ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/3038/23 Номер провадження 11-кп/814/1145/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м.Полтава від 14 грудня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Новий Білоус Чернігівського району Чернігівської області, освіта професійно-технічна, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19.01.2021 за ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ч.1 ст.69, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що хоча відбутий засудженим строк покарання і узгоджується з вимогами частини 3 статті 81 Кримінального кодексу України, проте наразі застосування положень статті 81 Кримінального кодексу України є передчасним та невиправданим, оскільки необхідність у подальшому відбуванні покарання не відпала і до моменту звільнення мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, наразі не досягнута.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м.Полтава від 14.12.2023 та звільнити ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання на невідбутий строк покарання.

В обгрунтування поданої апеляційної скарги зазначає про невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи, оскільки матеріалами доведено, що поведінка засудженого протягом усього періоду відбування покарання вказує на його неухильне бажання стати на шлях виправлення.

Звертає увагу, що судом першої інстанції не враховано стан здоров`я засудженого, який має інвалідність 3-ї групи.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника та засудженого, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження й особової справи, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктами 1,2,17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

З характеристики засудженого вбачається, що ОСОБА_7 засуджений 19.01.2021 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ч.2 ст.69, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, без конфіскації майна. Вирок вступив в законну силу 27.05.2021 року.

Початок строку відбуття покарання - 22.06.2021, кінець строку - 22.12.2024.

Засуджений ОСОБА_7 з за час перебування в ДУ «Чернгівський слідчий ізолятор» до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав.

З 18.08.2021 утримується в ДУ «Полтавська виправна колоні (№64)». За час відбування покарання до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи заохочувався два рази за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правил внутрішнього розпорядку. За станом здоров`я працездатний, на виробництві установи не працевлаштований із -за відсутності вільних робочих місць, але активно, з власної ініціативи долучається по благоустрою на відділенні та установи, до праці та до виконання покладених обов`язків ставиться задовільно, з поставленими завданнями справляється. За час відбування покарання реалізував програму диференційованого виховного впливу "Підготовка до звільнення", на даний час приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу "Правова просвіта". Утримує в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Роботи із самообслуговування виконує самостійно, має достатній рівень необхідних навичок. Рішенням комісії виправної колонії від 16.09.2022 в зміні умов тримання відмовлено, враховуючи подану ним заяву про відмову від пільги в зв`язку з тим, що він працевлаштований на виробництві установи. Рішенням комісії виправної колонії від 03.04.2023 в зміні умов тримання відмовлено, враховуючи подану ним заяву про відмову від пільги в зв`язку з тим, що він працевлаштований на виробництві установи. Виконавчі листи до установи не надходили. Вину у скоєному злочині визнає.

Колегія суддів враховує, що за час відбування покарання ОСОБА_7 заохочувався два рази: 17.04.2023 та 14.07.2023 та при цьому, вважає за необхідне звернути увагу, що засуджений в місцях позбавлення волі перебуває з 22.06.2021, але перше заохочення отримав через рік і 10 місяців, що вказує на намагання останнім отримати заохочення в період, що передує зверненню адміністрації установи до суду з поданням про його умовно-дострокове звільнення, тому колегія суддів приходить до висновку, про відсутність підстав вважати про досягнення засудженим необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би доцільність звільнення його умовно-достроково від відбування покарання.

При цьому, необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, яка полягає в тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_7 строк покарання й узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним і невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

Доводи захисника про неврахування судом першої інстанції стану здоров`я засудженого ОСОБА_7 є безпідставними, оскільки такі обставини не є обов`язковими критеріями для умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, та можуть бути предметом розгляду на підставі ст. 84 КК України, про що в даному випадку питання перед районним судом не ставилося.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на даний час рішення про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 є передчасним та засудженим на даний час не доведено сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, а отже підстави для задоволення апеляційних вимог відсутні.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м.Полтава від 14 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 26 березня 2024 року.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4