САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1810/24
Провадження № 1-кп/726/118/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2024 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002228 від 01.06.2024, щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця за національністю, уродженця м. Нова Каховка Херсонської області, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , Фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В:

23.05.2024, приблизно об 11:00, ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_3 , де здійснює підприємницьку діяльність ФОП « ОСОБА_6 », діючи в умовах воєнного стану, який був введений 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» строком на 30 діб та продовжений до цього часу, з корисливих мотивів, маючи на меті особисте збагачення, протиправно, таємно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, тобто вважаючи, що діє непомітно для працівників та відвідувачів магазину, діючи умисно, шляхом вільного доступу з прилавку магазину викрав шоколад молочний «Terravita» карамель горіх 235 г. в загальній кількості 7 шт., вартість яких згідно із висновку експерта № СЕ-19/126-24/7142-ТВ від 21.06.2024 складає 509 грн 60 коп.

В подальшому ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення пішов, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим своїми умисними діями спричинив ФОП « ОСОБА_6 » матеріальної шкоди на загальну суму 509 грн 60 коп.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, у присутності захисника, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст. 185 КК України - визнав повністю. Пояснив, що всі обставини, викладені прокурором у пред`явленому обвинуваченні, що знайшли своє відображення в обвинувальному аткі, відповідають дійсності. Так, дійсно викрав шоколадки з магазину, при обставинах зазначених в обвинуваченні. Шкодує про вчинене. Усвідомив протиправність своїх дій, а тому більше не вчинятиме правопорушень.Просив суворо не карати.

Прокурор у судовому засіданні, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонувала порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України. Просила допитати обвинуваченого та дослідити матеріали кримінального провадження що стосуються речових доказів, процесуальних витрат та даних, які характеризують особу обвинуваченого.

Щодо міри покарання, просила суд призначити обвинуваченому покарання за ч.4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок. Вирішити питання речових доказів та процесуальних витрат, які стягнути із обвинуваченого. Міру запобіжного заходу залишити в силі.

Захисник ОСОБА_5 не заперечила щодо запропонованого прокурором порядку дослідження доказів. Щодо міри покарання своєму підзахисному просила суд призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі. При цьому просила врахувати те, що обвинувачений розкаявся у вчиненому, усвідомив протиправність вчиненого, визнав свою вину.

Потерпіла ОСОБА_6 у заяві просила розглянути кримінальне провадження за її відсутності, підтвердивши дійсність обставин, викладених у обвинувальному акті. Вказала, що цивільного позву заявляти не буде, а у вирішенні питання про призначення покарання, поклалася на розсуд суду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження, оскільки обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду не оспорювалися фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_3 правильно зрозумів зміст пред`явленого йому обвинувачення, в присутності захисника погодився із ним, а в учасників процесу та суду відсутні сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів справи, які характеризують особу обвинуваченого, документів, що стосуються речових доказів та процесуальних витрат.

При цьому, судом з`ясовано чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Покази обвинуваченого, надані у судовому засіданні, послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду в правильності розуміння останнім змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , які він надав суду вільно, без примусу та тиску, в присутності захисника, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним в обвинувальному акті, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, доведена повністю, а останній вчинив вказане кримінальне правопорушення за обставин наведених у вироку.

З огляду на наведене, виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 , кваліфіковано вірно за ч. 4 ст. 185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за кваліфікуючою ознакою: вчинену в умовах воєнного стану.

Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно із ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, що відповідно до положень ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів; дані про особу винного, який раніше не судимий.

Також суд, при призначенні покарання ОСОБА_3 враховує і те, що обвинувачений є внутрішньо переміщеною особою, був зареєстрований у ОКНП «ЧОНД» 11.05.2022 з діагнозом розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, учасник замісної підтримуючої терапії.

