Справа № 346/5774/24
Провадження № 1-в/346/574/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника адміністрації колонії ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Хуст Закарпатської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-05.11.2018 Хустським районним судом Закарпатської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

-26.11.2020 Хустським районним судом Закарпатської області за ч.2 ст.190, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

-18.11.2022 Хустським районним судом Закарпатської області за ч.2 ст.190, 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;

-02.04.2024 Хустським районним судом Закарпатської області за ч.1 ст.125, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

засудженого 03.04.2024 Хустським районним судом Закарпатської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі

про звільнення його від покарання покарання на підставі ст. 74 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

23.10.2024 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаним клопотанням (заявою), у якому посилається на те, що Законом України №3886-ІХ введена декриміналізація крадіжки та в десять разів збільшився поріг кримінальної відповідальності за заподіяну майнову шкоду, а тому просить скасувати призначену йому вироком суду міру покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Представник колонії покладався на розсуд суду.

Прокурор заперечувала проти задоволенні клопотання засудженого, оскільки відсутні підстави для звільнення його від покарання призначеного судом.

Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали, надані в обґрунтування клопотання, дійшов наступних висновків.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» з 02.09.2022 року.

Так, ОСОБА_5 засуджений вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 03.04.2024 року за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів до покарання за цим вироком частково приєднане невідбуте покарання, призначене вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 02.04.2024 року у виді 1 року 4 місяців позбавлення волі та остаточно призначене покарання у виді 3 років 4 місяців позбавлення волі. Строк відбуття покарання визначено рахувати з 02.09.2022 року.

Відповідно до вироку Хустського районного суду Закарпатської області від 02.04.2024 року ОСОБА_5 засуджений за ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.125, 70 КК України до3 років позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів до покарання за цим вироком частково приєднане невідбуте покарання, призначене вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 18.11.2022 року у виді 3 років позбавлення волі та остаточно призначене покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі. Строк відбуття покарання визначено рахувати з 02.09.2022 року.

Відповідно до вироку Хустського районного суду Закарпатської області від 18.11.2022 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.190 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднане невідбуте покарання, призначене вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 26.11.2020 року у виді 1 року 2 місяців позбавлення волі та остаточно призначене покарання у виді 3 років 2 місяці позбавлення волі. Строк відбуття покарання визначено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до вироку Хустського районного суду Закарпатської області від 26.11.2020 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.190 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднане невідбуте покарання, призначене вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 05.11.2018 року у виді 1 місяця позбавлення волі та остаточно призначене покарання у виді 3 років 1 місяці позбавлення волі. Строк відбуття покарання визначено рахувати з 09.07.2020 року.

Відповідно до вироку Хустського районного суду Закарпатської області від 05.11.2018 року ОСОБА_5 засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбування покарання умовно з іспитовим строком в 2 роки.

Зі змісту вказаних вироків вбачається, що ОСОБА_5 засуджений за заволодіння чужим майном крадіжка, шахрайство, а саме:

-28.10.2017 року на суму 3650 грн. (ч.3 ст.185 КК України, вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 02.04.2024 року),

-21.05.2018 року на суму 7450 грн. (ч.3 ст.185 КК України, вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 05.11.2018 року),

-21.04.2019 року на суму 3120 грн. ( ч.2 ст.190 КК України, вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 26.11.2020 року),

-11.08.2022 року на суму 500 грн. (ч.2 ст.190 КК України, вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 18.11.2022 року),

-18.06.2020 року на суму 756,20 грн. (ч.2 ст.185 КК України, вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 03.04.2024 року).

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Верховний Суд у постанові від 23 травня 2023 року у справі № 940/225/21 вказав, що для відмежування таємного викрадення чужого майна (крадіжки) як кримінального проступку від дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, яке є адміністративним правопорушенням (ст. 51 КУпАП), вирішальною є вартість викраденого майна.

При цьому вартість чужого майна, яка вважається дрібною, встановлюється у ст. 51 КУпАП, а не в Особливій частині КК України. Тобто, без застосування норм статті 51 КУпАП неможливо визначити кримінальну протиправність діяння, яке має ознаки крадіжки, а отже норми статті 51 КУпАП є невід`ємною складовою законодавства України про кримінальну відповідальність в аспекті застосування статтей 185 та 190 КК України.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Отже, після набрання чинності Закону України №3886-ІХ дрібним викраденням чужого майна вважається, зокрема, крадіжка, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), шахрайство, привласнення або розтрату настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Вказане узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З огляду на наведене суд вважає необхідним застосувати у даній справі зворотну дію у часі Закону України №3886-ІХ від 18 липня 2024 року, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Так, судом встановлено, що станом на час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК за вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 03.04.2024 року, а саме станом на 18.06.2020 два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 2102 грн., в той час як вартість викраденого ним майна за вказаним епізодом складає 756,20 грн., що виключає кримінальну відповідальність за ці діяння.

Станом на час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК за вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 03.04.2024 року, а саме станом на 18.11.2022 два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 260 грн., в той час як вартість викраденого ним майна за вказаним епізодом складає 500 грн., що виключає кримінальну відповідальність за ці діяння.

За таких обставин, враховуючи часткову декриміналізацію, введену Законом №3886-ІХ, на підставі ст. 5 та ч.2 ст.74 КК України, суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_5 від покарання, призначеного за вказаними вироками.

Разом з цим, суд вважає за потрібне зазначити, наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений за заволодіння чужим майном 28.10.2017 року на суму 3650 грн. (ч.3 ст.185 КК України, вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 02.04.2024 року), 21.05.2018 року на суму 7450 грн. (ч.3 ст.185 КК України, вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 05.11.2018 року), 21.04.2019 року на суму 3120 грн. ( ч.2 ст.190 КК України, вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 26.11.2020 року), що не вважається дрібним викраденням чужого майна, а таму караність такого діяння не усунута Законом №3886-ІХ.

Отже, на даний час ОСОБА_5 вважається таким, що засуджений вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 02.04.2024 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.125 КК України 70 КК України до 3 років позбавлення волі.

При цьому, з цього вироку слід виключити посилання на ст.70 ч.4 КК України, оскільки Законом №3886-ІХ усунута караність діянь, за які ОСОБА_5 визнаний винним вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 18.11.2022 року, а тому відсутня підстава для призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів з урахуванням невідбутого покарання за цим вироком.

На підставі ст.5, ч.2 ст.74 КК України,Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст.ст.336, 537,539 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнити від покарання, призначеного вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 03.04.2024 року за ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнити від покарання, призначеного вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 18.11.2022 року за ч. 2 ст. 190 КК України у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 02.04.2024 року.

Вважати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 засудженим вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 02.04.2024 року за ч.1 ст.125, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі.

Виключити з вироку Хустського районного суду Закарпатської області від 02.04.2024 року посилання на призначення ОСОБА_5 остаточного покарання із застосуванням ч.4 ст.70 КК України.

Строк покарання рахувати з 02.09.2022 року.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя : ОСОБА_1