Справа №591/2461/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/274/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - особисте зобов`язання
УХВАЛА

Іменем України

06 травня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/2461/24 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 15.03.2024 про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання,

учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

підозрюваного - ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою із заставою та покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК, оскільки матеріали клопотання містять достатньо даних як для підтвердження обґрунтованості підозри, так і наявності ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, а тому враховуючи вчинення протиправних дій в умовах воєнного стану, що підсилює заявлені ризики, єдиним дієвим запобіжним заходом може бути виключно тримання під вартою з визначенням застави.

14.03.2024 до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим із прокурором Сумської обласної прокуратури, звернувся слідчий СУ ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК, в тому, що він у складі групи осіб організував незаконне переправлення через державний кордон України на територію Польщі ОСОБА_10 та сприяв вчиненню злочину наданням засобів, порад та вказівок.

14.03.2024 ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000028 від 18.01.2024 за ч. 3 ст. 332, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК.

Зважаючи на те, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, для запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних та вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий просив застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК у разі її внесення.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми 15.03.2024 клопотання слідчого задоволене частково і до підозрюваного ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків: з`являтися до слідчого за першою вимогою; повідомляти слідчого про зміну місця проживання, роботи чи засобів зв`язку; у разі наявності здати на зберігання до відповідних органів паспорт чи інший документ, що дає право на виїзд з України. Строк дії ухвали встановлено до 12.05.2024 включно. Своє рішення слідчий суддя умотивував тим, що підозра і ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК є обґрунтованими, але не доведено, що вказаним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою із правом внесення застави, доводи підозрюваного ОСОБА_9 про залишення рішення слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та суду, знищення, приховування або спотворення будь-якої з речей чи документів, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків, потерпілих, перешкоджання досудовому розслідуванню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, а згідно приписів ч. 1 ст. 178 цього Кодексу при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Задовольняючи частково клопотання слідчого і постановляючи ухвалу про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що матеріали клопотання не містять об`єктивних даних, які б достатньо вказували на перешкоджання інтересам слідства та які б свідчили про недостатність застосування щодо ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Зазначені висновки слідчого судді, на думку колегії суддів, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, належним чином умотивовані і ґрунтуються на вимогах КПК.

Зокрема, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з покладення певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК слідчим суддею в повній мірі враховані всі суттєві обставини кримінального провадження, як того і вимагають положення ст. 194 КПК, а саме наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК та існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, на який вказував слідчий у своєму клопотанні.

Є вірними і мотиви прийнятого слідчим суддею рішення про недоведеність іншого ризику, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б об`єктивно свідчили про можливість вчинення ОСОБА_9 яких-небудь відповідних реальних дій, а тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів відповідно п. 1 ч. 1 ст. 178 і ч. 1 ст. 194 КПК: протоколами допиту свідків, НСРД, а будь-які докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри, у матеріалах кримінального провадження відсутні. При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у рішеннях від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) та від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». При цьому необхідно мати на увазі, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу (п. 55 рішення ЄСПЛ від 28.10.1994 у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88).

Враховуючи фактичні обставини кримінального провадження і мотиви клопотання слідчого, колегія суддів приходить до переконання, що підозрюваний ОСОБА_9 , який раніше не судимий, має сталі соціальні зв`язки, на утриманні двох неповнолітніх дітей та батьків похилого віку, враховуючи його процесуальну поведінку під час провадження тощо, не має реальної можливості переховуватися від розслідування та правосуддя, що дає підставу очікувати, що цей ризик не справдиться, а однієї лише «інформації» у клопотанні слідчого про це, явно недостатньо для тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2009 у справі «Олександр Макаров проти Росії» (Aleksandr Makarov v. Russia), заява № 15217/07). При цьому питанню суворості покарання також не може надаватися надмірне (вирішальне) значення, оскільки потреба позбавлення волі підозрюваного ОСОБА_9 не підлягає оцінюванню з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (рішення ЄСПЛ від 01.06.2006 у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05), та повинна враховуватися у сукупності зі всіма іншими обставинами, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує застосування такого запобіжного заходу.

Ризик переховування від правосуддя не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, оскільки він визначається з урахуванням ряду інших релевантних чинників, що можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від розслідування і суду, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 29.03.2016 у справі «Беда проти Швейцарії» (Bedat v. Switzerland), заява № 56925/08). Необхідно враховувати характер підозрюваного, його моральні якості, матеріальний стан, зв`язки з державою, у якій його переслідують за законом, тощо. Зазначені обставини, виходячи із ситуації кримінального провадження, повинні виправдовувати висновок суду про наявність постійної небезпеки того, що підозрюваний переховуватиметься.

Не може прийняти до уваги колегія суддів і доводи апеляційної скарги прокурора, що жоден більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленому ризику, оскільки у клопотанні слідчого не зазначено, а під час його розгляду як слідчим суддею, так і апеляційним судом, не було встановлено того, що надані органом досудового розслідування докази доводять обставини, які б про це свідчили.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про можливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання із покладенням на нього певних, визначених кримінальним процесуальним законом обов`язків, в тому числі і здати на зберігання до відповідних органів паспорт або інший документ, що дає право на виїзд з України (ч. 5 ст. 194 КПК).

На користь обґрунтованості рішення слідчого судді та достатності застосованого до підозрюваного такого запобіжного заходу свідчить і той факт, що ОСОБА_9 самостійно, за першою вимогою апеляційного суду, у визначений час з`явився в судове засідання для участі в розгляді вказаної вище апеляційної скарги прокурора, незважаючи на те, що в ній порушувалося питання про погіршення його становища і застосування тримання під вартою.

У зв`язку з цим, ухвалу слідчого судді колегія суддів вважає законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 15.03.2024 відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4