Справа № 461/7463/24
Провадження № 1-кс/461/5510/24
УХВАЛА

30.09.2024 року місто Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , його представника адвоката ОСОБА_4 , представника Головного управління Національної поліції України у Львівській області заступника начальника ВРЗуСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження №0000041 від 06.01.2013 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою, у якій просить:

- поновити строк для подання скарги на постанову слідчого від 29 липня 2014 року про закриття кримінального провадження № 0000041 від 06 січня 2013 року;

- витребувати в слідчого управління ГУНП у Львівській області матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000041 06 січня 2013 року;

- постанову слідчого ВР ДТП СУ ГУ МВС України у Львівській області про закриття кримінального провадження від 29.07.2014 року, яка внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000041 від 06 січня 2013 року скасувати;

- матеріали кримінального провадження за №0000041 направити у слідче управління ГУНП у Львівській області для проведення досудового розслідування.

- у зв`язку із фактом втрати матеріалів кримінального провадження вирішити питання щодо відновлення за ініціативою суду втрачених матеріалів кримінального провадження.

В обґрунтування скарги покликається на те, що 06 січня 2013 року приблизно о 13 годині 25 хвилин у м. Львові по вул. Кн. Ольги біля перехрестя з вул. Музики автомобіль «Nissan Patrol» р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія НОМЕР_2 , виїхав за межі проїзної частини, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 та нерухому перешкоду (дерево). Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_3 отримав тілесне ушкодження середньої тяжкості.

Цього ж числа слідчим ВР ДТП СУ ГУ МВС України у Львівській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000041 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

За результатами проведеного досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000041 від 06.01.2013 року слідчим ВР ДТП СУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_6 19.04.2013 року винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю в діянні Стасіва 1.1, складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

18.11.2013 ухвалою Апеляційного суду Львівської області по справі № 465/5301/13-к постанову слідчого ВР ДТП СУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_6 від 19 квітня 2013 року про закриття кримінального провадження за №0000041 за ч.1 ст.286 КК України скасовано, а матеріали кримінального провадження направлено у слідче управління ВР ДТП СУ ГУ МВС України у Львівській області для проведення досудового розслідування.

Ухвалою суду апеляційної інстанції, встановлено, що під час проведення розслідування у кримінальному провадженні №0000041, за ч.1 ст.286 КК України перевірку за заявою ОСОБА_3 визнано такою, що не ґрунтується на належному розслідуванні, а під час продовження розслідування необхідно вжити заходів спрямованих на усунення встановлених судом недоліків слідства з метою проведення ефективного розслідування.

Однак, органом досудового розслідування не в повній мірі усунені встановлені Апеляційним судом Львівської області недоліки та 29.07.2014 слідчим ВР ДТП СУ ГУ МВС України у Львівській області повторно прийняте рішення про закриття кримінального провадження №0000041 від 06.01.2013 року, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Про винесення постанови про закриття кримінального провадження 29.07.2014 скаржник дізнався тільки у травні 2024 року, у відповідь на його скаргу щодо неналежного стану досудового розслідування вказаного кримінального провадження. При цьому, копію постанови про закриття кримінального провадження йому не надано.

З моменту винесення постанови про закриття вказаного кримінального провадження - 29.07.2014, жодних копій постанови, в порушення вимог ст. 284 КПК України, скаржнику не направлялося.

З метою отримання копії постанови про закриття провадження та ознайомлення з відповідними матеріалами, скаржником 30.05.2024 було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами провадження, у відповідь на яке 03.06.2024 його було повідомлено про те, що про час та місце ознайомлення він буде повідомлений додатково.

Однак, на момент звернення до слідчого судді копію постанови про закриття йому не видано та з матеріалами провадження не ознайомлено.

У зв`язку з наведеним, 11.06.2024 було направлено адвокатський запит до ГУНП у Львівській області щодо отримання копії постанови та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. У відповідь на адвокатський запит скаржнику стало відомо, що матеріали кримінального провадження в ГУНП України у Львівській області відсутні, оскільки вони були 29.10.2015 направлені на відповідну вимогу до Шевченківського районного суду м. Києва.

У відповідь на запит скаржника до Шевченківського районного суду м. Києва йому 28.08.2024 року надійшла відповідь про відсутність матеріалів кримінального провадження та відсутність будь-якої інформації щодо відправлення, пересилання, зберігання вказаних матеріалів кримінального провадження.

