Справа № 740/4624/24
Провадження № 1-кс/740/705/24
УХВАЛА

05 серпня 2024 року м. Ніжин

Слідчий суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000578 від 01.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_4 звернувся з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено в ході огляду місця події 31.07.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - автомобіль червоного кольору марки ВАЗ, модель 21099, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що 31.07.2024 до Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області надійшло повідомлення зі служби 102 від працівника ВРПП Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області про те, що в ході патрулювання території Ніжинського району було зупинено вказаний автомобіль під керування ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_3 . В ході перевірки документів було встановлено, що ОСОБА_6 позбавлений права керування транспортними засобами Ніжинським міськрайонним судом та останній свідомо здійснює не виконання судового рішення.

31.07.2024 близько 09:30 год. під час патрулювання Ніжинського району в населеному пункту с. Вертіївка по вул. Миру поблизу буд. 157 працівниками відділу реагування патрульної поліції Ніжинського районного управління поліції було виявлено транспортний засіб а саме: автомобіль червоного кольору марки ВАЗ з реєстраційним номером НОМЕР_2 який за зовнішніми ознаками мав технічні пошкодження, після чого у працівників поліції виникла підстава для його зупинки. Після зупинки автомобіля марки ВАЗ, модель 21099, з реєстраційним номером НОМЕР_2 , було встановлено, що керував даним автомобілем особа чоловічої статі, який представився як ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мешканець АДРЕСА_3 . Під час перевірки документів та встановлення особи ОСОБА_6 із застосуванням службового планшетного пристрою через інформаційну базу національної поліції працівниками ВРПП Ніжинського РУП було встановлено, що ОСОБА_6 позбавлений права керування транспортними засобами рішенням Ніжинського міськрайонного суду, тим самим ОСОБА_6 вчинив дії які передбачають невиконання судового рішення.

31.07.2024 слідчим слідчого відділу Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області, який перебував в складі слідчо-оперативної групи при відпрацюванні події за повідомленням зі служби 102 щодо невиконання судового рішення, яким було позбавлено керування транспортними засобами ОСОБА_6 , але останній у свою чергу умисно ігноруючи судове рішення керував автомобілем ВАЗ 21099, р.н. НОМЕР_2 . При відпрацюванні події слідчим було проведено огляд місця події в ході якого зафіксовано місце, транспортний засіб та інші обставини, які мають ознаки вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до наданого ОСОБА_7 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля червоного кольору марки ВАЗ, модель НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

01.08.2024 слідчим у кримінальному провадженні у відповідності до ст. 98 КПК України, було визнано речовим доказом автомобіль червоного кольору марки ВАЗ, модель 21099, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , оскільки даний автомобіль містить на собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В судове засідання прокурор та власник, володілець майна не з`явилися. Прокурор у клопотанні, просить розгляд справи проводити за його відсутності.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання, доходжу наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що Ніжинським РУП ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000578 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

З протоколу огляду від 31.07.2024 встановлено, що під час проведення огляду виявлено та вилучено автомобіль червоного кольору марки ВАЗ, модель 21099, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою слідчого від 01.08.2024 автомобіль визнано речовим доказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України визначено, що арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частина 1 ст. 170 КПК України передбачає, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2-6 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів (у цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу); 2) спеціальної конфіскації (у цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України); 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (у цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна); 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (у цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження).

Окрім цього, приписами ст. ст. 94, 132, 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні дізнавача, слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки суб`єкт, який ініціює будь-яке обмеження права власності, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Як вказано вище, арешт майна, відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами, згідно з ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У статті 8 КПК зазначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Згідно зі статтею 1 Протоколу N 1 до Конвенції з прав людини і основоположних свобод, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Отже, у кожній конкретній ситуації слід з"ясовувати чи не порушує обмеження права власності "справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб".

Відповідно до ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, зокрема те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Оцінюючи потреби досудового розслідування у цьому випадку слідчий суддя враховує наступне.

З`ясування правової підстави арешту майна, насамперед, пов`язано із кваліфікацією злочину, що внесено до ЄРДР і саме це питання передує з`ясуванню визначених ст.170 КПК України підстав та меті забезпечення кримінального провадження.

Диспозиція ч. 1 ст. 382 КК України передбачає відповідальність за невиконання судового рішення, тобто умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Як вбачається з матеріалів клопотання, у поданому слідчому судді клопотанні прокурором не зазначено, які саме дії процесуального характеру будуть проводитися з вилученим транспортним засобом, для доказування яких обставин він слугуватиме. При цьому, у клопотанні наведено вже значні докази обставини користування і водіння даного автомобіля, як то протокол огляду з фототаблицею. Матеріальна шкода за ч. 1 ст. 382 КК України складом злочину не передбачена, відповідно цивільний позов не заявлений, а санкція ч.1 ст.382 КК України не передбачає конфіскацію або спеціальну конфіскацію майна. ОСОБА_6 не є власником автомобіля, а відтак відсутні підстави його конфіскації як знаряддя злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За таких обставин у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах, на переконання слідчого судді, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, арешт автомобіля не є співрозмірним обмеженням права власності завданням даного кримінального провадження.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна, згідно ч.3ст.173 КПК України, тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1