Справа № 447/2617/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/508/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 14 березня 2024 року щодо ОСОБА_6

з участю: прокурора ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винною у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 286 КК України і призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 4 000 (чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), що становить 68 000 (шістдесят вісім тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Вирішено питання із судовими витратами та арештом майна.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_6 скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю її вини.

Вважає, зазначений вирок незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Стверджує, що судом недослідженим залишилося питання чи перестроювалася та чи змінювала ОСОБА_6 напрямок руху. Також в матеріалах справи відсутні відомості про місце зіткнення транспортних засобів.

Зазначає, що зафіксовані на схемі до протоколу сліди від зіткнення транспортних засобів не відповідають наявним на автодорозі слідам, що зафіксовані на фото №10 фототаблиці до цього протоколу. На цьому фото чітко видно слід колеса у формі «коми», який починається на лівій смузі та направлений вправо на праву смугу, тобто це є слід колеса автомобіля Сузукі. Даний доказ свідчить про те, що зіткнення автомобілів сталося на лівій смузі. Підтвердженням напрямку руху автомобіля Сузукі після зіткнення є зображення на фото №1, №9 фототаблиці де зафіксовано, що передні колеса цього автомобіля повернуті вправо.

Акцентує увагу, що експерт не дав відповіді на питання шинами яких коліс автомобілів залишені сліди на дорозі.

Судом, встановлено, ОСОБА_6 , 12 червня 2022 року близько 14 год. 10 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «SEAT IBIZA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , по автодорозі М-06 сполученням Київ-Чоп, неподалік 570 км., за межами населеного пункту, рухаючись у лівій смузі в напрямку м. Стрий Львівської області, у світлу пору доби, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її зміни перед здійсненням перестроювання праворуч, не врахувала дорожню обстановку та не переконалася у безпечності виконання цього маневру виїхала на праву смугу руху, не надавши перевагу попутному автомобілю марки «SUZUKI JIMNY» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який наближався правою смугою руху в напрямку м. Стрий, створила своїми діями небезпеку для руху та допустила зіткнення вишевказаним автомобілем, а саме контактування передньою правою стороною автомобіля марки «SEAT IBIZA» реєстраційний номер НОМЕР_1 із передньою лівою частиною автомобіля марки «SUZUKI JIMNY» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який внаслідок вказаної ДТП в?їхав у відбійник та перекинувся.

Дана дорожньо-транспортна пригода, згідно з висновком експерта № CE-19/114-22/16667-IT від 20.10.2022 відбулася внаслідок порушення водієм автомобіля марки «SEAT IBIZA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, а саме: п. 10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та 10.3 «У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися». Порушення ОСОБА_6 вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України призвело до того, що водій автомобіля марки «SUZUKI JIMNY» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої ключиці, перелому остистого відростка 7-го грудного хребця, які згідно висновку експерта №758 від 11.08.2022 відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_6 порушила правила дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

При апеляційному розгляді справи обвинувачена та її захисник підтримали апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, навівши аналогічні доводи у судовому засіданні, та просили таку задоволити.

Прокурор, потерпілий та його представник заперечили апеляційні доводи захисника та просили оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_11 дотримано.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Доводи наведенні в апеляційній скарзі з приводу того, що суд першої інстанції надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, на думку колегії суддів є безпідставними.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання: свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та потерпілого ОСОБА_9 .

Також винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за встановлених місцевим судом обставин, стверджується даними, що містяться у: протоколі проведення слідчого експерименту від 13.09.2023 з схемою місця ДТП, за участі свідка ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ; протоколі проведення слідчого експерименту від 22.09.2023 з схемою місця ДТП, за участі потерпілого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 ; висновку експерта №СЕ-19/114-22/10261-ІТ від 18.07.2022; висновку експерта №СЕ-19/114-22/10260-ІТ від 19.07.2022; висновку експерта №СЕ-19/114-22/10262-ІТ від 21.07.2022; висновку експерта № 1582/2022-Т від 22.06.2022; висновку експерта № 758 від 11.08.2022; висновку експерта №СЕ-19/114-22/16667-ІТ від 20.10.2022; протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.06.2022; висновком експерта № 4160-Е від 01.11.2023, зміст яких детально відтворено у вироку.

