Справа № 199/5377/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2024

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро клопотання слідчого відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000869 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, відомості про яке 08.07.2024 зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні встановлено, що 08.07.2024 р. приблизно о 09 год. 30 хвил. працівники правоохоронного органу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 на службовому транспорті працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 рухались по АДРЕСА_1 , коли поблизу будинку №88 помітили особу чоловічої статі призовного віку приблизно 25-30 років та вирішили зупинитись та підійти до даного громадянина для перевірки його військово-облікового документу. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 вийшли з автомобіля та працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 підійшли до вищевказаного чоловіка, представились та попросили пред`явити документи для перевірки. Громадянин представився як ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 . Працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 почали запитувати у ОСОБА_6 про причини неоновлення даних в ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до чинного законодавства. В цей час, використовуючи службовий планшет, ОСОБА_5 вирішив перевірити громадянина ОСОБА_6 на наявність вчинення ним кримінальних та адміністративних правопорушень через наявні бази Національної поліції України, та після перевірки було встановлено, що ОСОБА_6 перебуває в розшуку, ініціатором якого є АНД РТЦК та СП. Надалі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 разом з працівникам ІНФОРМАЦІЯ_1 запросили ОСОБА_6 проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_2 , після чого ОСОБА_6 побіг по вулиці Вітчизняної в бік вул. Северодницької. ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 почали наздоганяти ОСОБА_6 з метою затримання останнього. ОСОБА_6 дістав з кишені своїх штанів предмет, схожий на газовий балончик, та, перебуваючи на відстані витягнутої руки, випустив вміст газового балончику шляхом розпилення в сторону співробітників поліції, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 відповідно до довідки КЗ «Дніпровської міської лікарні №16» тілесні ушкодження у вигляді хімічних опіків рогівок слизових I-II ступеню обох очей та потерпілому ОСОБА_5 відповідно до довідки КЗ «Дніпровської міської лікарні №16» тілесні ушкодження у вигляді хімічних опіків рогівок слизових I-II ступеню обох очей.

У клопотанні слідчий просить накласти арешт на речі, які були вилучені під час проведення особистого обшуку ОСОБА_6 : мобільний телефон марки «Samsung S7 edge» в прозорому чохлі imei1: НОМЕР_1 imei2: НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S 20» в прозорому чохлі imei1: НОМЕР_3 imei: НОМЕР_4 .

Розглянув клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу (ч. 1 ст. 100 КПК України).

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З огляду на вищенаведене встановлений КПК України порядок передбачає накладення арешту виключно з метою, яка зазначена у ч. 2 ст. 170 КПК України, та судова процедура повинна гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна, слідчим зазначається, що метою накладення арешту на майно є те, що у органа досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучені речі зберігають на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Втім, слідчий суддя не погоджується із слушністю доводів слідчого.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених в ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Наведені слідчим у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно, на думку слідчого, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки згідно положень ст. 171 КПК України, наведені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само клопотання не є доказом будь-яких обставин.

Згідно з ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

За ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На підтвердження обставин, зазначених у клопотанні, слідчому судді надані у незасвідчених копіях наступні документи:

-витяг з ЄРДР №0000869, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.07.2024р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України;

-рапорт;

-постанова про створення групи слідчих у кримінальному провадженні від 08.07.2024 р.;

-постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 08.07.2024 р.;

-рапорт інспектора ч чергового ОСОБА_7 від 08.07.2024 р.;

-протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 08.07.2024 р.;

-протокол роз`яснення права на захист від 08.07.2024 р.;

-протокол допиту підозрюваного від 08.07.2024 р.;

-паспорт ОСОБА_6 ;

-вимога про судимість відносно ОСОБА_6 ;

-довідка про несудимість ОСОБА_6 ;

-постанова про визнання речових доказів та визначення місця їх зберігання від 08.07.2024 р.;

-наказ від 08.07.2024 р. про залучення поліцейських для проведення антитерористичних заходів №468;

-протокол допиту потерпілого гр. ОСОБА_4 від 08.07.2024 р.;

-витяг з наказу від 22.02.2021 р. №91 о/с;

-консультаційний висновок спеціаліста від 08.07.2024 р.;

-протокол допиту потерпілого ОСОБА_5 від 08.07.2024 р.;

-витяг з наказу від 30.01.2023 р. №38 о/с;

-консультаційний висновок спеціаліста від 08.07.2024 р.;

-протокол допиту свідка гр. ОСОБА_8 від 08.07.2024 р.;

-протокол допиту свідка гр. ОСОБА_9 від 08.07.2024 р.;

-протокол допиту свідка гр. ОСОБА_10 від 08.07.2024 р.;

-протокол допиту свідка гр. ОСОБА_11 від 08.07.2024 р.;

-повідомлення про підозру тощо.

Втім, до клопотання не долучені докази про те, що вилучені речі є доказом вчинення кримінального правопорушення та можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, вони, тобто вилучені речі (мобільні телефони), не є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Таким чином, необхідність такого арешту слідчим не доведена.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК).

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ч. 3 ст. 26, ст. 94, ч. 1 та ч. 2 ст. 110, п. 7 ч. 2 ст. 131, ст. 132, ч. 1 ст. 172, ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000869 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, відомості про яке 08.07.2024 зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про арешт майна, відмовити повністю.

Вилучене майно - мобільний телефон марки «Samsung S7 edge» в прозорому чохлі imei1: НОМЕР_1 imei2: НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S 20» в прозорому чохлі imei1: НОМЕР_3 imei: НОМЕР_4 підлягає поверненню.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя

Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська ОСОБА_1