Згідно із даних висновку судово-психіатричного експерта № 944 від 26.06.2024 ОСОБА_3 на даний час виявляє ознаки психічного розладу у формі розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин (опіоїдів), синдром залежності, за своїм психічним станом він може усвідомлювати свої дії та керувати ними. На період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_3 ознак хронічного психічного захворювання, недоумства та ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності також не виявляв, а виявляв ознаки психічного розладу у формі розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин (опіоїдів), синдром залежності. За своїм психічним станом він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час за своїм психічним станом ОСОБА_3 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обставинами, згідно із ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд враховує визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких обставин, оскільки у зв`язку із збройною агресією росії ОСОБА_3 змушений був залишити місце свого проживання та переїхати до іншого місця і залишився без усіх тих засобів до існування, які мав у м. Нова Каховка: житла, роботи та ін.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, повне визнання особою своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки ОСОБА_3 щиро каючись у вчиненні кримінального правопорушення, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, щире каяття обґрунтовується тим, що таке каяття є добровільним, тобто таким, що базується на внутрішньому переконанні особи. Щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки та характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого, бажанням виправити ситуацію, що склалася, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як обставина, що пом`якшує покарання, може бути врахована оскільки ОСОБА_3 надавав добровільну допомогу слідству, у заяві до слідчого визнав свою вину, добровільно видав речі для огляду у які був одягнутий, повідомляв правоохоронним органам та суду усі факти у справі та про свою участь у вчиненому,

Більше того, вказана складова дійового каяття може мати місце і під час судового розгляду кримінального провадження.

Наведений перелік обставин у статті 66 КК України, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, визначених ст. 67 КК України, прокурором в обвинувальному акті не заявлено та судом не встановлено.

Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №298/95/16-к (провадження №51-2501км18) вказав, що у частині 2 статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання.

Таким чином, виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно із п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, під кількома пом`якшуючими обставинами слід розуміти наявність двох і більше таких обставин.

Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях.

Враховуючи вищезазначені положення ст. 69 КК України, реалізуючи надані суду дискреційні повноваження, керуючись суддівським розсудом, зважаючи на обставини кримінального провадження: наявність одного епізоду злочинної діяльності, в ході якого було викрадено молочний шоколад у кількості 7 штук, вартістю 509,60 грн; оскільки обвинувачений повністю визнав вину, враховуючи характер його поведінки під час досудового розслідування, поведінку під час судового слідства, оскільки останній не оспорював фактичних обставин у справі, тим самим продемонстрував бажання стати на шлях виправлення; за наявності встановлених кількох обставин, що пом`якшують покарання та при цьому істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; з урахуванням особи винного, - суд вважає за можливе застосувати положення ч.1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення та призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 наголошено, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину (абзац п`ятий підпункту 4.1); правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям (абзац четвертий підпункту 4.2).

Суд враховує, що дії ОСОБА_3 отримали кваліфікацію як тяжкий злочин тільки за ознакою його вчинення «в умовах воєнного стану», за умови відсутності воєнного або надзвичайного стану, введеного на усій території України, його дії охоплювались би частиною 1 статті 185 КК України, що є кримінальним проступком.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

В даному конкретному випадку, з огляду на те що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої обвинувачений не уникає, ураховуючи другорядну роль кари як мети покарання, суд вважає можливим виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, оскільки, саме таке покарання буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме його особі і буде достатнім для досягнення передбачених ст. 50 КК України цілей покарання, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості злочину та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

При цьому, суд в даному випадку погоджується із доводами сторони захисту про недоцільність призначення мінімального покарання, визначеного санкцією ч.4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Таке покарання відповідає на думку суду загальнопревентивній дії, є справедливим, в міру суворим до тяжкості вчиненого кримінального правопорушення в ході якого було викрадено молочний шоколад на суму 509,60 грн та повністю відповідає вчиненим злочинним діям, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлено не було.

Під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на підставі ухвали слідчого суду Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.06.024 року у справі № 725/5984/24 до 15:20 24 серпня 2024 року.

Враховуючи поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні та під час судового розгляду, суд вважає за доцільне залишити такий запобіжний захід в силі до набрання вироком законної сили.

Витрати на залучення експертів, проведення судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/126-24/7142-ТВ від 21.06.2024, у розмірі 1 135 грн. 92 коп. (а.м.к.п. 18), слід стягнути із ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.124 КПК України.

Інші процесуальні витрати, у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів слід вирішити згідно із ст.100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку, суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 100, 124, 337, 348, 369-371, 373-374, 376, 392-395, ч.15 ст. 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

До набрання вироком законної сили залишити в силі раніше обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 1 135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривень 92 копійки.

Після набрання вироком законної сили, речові докази, а саме:

-DVD диск Alerus об`ємом 4,7 Gb білого кольору, що визнаний речовим доказом та долучений до матеріалів кримінального провадження (а.с.41) залишити при матеріалах кримінального провадження;

-джинси синього кольору, кросівки Nike синього кольору, сорочку в клітинку чорно-білого кольору, які були визнані речовим доказом у кримінальному провадженні та передані на відповідальне зберігання ОСОБА_3 залишити за належністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівців протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1