 20.09.2024 року, однак станом на день подання апеляційної скарги повний текст ухвали виготовлений та оголошений не був, що зумовило пропуск п`ятиденного строку на апеляційне оскарження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника власника майна ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який проти задоволення скарги заперечив та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, як законну та обґрунтовану, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що повний текст оскаржуваної ухвали надіслано до ЄДРСР 07.10.2024 року та оприлюднено 08.10.2024 року.

Разом з тим, дані про вручення апелянту копії оскаржуваної ухвали у матеріалах провадження відсутні.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими вказані доводи представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 16.09.2024 року, оскільки матеріали справи не містять даних про обізнаність представника із мотивами та обґрунтуванням оскаржуваної ухвали, що зумовило пропуск строку на апеляційне оскарження, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена в частині накладення арешту на мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S7», IMEI: НОМЕР_1 з сім картою «Київстар» з маркуванням НОМЕР_2 та картою пам`яті об`ємом 32GB; мобільний телефон марки «Nokia x2» з картою пам`яті об`ємом 4 GB, з сім картою «Київстар» з мобільним номером НОМЕР_3 та сім картою «lifecell» НОМЕР_4 , колегія суддів переглядає законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді лише у цій частині.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.02.2024 року за № 0000026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Згідно з протоколом обшуку від 05.09.2024 року у період часу з 07 год. 09 хв. до 11 год. 26 хв. на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S7», IMEI: НОМЕР_1 з сім картою «Київстар» з маркуванням НОМЕР_2 та картою пам`яті об`ємом 32GB; мобільний телефон марки «Nokia x2» з картою пам`яті об`ємом 4 GB, з сім картою «Київстар» з мобільним номером НОМЕР_3 та сім картою «lifecell» НОМЕР_4 ; 19168 доларів США; 2010 Євро.

05.09.2024 року постановою слідчого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_9 ухвалено постанову про визнання і долучення до кримінального провадження речових доказів, а саме: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S7», IMEI: НОМЕР_1 з сім картою «Київстар» з маркуванням НОМЕР_2 та картою пам`яті об`ємом 32GB; мобільний телефон марки «Nokia x2» з картою пам`яті об`ємом 4 GB, з сім картою «Київстар» з мобільним номером НОМЕР_3 та сім картою «lifecell» НОМЕР_4 ; 19168 доларів США; 2010 Євро.

06.09.2024 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні заступника керівника Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000026 від 05.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Клопотання обґрунтоване з посиланням на те, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000026 від 05.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що громадянин ОСОБА_10 , будучи військовозобов`язаним, мав намір виїхати за кордон. З цією метою останній звернувся до свого знайомого за допомогою, щодо надання роз`яснень при офіційному оформленні пакету документів для визнання його непридатним для військової служби, оскільки мав хронічне захворювання у вигляді цукрового діабету. Після чого, знайомий ОСОБА_11 повідомив, що таким питанням він особисто не займається, однак знає одну особу, яка може допомогти з вказаним питанням.

У подальшому, 02 лютого 2024 року ОСОБА_10 зателефонував зазначеній особі за номером телефону НОМЕР_5 за допомогою месенджера «Telegram», слухавку підняла особа, яка представилася ОСОБА_12 і запропонувала ОСОБА_10 приїздити до неї до м. Бориспіль Київської області для обговорення усіх питань. Цього ж дня, близько обіду, ОСОБА_10 поїхав до ОСОБА_16 за місцем її роботи, а саме до будівлі Бориспільського відділу ДВС , де остання вийшла до ОСОБА_10 та почали обговорювати питання щодо зняття ОСОБА_10 з військового обліку у зв`язку з хворобою ОСОБА_10 .

У ході розмови Людмила повідомила ОСОБА_10 , що є декілька варіантів вирішення питання пов`язаного з визнанням ОСОБА_10 не придатним до військової служби, а саме через МСЕК для отримання довідки про інвалідність, а також через ТЦК після поставлення його на облік за місцем підконтрольності Бориспільського РТЦК через те, що її близький товариш є керівником місцевого РТЦК, його мають потім зняти з обліку через непридатність до військової служби. Також, ОСОБА_13 повідомила, що буде зустрічатися зі своїм товаришем з РТЦК і після чого вона більш детально розповість, як саме краще діяти ОСОБА_10 в його ситуації.

