Справа № 183/6911/24
№ 1-кп/183/1655/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року Дніпропетровська обл.,

м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю - секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000886 від 09.12.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кринички Дніпропетровської обл., громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця за мобілізацією, в посаді стрільця-номера обслуги 3 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, в посаді стрілець-номер обслуги 3 парашутно-десантної роти 1 парашутно - десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 28.08.2022, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, з метою ухилитись від військової служби в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокується поблизу АДРЕСА_2 (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану), проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, ввірених йому за посадою, заходів для повернення до пункту дислокації військової частини НОМЕР_2 не приймав, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, та був незаконно відсутній на військовій службі до 04.06.2024, коли був затриманий органом досудового розслідування в порядку ст. 208 КПК України.

Таким чином ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке кваліфікується як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченої та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 ..

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_5 та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, доходить до висновку про те, що вина ОСОБА_5 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем.

При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст. 65 - 67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, обвинувачений вчинив тяжкий злочин.

Обставиною, яка згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому є з`явлення з зізнанням.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, не одружений, військовослужбовець, раніше судимий за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким умисним злочином, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд призначає обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за санкцією ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років, яке є необхідними та достатніми покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у статтях 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України є триваючим та у справі, що розглядається, вчинено обвинуваченим в період з 28.08.2022 р. (день самовільного залишення військової частини) по 04.06.2024 р. (день затримання обвинуваченого).

Вироком від 17.05.2023 р. Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком на три роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробовуванням із встановленням іспитового строку один рік.

Іспитовий строк за вироком від 17.05.2023 р. Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська встановлювався на період з 17.05.2023 р. до 17.05.2024 р.

Таким чином кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України обвинуваченим вчинене в період іспитового строку, встановленого вироком від 17.05.2023 р. Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Суду не надано доказів звільнення обвинуваченого від призначеного вироком від 17.05.2023 р. Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська покарання.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що на підставі ч. 3 ст. 78, ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 17.05.2023 р. Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Обвинувачений був затриманий 04.06.2024 р.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2024 р. щодо ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02 серпня 2024 року.

Ухвалою 22.07.2024 р Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19.09.2024 р..

Ухвалою 17.09.2024 р Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15.11.2024 р..

Час тримання обвинуваченого під вартою (починаючи з 04.06.2024 р.) слід зарахувати у строк відбуття ним покарання за цим вироком із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили слід залишити раніше застосований - тримання під вартою.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 368 - 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ч. 3 ст. 78, ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком від 17.05.2023 р. Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська та остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк відбуття покарання час тримання його під вартою із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, починаючи з 04 червня 2024 р..

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити раніше застосований - тримання під вартою.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1