Провадження 1-кп/557/20/2024
Справа 557/1110/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2024 року с-ще Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

особи, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, ОСОБА_8 , його законного представника ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 ,

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 , його законного представника ОСОБА_12 та представника ОСОБА_13 ,

представника органу Національної поліції ОСОБА_14 ,

представника служби у справах дітей Бугринської сільської ради ОСОБА_15 ,

психолога ОСОБА_16 , педагога ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Гоща клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0000022 від 04 лютого 2023 року до неповнолітнього

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження с. М`ятин Гощанського району Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, студента Рівненського фахового коледжу інформаційних технологій, раніше несудимого,

за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Неповнолітній ОСОБА_8 , у віці після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, 03 лютого 2023 року, приблизно о 14 годині 25 хвилин, перебував у навчальному класі №7 Посягвівського ліцею Бугринської сільської ради Рівненського району Рівненської області, що в с. Посягва Рівненського району Рівненської області, під час конфлікту, що виник раптово із ОСОБА_11 , діючи через особисту неприязнь, умисно завдав для останнього один удар кулаком в область обличчя, далі під час даного конфлікту ОСОБА_11 впав на підлогу і ОСОБА_8 , підійшовши до ОСОБА_11 , завдав ще три удари в область голови, в результаті чого спричинив для останнього тілесні ушкодження у вигляді синця в лобній ділянці над лівою бровою. Відповідно до висновку судово-медичного експерта дане тілесне ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне нанесення легких тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_8 свою вину у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не визнав та показав, що навчався у Посягвівському ліцеї в одному класі разом із ОСОБА_11 03 лютого 2023 року, коли ОСОБА_8 на великій перерві повернувся з їдальні до класу та, нагнувшись до своєї сумки, щоб покласти у таку яблуко, яке приніс із собою, отримав удар від ОСОБА_11 в область обличчя з правої сторони. Від отриманого удару ОСОБА_8 автоматично відійшов назад, після чого ОСОБА_11 наніс йому в обличчя ще два удара. Коли ОСОБА_8 закрив двома руками обличчя, то ОСОБА_11 наносив удари по рукам. Після чого ОСОБА_8 пішов до туалету вмитися, так як у нього з носа йшла кров, а повернувшись до класу, сказав ОСОБА_11 «…ми ж з тобою помирилися», на що той йому відповів «…я з тобою не мирився» та здійснив крок вперед. Оскільки ОСОБА_8 подумав, що той має намір його знову бити, тому махнув перед ним правою рукою, на що ОСОБА_11 відхилився та рукою вдарив його в праве око, після чого вони схопили один одного за шию і у ОСОБА_8 знову з носа почала йти кров і він пішов до туалету вмиватися. Коли ОСОБА_8 вмивався, до нього прийшла його мама, якій він розповів про те, що його побив Назар, після чого остання повідомила про події вчителів. У ході розмови в класі з ОСОБА_18 у ОСОБА_8 знову почала йти кров і він пішов вмиватися, а коли повертався, то на коридорі на зустріч йому йшов ОСОБА_19 та він подумав, що той знову почне його бити, а тому зробив помах рукою перед собою, щоб показати Назару, що буде оборонятися, після чого між ними стали вчителі, його відвели у клас, де він чекав на карету швидкої допомоги. Відповідаючи на питання ОСОБА_8 також повідомив, що обороняючись правою рукою один раз вдарив ОСОБА_11 в область обличчя, проте такий удар був несильним, оскільки у нього вже боліла рука після отриманих ударів зі сторони ОСОБА_11 , яка була і до того травмована. Також ОСОБА_8 повідомив, що конфлікт між ними був і у грудні 2022 року після уроку географії, ініціатором якого був ОСОБА_11 , який підійшов до нього та шарпав за одяг, вирвавши емблему на футболці, на що він двома руками відштовхнув останнього та пішов.

Разом з тим, судом встановлено, що обставини визнані судом в даній ухвалі як доведені, з числа регламентованих ст. 501 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 КПК України, та які досліджені судом, а саме:

- показаннями, допитаного у судовому засіданні неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 , який показав, що навчався разом з ОСОБА_8 в одному класі та мав з ним нейтральні стосунки. Повідомив, що конфліктна ситуація виникла між ними ще у грудні 2022 року, оскільки після уроку географії, йому не сподобалось як ОСОБА_8 з ним говорив, звинувачуючи у тому, що той кинув у нього папірець під час уроку, чого насправді він не робив. На перерві ОСОБА_11 підійшов до ОСОБА_8 , взяв його за футболку та сказав «…що ти до мене причепився, я по тобі цією бумажкою не кидав» і, так як останній різко відійшов, у нього з футболки відірвалася наклейка, і ОСОБА_8 наніс йому три удари правою рукою у висок, вухо та щелепу, після чого потерпілий не ходив до школи протягом тижня, а ОСОБА_20 ще більше. У лютому 2023 року, коли ОСОБА_8 прийшов до школи, ОСОБА_11 вирішив йому помститися за те, що той його побив у грудні 2022 року, хотів стукнути ОСОБА_8 , так як і він його по вусі, однак той повернувся і він попав йому в ніс і в праву щоку, після чого відійшов від нього і сказав «…ніс - за ніс, щока за щоку», на що останній нічого не відповів та вийшов з класу, а коли повернувся, то почав з`ясовувати навіщо ОСОБА_11 його побив та почав «на нього йти», мав намір стукнути його по голові. ОСОБА_11 прикрився руками та ОСОБА_8 вдарив його в плече, після чого той впав на коліна, а коли хотів піднятися, то останній наніс йому три удари по потилиці. Коли ОСОБА_11 встав, то відпихнув ОСОБА_8 та взяв його за руки, в результаті чого кров ОСОБА_8 потрапила йому на одяг;