За результатами перевірки оскаржуваного вироку не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КПК України, достовірність наведених у вироку доказів.

Аргументи апелянта в частині того, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні відомості про місце зіткнення транспортних засобів, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Так, згідно з висновками експертів від 21.07.2022 №СЕ-19/114-22/10262-ІТ та від 01.11.2023 №4160-Е зіткнення автомобілів марки «SEAT IBIZA» під керуванням обвинуваченої та автомобіля марки «SUZUKI JIMNY», ким керував потерпілий відбулось саме на праві смузі руху правої сторони дороги в напрямку до м. Чоп (т.1 а.с.90-96,180-190).

Наведене узгоджується з висновком експерта від 20.10.2022 №СЕ-19/114-22/16667-ІТ про те, що причиною настання ДТП стала суперечність дій обвинуваченої п.п.10.1, 10.3 ПДР в частині зміни смуги руху без надання переваги попутному транспортному засобу потерпілого на цій смузі.

При цьому експерт зазначив, що потерпілий був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем обвинуваченої з моменту виникнення небезпеки для руху.

Натомість у обвинуваченої була технічна можливість попередити настання даної ДТП шляхом дотримання правил зміни смуги руху, для цього завад технічного характеру у неї не було. (т.1 а.с.100-105).

Також безпідставними є доводи апелянта, що автомобіль потерпілого перелаштовувався з правої суги на ліву, оскільки на фото №№1,9 колеса цього автомобіля повернуті направо.

Так, у висновку від 01.11.2023 експерт встановив попутне дотичне зіткнення правої передньої бокової частини автомобіля обвинуваченої марки «SEAT IBIZA» із лівою передньою боковою частиною автомобіля потерпілого марки SUZUKI JIMNY», при якому їх поздовжні осі розміщувалися під кутом біля 7 градусів.

Після зіткнення автомобіль потерпілого «SUZUKI JIMNY» рухався з правої смуги на ліву до контакту із металевим парапетом по прямолінійній траєкторії під деяким кутом до повздовжньої осьової лінії дорого. Зазначив експерт і те, що виявлені на місці ДТП сліди коліс для ідентифікації непридатні (т.1 а.с.180-194).

Окрім того, з висновку експерта від 19.07.2022 №СЕ-19/114-22/10260-ІТ вбачається, що внаслідок ДТП система рульового управління автомобіля потерпілого марки «SUZUKI JIMNY» вийшла з ладу і знаходиться у технічно несправному стані (т.1 а.с.83-88).

Також слід зауважити, що відповідно до висновку експерта від 20.10.2022 інженерно-транспортної експертизи, експерт вказав, що механізм розвитку пригоди, запропонований свідком (водієм) автомобіля «SEAT IBIZA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 у наданих вихідних даних щодо вказаних нею місця зіткнення транспортних засобів, механізм розвитку цієї ДТП в цілому, в своєму комплексі не може бути спроможним з технічної точки зору комплексі вихідних даних.

Щодо клопотання сторони захисту, яке знаходиться в матеріалах справи про визнання неналежними доказами висновків експертиз і протоколу огляду місця події, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Зважаючи на закріплені у п.п.1,2 ч.1 ст.91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, висновки експертів від 20.10.2022 №СЕ-19/114-22/16667-ІТ, від 21.07.2022 №СЕ-19/114-22/10262-ІТ, від 01.11.2023 №4160-Е, а також протокол огляду місця події від 12.06.2022 доводять подію кримінального правопорушення, місце і спосіб його вчинення, винуватість обвинуваченої у порушенні ПДР при зміні смуги руху, а також правові наслідки цих протиправних дій. Відтак, перелічені докази є належними у розумінні і ст.ст.85,91 КПК України.

