Справа № 214/6575/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000460 від 06.06.2024, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Піддубне Великоновосілківського району Донецької області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, який має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час загальної мобілізації, який обіймає посаду кулеметника 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу 3 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні: солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України,-

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України 2102-IX, у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, в черговий раз його дію продовженого Указом Президента України від 06.05.2024, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3684-IX від 08.05.2024, з 14 травня 2024 року строком на 90 днів.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України № 2105-IX від 03.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію»», було оголошено про проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

08 лютого 2024 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №11 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія 2 штурмового відділення 1 штурмового взводу 3 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому 01 травня 2024 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № НОМЕР_2 солдата ОСОБА_3 увільнено від раніше займаної посади та призначено на посаду кулеметника 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу 3 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 .

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Разом з цим, військовослужбовець військової служби за призовом під час загальної мобілізації солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військове кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 02.06.2024 солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з метою тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, мотивуючи це небажанням їх виконувати на певний період, вирішив ухилитись від несення обов`язків військової служби шляхом обману командування військової частини НОМЕР_1 .

Реалізуючи злочинний умисел, того ж дня, солдат ОСОБА_3 повідомив командуванню військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , завідомо неправдиві відомості щодо поважності причин відсутності на військовій службі, а саме щодо проходження останнім лікування і найближчими часом планує повернутись до місця проходження служби для подальшого виконання обов`язків військової служби, тобто діючи шляхом обману, ухилявся від військової служби до 10.06.2024. Вільний час, що з`явився у зв`язку з цим, солдат ОСОБА_3 використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Завдяки введенню в оману командування військової частини НОМЕР_1 солдат

ОСОБА_3 тимчасово ухилився від несення обов`язків військової служби шляхом обману в період з 02.06.2024 до 10.06.2024, документи щодо поважності причин своєї відсутності до військової частини не надав, вільний час, що з`явився у зв`язку з цим, використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

10.06.2024 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, прибув до пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , з щирим каяттям у скоєному, повідомив про себе та вчинюване ним кримінальне правопорушення.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 4 ст. 409 КК України, за ознаками:ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, вчинене в умовах воєнного стану.

30 липня 2024 року між прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_6 , було укладено угоду про визнання винуватості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав за обставин, викладених в обвинувальному акті та підтвердив добровільність укладення угоди про визнання винуватості, просив її затвердити і призначити йому узгоджену міру покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 58 КК України остаточно призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців із відрахування в дохід держави відсотків із суми грошового забезпечення, щиро розкаюється у вчиненому та бажає продовжити військову службу. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі. Також пояснив, що він цілком розуміє характер пред`явленого йому обвинувачення за ч.4 ст. 409 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів. Крім того, зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки їх не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згодний з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягав на затвердженні даної угоди.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 вважав за можливе затвердити угоду про визнання винуватості та призначити його підзахисному узгоджену міру покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 58 КК України остаточно призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців із відрахування в дохід держави відсотків із суми грошового забезпечення.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене в угоді покарання.

Суд, вивчивши надані матеріали, заслухавши думку сторін судового провадження, які не заперечували щодо затвердження угоди про визнання винуватості, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди з наступних підстав.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державнимчи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, за умови надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Відповідно до угоди про визнання винуватості від 30 липня 2024 року, прокурор та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій за ч. 4 ст. 409 КК України, щодо узгодженого покарання за ч. 4 ст. 409 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі та на підставі

ч. 1 ст. 58 КК України замість призначеного покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахування в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Крім того, прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ч. 2 ст. 473, ст. 476 КПК України.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на її відповідність вимогам чинного КПК України, суд дійшов до висновку, що зазначена угода у повному обсязі відповідає вимогам ст. 472 КПК України, дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 409 КК України кваліфіковано правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для визнання винуватості.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, віднесене до тяжких злочинів, внаслідок якого шкода завдана державним інтересам, враховуючи, що міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає положенням законодавства України про кримінальну відповідальність, та може бути призначена із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 409 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.

При призначенні покарання, визначеного угодоюпро визнання винуватості від 30 липня 2024 року суд, у відповідності до положень ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, визначається з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, відповідно до ст. 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_3 по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України.

Крім того, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, особистість обвинуваченого, який ранішене судимий (т.2 а.с.40), на обліку лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проходження військової служби характеризується опосередковано (т.2 а.с.26).

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, основне покарання за

ч. 4 ст. 409 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 409 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 58 КК України замість призначеного покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахування в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Приходячи до такого висновку, суд вважає, що відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Отже, беручи до уваги наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_3 раніше не судимий, військовослужбовець, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, бажає продовжувати службу, тобто ставлення винного до вчиненого, і конкретні обставини справи, суд вважає можливим призначити узгоджене в угоді про визнання винуватості від 30 липня 2024 року покарання за ч. 4 ст. 409 КК України, із застосування ч. 1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 409 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 58 КК України, враховуючи, що ОСОБА_3 на даний час є військовослужбовцем за мобілізацією, суд вважає за можливе, зважаючи на узгоджене в угоді про визнання винуватості від 30 липня 2024 року покарання, замість покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки призначити йому службове обмеження для військовослужбовців на той самий строк з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_3 20 (двадцяти) відсотків в доход держави.

Суд, переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування ст.69-1 КК України судом не встановлено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого під час досудового розслідування та судового провадження не обирався.

Питання про речові докази вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст.110, 314, 369, 371-374, 475 КК України, суд -

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості, укладену 30 липня 2024 року між прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000460 від 06.06.2024 затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України.

Призначити ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 30 липня 2024 року покарання за ч. 4 ст. 409 КК України, із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України ОСОБА_3 замість покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням з суми грошового забезпечення ОСОБА_3 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави.

Матеріали кримінального провадження №0000460 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі №214/6575/24, провадження

№1-кп/214/897/24.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1