- показаннями, допитаного у судовому засіданні неповнолітнього свідка ОСОБА_21 , який показав, що є однокласником ОСОБА_11 , з яким товаришує, та ОСОБА_8 , з яким перебував у нейтральних стосунках. Повідомив, що був свідком конфлікту ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , який відбувся між однокласниками у грудні 2022 року через папірець, який на уроці географії попав у ОСОБА_20 та з приводу чого останній звинувачував ОСОБА_19 . У ході конфлікту ОСОБА_19 взяв ОСОБА_20 за одяг, а той вдарив Назара три рази, в тому числі по вусі і у висок. Щодо подій, які відбулися в лютому свідок повідомив, що після третього уроку, разом з ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 були в класі, при цьому він та ОСОБА_25 біля батареї, а Назар ходив біля дошки. В той час, як у клас зайшов ОСОБА_20 , до нього підійшов ОСОБА_19 і наніс йому в область обличчя кілька ударів, ОСОБА_20 відбивався, попав у стіну, а потім вийшов. Коли ОСОБА_20 повернувся до класу, то підійшов до ОСОБА_19 та сказав, «…я думав, що ми помирились» і почав бити Назара, наніс два-три удари по обличчю, той спотикнувся та обперся руками об підлогу і ОСОБА_20 почав бити його по потилиці, тричі вдарив, після чого Назар встав та хлопці обхопили один одного за шию і в ОСОБА_20 почала йти кров, на що він та ОСОБА_25 почали кричати, щоб ОСОБА_19 відпустив ОСОБА_20 , на що той сказав «…хай він мене відпустить», у подальшому вони розійшлися;

- показаннями, допитаного у судовому засіданні неповнолітнього свідка ОСОБА_26 , який повідомив, що є однокласником ОСОБА_11 , з яким товаришує, та ОСОБА_8 , з яким мав нейтральні стосунки. ОСОБА_26 вказав на те, що був свідком бійки, яка відбувалася 03 лютого 2023 року між Назаром та ОСОБА_20 у класі. Ствердив про те, що коли ОСОБА_20 повернувся з їдальні до класу, до нього підійшов ОСОБА_19 та наніс йому два-три удари по обличчю, ОСОБА_20 відбивався та один раз промазав і попав правою рукою у стіну, потім вийшов з класу, а коли через деякий час повернувся, то підійшов до ОСОБА_19 і сказав «…я думав ми помирилися», на що той відповів «…ми не мирилися» і ОСОБА_20 налетів на Назара, наніс йому кілька ударів (два-три) по обличчю, а коли той впав, то наніс кілька ударів по потилиці, потім Назар встав і хлопці схопили один одного за шию, після чого у ОСОБА_20 «потікла» кров і вони почали їх розбороняти, казали, щоб ті розійшлися, на що ОСОБА_19 відповів «…хай мене першим пустить ОСОБА_20 »;

- показаннями, допитаної у судовому засіданні неповнолітнього свідка ОСОБА_27 , яка повідомила, що з ОСОБА_8 навчалась в одному класі, з ним не спілкується та будь-якого зв`язку не підтримує, з ОСОБА_11 продовжує навчатися та у них нормальні стосунки. ОСОБА_27 вказала на те, що стала свідком бійки ОСОБА_19 з ОСОБА_20 , яка відбулася 03 лютого 2023 року. Під час великої перерви всі вийшли в їдальню, в класі залишилася вона, ОСОБА_19 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 і ОСОБА_25 . Коли з їдальні повернувся в клас ОСОБА_20 та підійшов до своєї парти, свідок бачила, що до нього підійшов ОСОБА_19 та хотів його вдарити, однак оскільки вона «сиділа в телефоні», то не бачила подій біля парти, коли підняла голову, то побачила, що хлопці б`ються вже біля вішалки, де Назар першим наносив удари, після того як хлопці розійшлися ОСОБА_20 знову підійшов до ОСОБА_19 та вдарив його, після чого той впав, а коли встав, то бійка продовжилась, а коли почала йти кров, то присутні у класі хлопці їх розборонили, після чого ОСОБА_20 вийшов з класу та вже не повертався. Візуально пам`ятає, що кров йшла у ОСОБА_20 , а в Назара була футболка в крові. Свідок вказала на те, що детальних подробиць подій не пам`ятає, так як минув вже тривалий час;