Крім того, про проведення огляду місця події, складення протоколу з додатками, а також призначення і проведення експертиз стороні захисту було відомо ще на стадії досудового розслідування, однак ні обвинувачена, ні її захисник не клопотали про доповнення слідства з цього приводу.

Також, слід звернути увагу, що про призначення та проведення експертизи від 01.11.2023 №4160-Е клопотав саме захисник (на даний час автор апеляційної скарги), на вирішення якої судом були поставлені питання визначені стороною захисту та у розпорядження експерта надано матеріали справи №447/2617/22. При цьому, клопотання про призначення експертизи захисник обґрунтував з посиланням на згадані висновки попередніх експертиз і протокол ОМП.

Окрім того, з матеріалів провадження вбачається, що клопотань про виклик в судове засідання та роз`яснення цього додаткового висновку від сторін кримінального провадження не надходило.

Відповідно до частин 2, 3, 7, 10 ст. 101 КПК України кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. Кожна сторона має право звернутися до суду з клопотанням про виклик експерта для допиту під час судового розгляду для роз`яснення чи доповнення його висновку. Незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована. Необхідною умовою допустимості висновку експерта є дотримання процесуального порядку призначення і проведення експертизи, в т. ч. має бути перевірена компетентність експерта. Експертну дослідженню можуть піддаватися лише об`єкти, котрі належним чином процесуально оформлені.

Матеріали кримінального провадження, жодних даних, які б свідчили про необґрунтованість проведених вказаних судових експертиз або таких, які б викликали сумніви в їх правильності, не містять. Висновки проведених експертиз є достатньо обґрунтованими, логічними та об`єктивними, надані в межах компетенції експертів, істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи встановлено не було, а тому вони обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

Таким чином, оспорювання захисником встановлених за результатами судового розгляду фактів із викладенням власної версії обставин дорожньо-транспортної пригоди, причин і механізму ДТП, а також незгода з даною судом оцінкою доказів винуватості ОСОБА_6 з посиланням на власну оцінку, є непереконливими.

Також у своїй апеляційній скарзі захисник посилається на порушення судом норм ст. 350 КПК України, відповідно до приписів якої, клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає його повторному заявленню з інших підстав.

Як убачається із матеріалів справи, клопотання, про порушення розгляду яких йдеться у апеляційній скарзі захисника, були предметом розгляду у судовому засіданні та знайшли своє відображення у постановленому у справі судовому рішенні.

Додатково слід зазначити, що захисник подав клопотання 13.02.2024 і у наступному судовому засіданні 04.03.2024 суд поставив вказане клопотання на обговорення, після чого відклав судовий розгляд. У наступному судовому засіданні, 12.03.2024 представник потерпілого подав письмові заперечення, учасники провадження висловились щодо поданого клопотанні і цього ж дня було ухвалено вирок. При цьому норми КПК України не містять заборони розгляду клопотання одночасно з ухваленням вироку.

Також слід зазначити, що згідно з приписами ст.ст.42,46,350,404 КПК України обвинувачений та його захисник користуються правом заявляти клопотання у суді апеляційної інстанції.

Однак ні в прохальній частині апеляційної скарги, ні в окремому письмовому клопотанні, а також усно під час апеляційного розгляду обвинувачена і захисник не заявляли жодних клопотань.

Інші доводи сторони захисту, наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України, тому колегією суддів до уваги не беруться.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів констатує, що матеріалами кримінального провадження підтверджено те, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої за ч. 1 ст. 286 КК України зроблені з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість наведених висновків апеляційного суду, як і конкретних обґрунтованих аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та свідчили про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального чи процесуального права за встановлених фактичних обставин у даній справі, подана апеляційна скарга сторони захисту не містять.

Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, відтак апеляційні вимоги захисника не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 14 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції на протязі трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Судове рішення набрало законної сили: 17.07.2024

Дата засвідчення копії: 19.07.2024

Помічник судді ОСОБА_16