05 лютого 2024 року ОСОБА_10 за допомогою месенджера «Telegram» відправив ОСОБА_13 голосове повідомлення з питанням чи все у них в силі на, що остання відповіла, що так, все в силі та повідомила, що ОСОБА_10 скоріш за все потрібно «лікувати».

Того ж дня, о 17 год. 35 хв. Людмила зателефонувала через месенджер «Telegram» ОСОБА_10 та повідомила що хоче пообідати чи повечеряти разом з ним у зв`язку з тим, що вона домовилася за нього та бажає обговорити питання вартості її таких «послуг» та «послуг» РТЦК, вартість яких становитиме від 15 000 до 20 000 доларів США.

ОСОБА_10 погодився на зустріч та в подальшому зрозумівши що від нього вимагають неправомірну вигоду, звернувся до відповідних правоохоронних органів.

У подальшому, 15 лютого 2024 року за попередньою домовленістю ОСОБА_10 зустрівся з ОСОБА_14 в АДРЕСА_2 . Під час зустрічі ОСОБА_10 , діючи під контролем правоохоронних органів, було передано частину обумовленої ОСОБА_14 суми - 10 000 доларів США, які були заздалегідь ідентифікованими.

Далі, з 15 лютого 2024 року по 01 квітня 2024 ОСОБА_14 за допомогою месенджера WhatsApp надсилала повідомлення ОСОБА_10 про те, що їх домовленість в силі та повідомила, що ОСОБА_10 необхідно зібрати документи, 4 фотокартки, паспорт громадянина України та інші, після чого прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 та повідомити працівникам ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступне: «що йому потрібно стати на військовий облік для влаштування на роботу, а також для придбання будинку, в якому він проживає 5 років та який знаходився по АДРЕСА_4 » ці слова являлися своєрідним паролем для працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 .

01 квітня 2024 року о 06 год. 40 хв. ОСОБА_10 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , відстоявши в черзі до 10 години, ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_14 , що у зв`язку великою чергою він не може потрапити до Бориспільського РТЦК. ОСОБА_14 відправила до ОСОБА_10 раніше незнайомого йому чоловіка, який завів ОСОБА_10 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 поза чергою до кабінету № 24. У подальшому, ОСОБА_10 було проговорено слова, які являлися паролем, на що ОСОБА_10 присутня в кабінеті, невстановлена жінка повідомила, що йому потрібно їхати і ставати на облік до м. Дніпра та вигнала з кабінету. ОСОБА_10 зателефонував ОСОБА_14 та розповів як пройшла зустріч. ОСОБА_14 повідомила, що їм потрібно зустрітися у «McDonald's», що у м. Бориспіль. У подальшому, цього ж дня, під час зустрічі з ОСОБА_14 остання повідомила, що їм потрібно проїхати до магазину «Сільпо», де їх чекав той самий чоловік, який допоміг ОСОБА_10 пройти до Бориспільського РТЦК. У ході зустрічі, вказаний чоловік ОСОБА_15 повідомив, що він все владнає та попрохав у ОСОБА_14 копії документів ОСОБА_10 .

Окрім того, допитана ОСОБА_14 повідомила, що грошові кошти від ОСОБА_10 вона одразу передала ОСОБА_6 - голові ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 , який займався вирішенням питання щодо зняття з військового обліку ОСОБА_10 , крім того ОСОБА_6 27.07.2024 року особисто проводив ОСОБА_10 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для зняття його з військового обліку.

