Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/458/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2024 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.08.2024, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, маючого трьох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого за ч. 4 ст. 187 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 12 год. 00 хв., 19.08.2024 по 17.10.2024 включно, в межах строку досудового розслідування.

За участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

21.08.2024 до Ленінського районного суду м. Кіровограда від старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_9 надійшло клопотання, у якому слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що органом досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.08.2024 підозрюваному ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 12 год. 00 хв., 19.08.2024 по 17.10.2024 включно, в межах строку досудового розслідування.

Приймаючи вказане рішення, слідчий суддя прийшов до висновку, що надані слідчим докази, а саме: протокол огляду місця ДТП від 19.08.2024, протокол огляду місця події від 19.08.2024; протокол огляду від 19.08.2024; протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 від 20.08.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 20.08.2024 та ОСОБА_12 ; протокол огляду місця події від 19.08.2024; протокол допиту підозрюваного від 20.08.2024, свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України.

Прокурором та слідчим обґрунтовано наведений перелік ризиків, що передбачений п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься тяжкого злочину, оскільки за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а тому ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку може бути визнаним як менш небезпечним, ніж покарання та процедура його відбування.

Підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно прямо чи через третіх осіб впливати на потерпілих у кримінальному провадженні шляхом застосування підкупу, шантажу та погроз, що зможе призвести до зміни їх показань або відмови від їх давання.

ОСОБА_7 може впливати на свідків, а також, шляхом застосування підкупу, шантажу та погроз, тим саме матиме можливість перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом впливу на них.

Також є реальним ризик, який передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 , як вказав у судовому засіданні, раніше судимий за ч. 4 ст. 187 КК України, який є умисним корисливим злочином; згідно відомостей з інтегрованої інформаційно-пошукової система Міністерства внутрішніх справ України «Армор», ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі, і за порушення правил дорожнього руху, а саме за ч. 5 ст. 126 КУпАП, тобто повторне протягом року керування транспортним, особою, яка не має права керування ним.

Наявність ризику, який передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурором не доведено.

Слідчим суддею також враховано, що ОСОБА_7 одружений, як повідомив в судовому засіданні має на утриманні п`ятьох малолітніх дітей, але доказів цього не надано, працює без офіційного працевлаштування, раніше судимий, характеризуючих даних та відомостей про стан здоров`я відносно підозрюваного сторонами не надано, наявні вагомі докази про вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України, та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, які ставляться йому в провину.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого суду скасувати, обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків.

Вважає незарозумілим в який спосіб ОСОБА_7 заволодів ключами від автомобіля «Volkswagen Golf».

Загальновідомим фактом є те, що автослюсарю передають ключі від автомобіля саме і для того, щоб перевірити роботу в ходу. Так дійсно робилися зварювальні роботи (пороги автомобіля) і слід було проїхатися для подальшого можливого виявлення дефекту в роботі(чи закриваються двері авто, які зазори. Чи була деформація кузову тощо).

Докази, які надані в додатках до клопотання недостатні для того, щоб обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, оскільки пішохід Дудар ВМ. перебігав проїзну частину у невстановленому місці та не мав світло відбиваючого одягу чим порушив зокрема п.4.4 ПДР, які вказують, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи.

Тобто не було на пішоході ОСОБА_13 , який перебігав проїзну частину у невстановленому місці, одягу, який має світлоповертальні елементи, не проводилася автотехнічна та автотрасологічна експертиза в цьому кримінальному провадженні.

Підозрюваний ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, а саме: трьох малолітніх дітей, має постійне місце реєстрації та проживання.

Підозру вважає необґрунтованою та не підтвердженою доказами.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечив проти апеляційної скаргита вважає, що слідчий суддя обґрунтовано застосував до ОСОБА_7 запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою, перевіривши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Постанова судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст.177, 178,183 КПК України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст.5 п.1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Під час розгляду клопотання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний встановити обґрунтованість підозри, а також проаналізувати наявність конкретних ризиків, які обумовлюють обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому відповідні ризики повинні бути належним чином доведені, викладені в матеріалах кримінального провадження та свідчіть про необхідність в обранні саме цього запобіжного заходу.

