УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 754/8410/23

провадження № 51-4908ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 липня 2024 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ), раніше не судимого.

Зміст судових рішень

За вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22 березня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі ? КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності, крім житла; за ч. 3 ст. 307 КК до покарання з застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності. На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у провадженні.

Як установив суд, у невстановлений досудовим слідством час, місці та спосіб у ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на реалізацію протиправної діяльності в сфері незаконного придбання та зберігання психотропної речовини «амфетамін» та особливо небезпечної психотропної речовини «PVP», з метою збуту.

Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 , незаконно придбав за невстановлених обставин, в невстановленої досудовим розслідуванням особи (матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження) психотропну речовину «амфетамін» та особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», після чого переніс їх за місцем свого фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , та почав незаконно зберігати з метою подальшого збуту шляхом пересилання почтових відправлень через спеціалізованого оператора почтового зв`язку ТОВ «Нова пошта».

29 березня 2023 року, близько 16:30, ОСОБА_5 був зупинений працівниками поліції у приміщенні відділення № 396 ТОВ «Нова пошта», за адресою: м. Київ, вул. Драйзера 8, та в подальшому у останнього під час особистого обшуку, виявлено 4 почтові відправлення, в яких виявлено та вилучено психотропну речовину «амфетамін», загальною масою 4,085 г, що є великим розміром та особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», загальною масою 6,800 г, що є великим розміром, які останній незаконно придбав та зберігав при собі з метою подальшого збуту.

Крім того встановлено, що у невстановлений досудовим слідством час, місці та спосіб у ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на реалізацію протиправної діяльності в сфері незаконного придбання та зберігання особливо небезпечних психотропних речовин «PVP», «4-ММС» та психотропної речовини «амфетамін», з метою збуту.

Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 , незаконно придбав за невстановлених обставин, в невстановленої досудовим розслідування особи (матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження) особливо небезпечні психотропні речовини «PVP», «4-ММС» та психотропну речовину «амфетамін», після чого переніс їх за місцем свого фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , та почав незаконно зберігати з метою подальшого збуту шляхом пересилання почтових відправлень через спеціалізованого оператора почтового зв`язку ТОВ «Нова пошта».

В подальшому в період часу з 21:39 29 березня 2023 року по 00:13 30 березня 2023 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції виявлено та вилучено особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», масою 74,728 г, що є особливо великим розміром, особливо небезпечну психотропну речовину «4ММС», масою 2,828 г, що є великим розміром, психотропну речовину «амфетамін», масою 72,432 г, що є особливо великим розміром, які останній незаконно придбав та зберігав за місцем власного мешкання, з метою збуту.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК, а саме незаконне придбання та зберігання психотропної речовини та особливо небезпечної психотропної речовини, у великих розмірах з метою збуту та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 КК, а саме незаконне придбання та зберігання психотропної речовини та особливо небезпечної психотропної речовини, в особливо великих розмірах з метою збуту.

Київський апеляційний суд ухвалою від 24 липня 2024 року вирок місцевого суду залишив без зміни.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі прокурор вказує про те, що ухвала апеляційного суду є незаконною і підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, внаслідок його м`якості. Зазначає, що суд, призначаючи засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК, повною мірою не врахував конкретні обставини кримінального правопорушення, дані особи засудженого, кількість епізодів та вилучених психотропних речовин. Крім того, посилається на те, що апеляційний суд, в порушення вимог ст. 419 КПК, не надав належної оцінки конкретним доводам прокурора, зокрема щодо тяжкості вчинених засудженим кримінальних правопорушень, кількість епізодів та вилученої психотропної речовини.

Мотиви Суду

Перевіривши касаційну скаргу та додану до неї копію судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України

(далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК).

Як регламентовано ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються та не заперечуються.

Зі змісту скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК, тощо; індивідуалізація покарання ? конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

За змістом ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, урахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, дані про особу винуватого, який раніше не судимий, не працевлаштований, неодружений, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні бабусю похилого віку, яка має тяжкі захворювання та постійно потребує певних ліків, скрутне матеріальне становище, збіг тяжких сімейних обставин (смерть матері, зруйнування будинку батька в наслідок повномасштабного вторгнення), а також наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, знаходження на його утриманні особи похилого) та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При цьому, апеляційний суд зауважив, що вказаний збіг тяжких сімейних обставин стороною обвинувачення не спростовано.

Ураховуючи обставини справи у їх сукупності, дані про особу винуватого, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК, достатньо обґрунтував індивідуалізацію призначеного покарання.

З огляду на викладене призначене у цьому конкретному кримінальному провадженні покарання відповідає вимогам кримінального закону, є справедливими та достатнім, а тому відсутні беззаперечні та переконливі підстави для скасування судового рішення внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, внаслідок його м`якості, як про це вказує прокурор у касаційній скарзі.

Оскільки істотних доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду прокурор у касаційній скарзі не навела, а наведені у касаційній скарзі мотиви свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідневідповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 липня 2024 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3