Також на запит в порядку ст. 93 КПК України, ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 надала копії документів, які підтверджують те, що ОСОБА_6 здійснював заходи для зняття з військового обліку ОСОБА_10 , у зазначених документах міститься «Свідоцтво про хворобу №97/30/1741», де зазначено що ОСОБА_10 перебував на амбулаторному лікуванні у КНП «ББЛІЛ». Однак у відповіді з КНП «ББЛІЛ» зазначено, що ОСОБА_10 не перебував на стаціонарному лікуванні.

05.09.2024 року у період часу з 07 год. 09 хв. по 11 год. 26 хв. на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :05:001:0249, де було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S7» IMEI: НОМЕР_1 з сім картою «Київстар» з маркуванням НОМЕР_2 та картою пам`яті об`ємом 32GB; мобільний телефон марки «Nokia x2» з картою пам`яті об`ємом 4 GB, з сім картою «Київстар» з мобільним номером НОМЕР_3 та сім картою «lifecell» НОМЕР_4 ; 19168 доларів США; 2010 Євро.

Постановою слідчого від 05.09.2024 року майно, вилучене за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :05:001:0249, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000026 від 05.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Прокурор просив накласти арешт на майно з метою збереження речових доказів, оскільки воно відповідає критерієм ст. 98 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року частково задоволено клопотання старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні заступника керівника Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000026 від 05.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Накладено арешт на майно, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.02.2024 за № 0000026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та яке виявлено та вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :05:001:0249, а саме:

- мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S7», IMEI: НОМЕР_1 з сім картою «Київстар» з маркуванням НОМЕР_2 та картою пам`яті об`ємом 32GB;

- мобільний телефон марки «Nokia x2» з картою пам`яті об`ємом 4 GB, з сім картою «Київстар» з мобільним номером НОМЕР_3 та сім картою «lifecell» НОМЕР_4 ;

В задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Задовольняючи частково дане клопотання, подане в межах кримінального провадження № № 0000026 від 05.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів та запобігання їх приховуванню, пошкодженню, знищенню, перетворенню, відчуженню.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, частково задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S7», IMEI: НОМЕР_1 з сім картою «Київстар» з маркуванням НОМЕР_2 та картою пам`яті об`ємом 32GB; мобільний телефон марки «Nokia х2» з картою пам`яті об`ємом 4 GB, з сім картою «Київстар» з мобільним номером НОМЕР_3 та сім картою «lifecell» НОМЕР_4 , оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 05.09.2024 року.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам захисника підозрюваного, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Що стосується доводів апелянта про те, щов ухвалі про арешт майна не доведено можливість використання арештованого майна, як доказу у кримінальному провадженні, то такі доводи є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Так, дослідивши доводи клопотання слідчого та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за яким здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку про те, що вилучені мобільні телефони, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно є матеріальним об`єктом, який міг зберегти на собі сліди або містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та мають значення для кримінального провадження, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України є підставою для його арешту, як речового доказу, з метою збереження.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, при вирішенні питання щодо арешту майна, з підстав визначених ст. 170 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Що стосується доводів апелянта про те, що ОСОБА_6 не є стороною кримінального провадження, то такі доводи висновків слідчого судді не спростовують, оскільки з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000026 від 05.02.2024 року триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб.

Отже, сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про відсутність правових підстав для накладення арешту на вилучені телефони, колегія суддів вважає безпідставними. Як убачається із матеріалів судового провадження, клопотання прокурора та ухвала слідчого судді містять вказівки на мету та правові підставі, зазначені у ст.ст. 171, 173 КПК України, для накладення арешту на вказане майно, а саме необхідність арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як убачається з положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

З урахуванням наведеного, відсутність вищевказаних телефонів у переліку, щодо якого прямо було надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 12.08.2024 року про дозвіл на обшук за адресою: АДРЕСА_1 , не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт такого майна, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Посилання апелянта на невідповідність вилученого майна критеріям речових доказів, суперечать матеріалам справи, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучені телефони із сім картами відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Не спростовують висновків суду і доводи скаржника про нерозумність та неспівмірність обмеження права ОСОБА_6 у користуванні арештованим майном завданням кримінального провадження, оскільки, на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, з огляду на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження, відтак ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4