Таким чином, скаржник стверджує, що матеріали кримінального провадження №0000041 від 06.01.2013 втрачено.

У зв`язку з наведеним, враховуючи неможливість отримання копії постанови про закриття кримінального провадження від 29.07.2014, скаржник просить не вважати пропущеним ним строк оскарження вказаної постанови.

Також, скаржник, вважає, що в діях фігуранта згаданого провадження безумовно міститься склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а постанова слідчого є передчасною і незаконною та такою, що підлягає скасуванню оскільки винесена з порушенням норм, як матеріального, так і процесуального права. Слідчим не в повному обсязі проведені слідчі дії. У кримінальному провадженні не проведена повторна та додаткова судово-медична експертиза, не встановлені та не допитані в якості свідків особи, які можуть володіти інформацією, яка підлягає встановленню в процесі досудового розслідування і не взято до уваги письмові пояснення та свідчення свідків.

З огляду на викладене, постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 29.07.2014 підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження направленню для проведення подальшого досудового розслідування.

Однак, враховуючи, що матеріали кримінального провадження №0000041 втрачено, з огляду на позицію Постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду по справі №265/6093/19, скаржник просить розглянути питання щодо відновлення за ініціативою суду втрачених матеріалів кримінального провадження.

Вищенаведені обставини, на думку скаржника, свідчать про те, що уповноважені представники суб`єкта оскарження такими діями та бездіяльністю порушують його права.

ОСОБА_3 та його представник, кожен окремо, у судовому засіданні скаргу підтримали з мотивів наведених у ній, а також просили слідчого суддю вжити заходи наведені у її прохальній частині.

Представник Головного управління Національної поліції України у Львівській області заступник начальника ВРЗуСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 у судовому засіданні повідомив про те, що на даний час за наявною в органу досудового розслідування інформацією постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУ МВС України у Львівській області про закриття від 29.07.2014 року, кримінальне провадження за № 0000041 від 06 січня 2013 року закрите. Слідчий який здійснював досудове розслідування у згаданому провадженні на даний час переведений до іншого підрозділу поліції. Натомість, проведеною перевіркою встановлено, що кримінальне провадження було скеровано за відповідним запитом до Шевченківського районного суду міста Києва і на даний час встановлюється те, де саме перебувають матеріали кримінального провадження.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши доводи учасників процесу, приходжу до наступних висновків, виходячи з наведених нижче доводів та мотивів.

Оцінюючи доводи скаржника щодо доцільності повторного відкладення розгляду скарги, виходжу з наступного.

Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.ч. 2,3 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги. Розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Згідно положень статті 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

В ході розгляду скарги встановлено, що на даний час місце знаходження матеріалів кримінального провадження № 0000041 від 06 січня 2013 року достовірно не встановлено. Натомість, за повідомленням уповноваженого представника суб`єкта оскарження на даний час вживаються заходи щодо встановлення місця зберігання таких матеріалів, а переконливих даних про остаточну втрату таких матеріалів не здобуто. Більше того, скаржник повідомив, що з наведеного приводу він звернувся із відповідною заявою про злочин до органів ДБР.

Отже, слідчий суддя приходить до переконання, що чергове відкладення розгляду скарги на невизначений термін суперечитиме засаді дотримання розумних строків під час кримінального провадження. У свою чергу, жодних обмежень прав скаржника у цьому випадку не відбудеться, адже він вправі оскаржити відповідну постанову після її отримання.

При цьому, слід відзначити, що при призначенні справи до розгляду слідчим суддею скеровано відповідний запит щодо надання матеріалів кримінального провадження, а інформацію щодо причини відсутності таких матеріалів повідомлено безпосередньо у судовому засіданні учасниками провадження з поданням підтверджуючих документів стосовно скерування відповідних запитів.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

У свою чергу, питання проведення розслідування щодо факту втрати матеріалів кримінального провадження або притягнення до відповідальності винних осіб до компетенції слідчого судді під час розгляду скарги в порядку ст. 303 КПК України на постанову про закриття кримінального провадження не входить.

Виходячи з наведеного, підстав для повторного відкладення розгляду скарги або обставин які зумовлюють неможливість проведення її розгляду, зокрема внаслідок відсутності матеріалів кримінального провадження та ненадання відповідної постанови, не встановлено.

