КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

22 серпня 2024року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження№ 0000233, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 лютого 2024року, заапеляційною скаргоюобвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Боярка Київської області, маючого середню освіту, не одруженого, працюючого у ПрАТ «ВЕНТС» на посаді оператора верстатів, маючого інвалідність ІІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватиму вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

ВСТАНОВИЛА:

Фактичні обставині, встановлені судом першої інстанції.

За встановлених судом першої інстанції обставин,03 лютого 2024 року, близько 18 години, водій ОСОБА_6 керуючи технічно-справним автомобілем марки «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, із концентрацією в крові етилового спирту 1,78 проміле, чим порушив пункт 2.9 а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі - Правила дорожнього руху), згідно з яким «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», рухався проїзною частиною автомобільної дороги сполученням с. Малютянка - м. Боярка у Фастівському районі Київської області, в напрямку м. Боярка, де на відстані 900 метрів до перехрестя з вулицею Михайла Грушевського міста Боярка Фастівського району Київської області, в порушення вимог пунктів 1.5. Правил дорожнього руху, згідно з яким «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», 2.3«б» Правил дорожнього руху відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, проявив необережність у виді кримінальної протиправної самовпевненості, порушив вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не врахував дорожню обстановку, в наслідок чого не впорався з керуванням вище вказаного транспортного засобу та допустив виїзд за межі проїзної частини - на праве узбіччя по ходу свого руху, де відбулося зіткнення даного транспортного засобу з деревами. Одразу після даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_6 на автомобілі «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_1 привіз потерпілого ОСОБА_8 до КНП Лікарня інтенсивного лікування Боярської міської ради для надання йому невідкладної медичної допомоги.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки «RenaultMegane», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому правої плечевої кістки в середній третині зі зміщенням уламків та закритих уламкових переломів обох кісток правого передпліччя в середній третині зі зміщенням уламків, що утворилися від дії тупих предметів, можливо в термін і при вказаних обставинах, та відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, оскільки для їх зрощення необхідний термін більше 21 дня.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-24/18355-ІТ від 02 квітня 2024 року, в даній дорожньо-транспортній ситуації, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля марки «RenaultMegane», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вбачаються невідповідності у виконанні вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку із настанням події дорожньо-транспортної пригоди.

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подали.

Не погоджуючись з вироком суду,обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року скасувати та постановити ухвалу, якою змінити вирок та призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що суд першої інстанції при ухваленні вироку не взяв до уваги ту обставину, що він привіз потерпілого до лікарні, після того, як сталася ДТП. Не взяв до уваги те, що він надав потерпілому матеріальну допомогу на придбання ліків та інших медикаментів, з часу ДТП по травень цього року він виплатив останньому 20000 гривень на відшкодування завданої шкоди. Суд першої інстанції не взяв до уваги стан здоров`я апелянта, наявність у нього інвалідності ІІІ групи, а також не взяв те, що у разі, якщо до нього буде застосовано покарання у виді позбавлення волі, його син не матиме достатніх засобів для існування. Колишня дружина не працевлаштована, а тому апелянт не розуміє, як буде виживати його дитина, якщо він не зможе надавати їй фінансову допомогу. Крім того, в апелянта є двоє батьків пенсійного віку, яким в силу похилого віку потрібна фізична допомога.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши доповідь судді,позиціюобвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та просив вирок щодо нього залишити без зміни, їх пояснення, відповіді на запитання суду, заслухавши учасників кримінального провадження в судових дебатах, надавши обвинуваченому ОСОБА_6 останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, за обставин, встановлених судом, та кваліфікація його дій учасниками провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував, що кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 286-1 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має інвалідність ІІІ групи, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває. Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення та щире каяття у вчиненому злочині, що полягає у критичній оцінці обвинуваченого своєї протиправної поведінки, що характеризується щирим осудом цієї поведінки, повним визнанням своєї вини, висловленні жалю з приводу вчиненого та готовності нести покарання за вчинений злочин. Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.

Надавши оцінку зазначеним судом першої інстанції відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_6 основне та додаткове покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до останнього.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування до нього вимог ч. 1 ст. 69 КК України - то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цьогоКодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Головною ознакою застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України окрім корупційних кримінальних правопорушень, або кримінальних правопорушень пов`язаних з корупцією є не просто наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 протягом визначеного судом першої інстанції строку покарання у виді позбавлення волі, а тому не знаходить підстав для застосування ч. 1 ст. 69 КК України та призначення покарання у виді штрафу.

Ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину, щиро розкаявся, хоча і мають місце, але не є підставою для застосування положенгь ст.. 69 КК України, адже свідчать про критичне ставлення до власних протиправних дій. Те що обвинувачений допоміг потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення та відшкодував йому матеріальну шкоду, хоча і мають місце, проте вонина думку колегії, не є достатньою підставою для застосування положень ст. 69 КК України тому що вказані обставини в своїй сукупності та співвідношенні істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України але були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.1 ст. 286-1 КК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286-1 КУпАП перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Що ж стосується наявності у обвинуваченого ОСОБА_6 на утриманні колишньої дружини, неповнолітньої дитини, а також батьків пенсійного віку, то ці обставини також не дають підстав для застосування положень ст. 69 КК України, оскільки не були стримуючим фактором належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 та не завадили його злочинним діям.

Отже, з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, в тому числі, відверте нехтування обвинуваченим ОСОБА_6 правилами дорожнього руху України, свідоме перебування за кермом автомобіля у стані алкогольного сп`яніння, наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе лише протягом визначеного судом першої інстанції строку позбавлення волі та за умови призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а тому призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуобвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки - без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення таможе бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного судупротягом 03 (трьох) місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3