Чинним законодавством в якості доречних та достатніх ризиків які необхідні для утримання особи під вартою визначені ризики: можливої втечі; порушення громадського порядку; перешкоди встановлення істини в справі та можливості скоєння аналогічного злочину.

При винесенні рішення про обрання запобіжного заходу суд повинен враховувати, що навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність реальної підстави або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» ).

Відповідно до п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Установленою практикою Європейського суду з прав людини, визначено, що висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Слід зазначити, що Кримінальний процесуальний кодекс України покладає на сторону обвинувачення, при зверненні до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу, обов`язок довести не лише існування заявлених ризиків, а і наявність обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 289, ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України, що підтверджується наданими слідчим докази, а саме: протокол огляду місця ДТП від 19.08.2024, протокол огляду місця події від 19.08.2024; протокол огляду від 19.08.2024; протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 від 20.08.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 20.08.2024 та ОСОБА_12 ; протокол огляду місця події від 19.08.2024; протокол допиту підозрюваного від 20.08.2024.

На даний час також існує можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься тяжкого злочину, оскільки за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а тому ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку може бути визнаним як менш небезпечним, ніж покарання та процедура його відбування. Має під собою підґрунтя й зазначений прокурором та слідчим ризик того, що підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно прямо чи через третіх осіб впливати на потерпілих у кримінальному провадженні шляхом застосування підкупу, шантажу та погроз, що зможе призвести до зміни їх показань або відмови від їх давання.

Окрім цього, на початковому етапі досудового розслідування органом досудового розслідування вживаються першочергові слідчі дії, в тому числі і встановлення свідків та можливих очевидців кримінального правопорушення, а тому ОСОБА_7 може впливати на свідків, а також, шляхом застосування підкупу, шантажу та погроз, тим саме матиме можливість перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом впливу на них.

Також встановлено реальний ризик, який передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 , як вказав у судовому засіданні, раніше судимий за ч. 4 ст. 187 КК України, який є умисним корисливим злочином; згідно відомостей з інтегрованої інформаційно-пошукової система Міністерства внутрішніх справ України «Армор», ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі, і за порушення правил дорожнього руху, а саме за ч. 5 ст. 126 КУпАП, тобто повторне протягом року керування транспортним, особою, яка не має права керування ним.

У відповідності до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував обставини при обранні запобіжного заходу, а саме оцінив в сукупності всі обставини.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту стосовно того, що слідчим суддею не враховано міцні соціальні зв`язки підозрюваного, який має трьох малолітніх дітей та постійне місце проживання та реєстрації, враховуючи обставини вчинення інкримінованого підозрюваному злочину, з урахуванням наявних ризиків, зазначене недостатньо для зміни підозрюваному запобіжного заходу. Будь-яких підтверджуючих документів та доказів не можливості утримуватися підозрюваного під вартою, стороною захисту не представлено.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого і застосував до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Застосований до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження.

У конкретному випадку, обрання стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження.

На даній стадії провадження слідчим суддею встановлено наявність існування фактів та доказів, які можуть переконати у тому, що ОСОБА_7 міг вчинити кримінальне правопорушення, у якому йому станом на сьогоднішню дату пред`явлено підозру; тобто, встановлено обґрунтованість підозри.

Беручи до уваги зазначене, виходячи з положень ст. 177-178 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість постановленого слідчим суддею судового рішення, тому доводи апеляційної скарги є безпідставними і її необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 177, 178, 183, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.08.2024, якою підозрюваному ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 12 год. 00 хв., 19.08.2024 по 17.10.2024 включно, в межах строку досудового розслідування без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ( підписи )

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2