Оцінюючи доводи скаржника щодо поважності пропуску ним строку звернення з даною скаргою до слідчого судді, виходжу з наступного.

Згідно ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Отже, виходячи з того, що скаржник стверджує, що ним не отримано копію відповідної постанови, підстав для вирішення питання поновлення пропущеного строку звернення із даною скаргою на даний час не встановлено, адже даних про час отримання відповідної постанови потерпілим немає.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Встановлено, що ВР ДТП СУ ГУ МВС України у Львівській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000041 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Скаржник має процесуальний статус потерпілого у цьому провадженні.

Наведені обставин засвідчуються копіями документів долучених до матеріалів справи, а саме копіями процесуальних рішень органу досудового розслідування, суду, запитів та відповідей на них.

Оцінюючи доводи скаржника щодо підстав для задоволення скарги, враховую також наступне.

Згідно п. 18 ч. 1 ст.3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду. Слідчий суддя (слідчі судді) у суді першої інстанції обирається зборами суддів зі складу суддів цього суду.

Як наведено вище, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст.3 КПК України, кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Аналіз наведених положень вказує на те, що слідчий суддя повинен діяти виключно в межах своєї компетенції та повноважень і керуватися при цьому загальними засадами кримінального провадження. При цьому поняття кримінального провадження охоплює собою увесь спектр дій пов`язаних із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, зокрема процесуальних дій пов`язаних із внесенням відповідних даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань, проведення розслідування та ухвалення кінцевого рішення у провадженні органом досудового розслідування чи прокурором.

Як наведено вище, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. ст. 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Водночас, положення чинного процесуального законодавства не зобов`язують слідчого суддю з власної ініціативи витребувати в ході розгляду скарги в порядку ст. 303 КПК України ту чи іншу інформацію або докази у її володільця (у даному випадку ГУ НП у Львівській області), адже такі дії можуть поставити під сумнів неупередженість суду.

Витребування з власної ініціативи інформації в органу досудового розслідування за наявності передбаченого процесуальним законом права сторони (у даному випадку потерпілого) самостійно отримувати відповідні докази, рішення чи інформацію, може створити у сторін процесу думку або враження про упередженість слідчого судді. Також, очевидним є те, що незалежно від змісту отриманої на вимогу слідчого судді інформації така може бути сприйнята сторонами провадження як свідоме збирання слідчим суддею доказів на користь обґрунтування позиції того чи іншого учасника процесу.

Оцінюючи саму скаргу та долучені до неї матеріали, враховую наступне.

Завданням судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на цій стадії є перевірка зазначених скаржником обставин, що, на його думку, вказують на бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, та за наявності відповідних підстав - відновлення порушених прав.

В ході розгляду скарги постанова, яку просить скасувати скаржник слідчому судді не надана.

Також, не можна залишити поза увагою і той факт, що скаржник фактично протягом 10 років не цікавився долею кримінального провадження у якому він мав статус потерпілого, хоча очевидним є і те, що у скаржника були об`єктивні причини щодо складнощів у зверненні до слідчого, адже він займався відновленням свого здоров`я. І хоча відновлення здоров`я потерпілого безумовно є надзвичайно важливим, але такий тривалий проміжок часу протягом якого скаржник не проявив жодної зацікавленості у провадженні не може бути проігнорований слідчим суддею та слугувати безумовним виправданням відсутності уваги потерпілого до наведеного провадження. Тим більше, з наданих слідчому судді матеріалів встановлено, що у згаданий проміжок часу, незважаючи на наведені вище поважні причини, ОСОБА_3 виступав стороною у іншому провадженні - цивільній справі, яка розглядалась Шевченківським районним судом м. Києва, де він мав статус позивача.

Отже, за встановлених обставин, виходжу з наступних мотивів.

Слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду. Слідчий суддя (слідчі судді) у суді першої інстанції обирається зборами суддів зі складу суддів цього суду.

Оскільки скаржник звернувся до слідчого судді з питанням відновлення його прав, вважаю за доцільне та можливе ухвалити рішення виключно керуючись положеннями КПК України, які визначають повноваження слідчого судді та зможуть сприяти відновленню відповідних прав потерпілого в контексті обставин даної конкретної справи.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Виходячи з наведених вище доводів та мотивів, приходжу до висновку про наявність підстав для часткового задоволення відповідної скарги, а саме зобов`язання суб`єкта оскарження вчинити певну дію - надати (надіслати) ОСОБА_3 постанову від 29.07.2014 року про закриття кримінального провадження №0000041 від 06.01.2013 року.

Отримання відповідної постанови забезпечить можливість скаржнику ознайомитись з її змістом і у разі необхідності оскаржити її у порядку визначеному КПК України, порушивши перед слідчим суддею питання відновлення відповідного процесуального строку. При цьому, у ситуації обмеженого строку розгляду скарги визначеного процесуальним законом та відсутності самого процесуального рішення, яке оскаржується в розпорядженні учасників провадження, за переконанням слідчого судді, таке рішення за результатами розгляду скарги є адекватним засобом реагування на виявлені факти, сприятиме можливості потерпілого реалізувати свої процесуальні права, тобто є пропорційним та ухвалене з врахуванням відповідних повноважень.

Щодо відновлення втраченого провадження, слід відзначити, що в ході розгляду скарги достовірно не встановлено, що такі матеріали втрачено остаточно, а тому законних підстав вирішувати це питання не встановлено.

Разом з тим, оцінюючи посилання скаржника на позицію суду касаційної інстанції наведену у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду по справі 265/6093/19, як підставу розгляду та вирішення питання щодо відновлення за ініціативою суду втрачених матеріалів кримінального провадження, звертаю увагу скаржника на наступне.

У згаданій справі вирішувалось питання законності ухвали суду апеляційної інстанції щодо повернення прокурору апеляційної скарги на вирок суду у зв`язку із тим, що матеріали провадження, за яким подано апеляційну скаргу, не перебували в розпорядженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська та Дніпровського апеляційного суду, оскільки не були передані з Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя, а питання про їх відновлення не було ініційовано сторонами і прокурором заяви в порядку ст. 525 Кримінального процесуального кодексу України не подавались, що є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Зокрема, у наведеній справі суд касаційної інстанції зазначив наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 525 КПК України та частинами 2, 3 ст. 615-1 КПК України, (зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2751-ІХ від 16 листопада 2022 року) підлягають відновленню зокрема, за рішенням суду у разі надходження клопотання від прокурора або від сторони захисту чи потерпілого, або за власною ініціативою суду, за умови наявності витягу з Єдиного реєстру досудового розслідування, або постанови про початок досудового розслідування, винесеної у порядку, передбаченому ст. 615 цього Кодексу, або ухвали про призначення судового розгляду, наявних у цьому кримінальному провадженні відповідних матеріалів фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інших носіїв інформації, а також копій документів, засвідчених з використанням засобів кваліфікованого електронного підпису. Такі клопотання про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження розглядається судом, який здійснював судове провадження, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - іншим судом, визначеним в порядку, передбаченому законодавством.

Таким чином, втрачені матеріали кримінального провадження підлягають відновленню не тільки за клопотанням сторін, а й за власною ініціативою суду.

Отже, наведене свідчить про те, що суд касаційної інстанції у наведеній скаржником справі надав оцінку можливості відновлення матеріалів кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 1 ст. 525 КПК України та частинами 2, 3 ст. 615-1 КПК України, (зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2751-ІХ від 16 листопада 2022 року), зокрема, за рішенням суду у разі надходження клопотання від прокурора або від сторони захисту чи потерпілого, або за власною ініціативою суду, за умови наявності витягу з Єдиного реєстру досудового розслідування, або постанови про початок досудового розслідування, винесеної у порядку, передбаченому ст. 615 цього Кодексу, або ухвали про призначення судового розгляду, наявних у цьому кримінальному провадженні відповідних матеріалів фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інших носіїв інформації, а також копій документів, засвідчених з використанням засобів кваліфікованого електронного підпису.

Як зазначив касаційний суд такі клопотання розглядається судом, який здійснював судове провадження, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - іншим судом, визначеним в порядку, передбаченому законодавством, а не слідчим суддею під час розгляду скарги потерпілого на постанову про закриття кримінального провадження, поданої в порядку ст. 303 КПК України.

Відтак, посилання скаржника на наведену практику касаційного суду є безпідставним.

Таким чином, приходжу до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.303, 304, 306, 307 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області надати (надіслати) ОСОБА_3 постанову від 29.07.2014 року про закриття кримінального провадження №0000041 від 06.01.2013 року.

У решті вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1