- показаннями, допитаного у судовому засіданні неповнолітнього свідка ОСОБА_30 , який вказав на те, що з ОСОБА_8 навчався в одному класі та мав нейтральні стосунки, з ОСОБА_11 продовжує навчатися в одному класі та товаришує. ОСОБА_31 повідомив, що під час великої перерви, точної дати не пам`ятає, перебував у класі, де також були ОСОБА_19 , ОСОБА_28 , ОСОБА_25 , ОСОБА_29 та ОСОБА_32 . Коли до класу з їдальні повернувся ОСОБА_20 , то до нього підійшов ОСОБА_19 та почав його бити, між ними зав`язалась бійка, в ході якої вони відійшли до вішалки, де продовжили бійку, після чого ОСОБА_20 вийшов з класу, а Назар відійшов до дошки, де були хлопці. Через невеликий проміжок часу ОСОБА_20 повернувся і з словами «...я думав ми помирились» підійшов до Назара, який стояв біля дошки. Коли останній відповів «…ні, ми не помирились», ОСОБА_20 налетів на нього та почав битися. Свідок пам`ятає, що в ході бійки, яка знову зав`язалась між хлопцями, Назар впав, чи падав ОСОБА_20 - не пам`ятає. Коли Назар встав, то хлопці обняли один одного за шию та в ОСОБА_20 побігла кров, після чого втрутились присутні у класі хлопці та бійка припинилася;

-повідомленням генерального директора КНП «Гощанська БПЛ» від 14 березня 2023 року за вих. №383/01-11, з даних якого установлено, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся за медичною допомогою на приймальне відділення КНП «Гощанська БПЛ» 04 лютого 2024 року, де був оглянутий ургентним лікарем ортопедом-травматологом, діагноз: забій правої кисті, забій правого плеча, забій потиличної ділянки голови, рекомендовано амбулаторне лікування (арк. кп. 26);

-висновком експерта №71 від 06 березня 2023 року за результатами, розпочатої 06 лютого 2023 року та проведеної судово-медичної експертизи неповнолітнього ОСОБА_11 , відповідно до підсумків якого у неповнолітнього ОСОБА_11 при судово-медичній експертизі 06 лютого 2023 року в обласному бюро виявлені та з урахуванням медичних документів на його ім`я лікарями відмічені наступні тілесні ушкодження: синці в лобній ділянці над лівою бровою, по передній поверхні в проекції правого плечового суглобу, по зовнішній поверхні у верхній третині правого плеча; забій м`яких тканин з синцем на його фоні по тильній поверхні правої кисті в ділянці п`ясткових кісток. Морфологічні властивості ушкоджень (забарвлення синців ледь-синюшного кольору в центрі та жовто-зеленого відтінку по периферії, тощо), в сукупності, вказують на те, що вищевказані тілесні ушкодження утворилися в приблизно за 2-5 діб до моменту огляду та, могли, виникнути за вказаного у постанові терміну, а саме - 03 лютого 2023 року. Враховуючи вид тілесних ушкоджень, їх характер та розташування на різних анатомічних ділянках тіла, в сукупності, свідчать про те, що вони виникли від не менше як чотирьох дії тупого(их) предмету(ів), контактуюча поверхня яких була обмеженою. Таким(и) могли бути рука, нога людини (та їх анатомічні частини) чи інші тупі предмети (без відображення індивідуальних особливостей). Характер та локалізація ушкоджень, в сукупності, не властиві для падіння з висоти власного росту на площину (з прискоренням чи без такого). Дані тілесні ушкодження, згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених заказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6, як кожне окремо, так і у своїй сукупності відносяться до категорії легких (арк. кп. 27-28);

-актом №1 про нещасний випадок, що стався із здобувачем освіти, затвердженим директором Посягвівського ліцею ОСОБА_33 06 лютого 2023 року, з додатками до нього, у якому зафіксовано висновки комісії про наслідки нещасного випадку, який стався 03 лютого 2023 року о 14 годині 35 хвилин у навчальному класі Посягвівського ліцею, у якому наявний висновок комісії про те, що внаслідок бійки обидва учасники конфлікту одержали тілесні ушкодження, в результаті яких ОСОБА_34 був госпіталізований, а ОСОБА_35 одержав забійні травми та гематоми, причиною нещасного випадку зазначено попередній конфлікт між здобувачами освіти ОСОБА_24 та ОСОБА_36 , а також недостатню роботу і співпрацю класного керівника з батьками для уникнення конфліктів між дітьми (арк. кп. 59-67).

Водночас судом відхиляються такі докази, як показання свідків ОСОБА_37 , ОСОБА_18 , ОСОБА_38 та ОСОБА_39 , оскільки такі, є неналежними доказами в розумінні ст. 85 КПК України, так як названі свідки не були очевидцями обставин, що підлягають доказуванню у даному провадженні та мають значення для нього. Кожен зі свідків у ході допиту повідомив про обставини, які відбувалися 03 лютого 2023 року на коридорі ліцею, однак вже після подій у навчальному класі №7 Посягвівського ліцею, та не стосуються обставин суспільно небезпечного діяння, вчинення якого ставиться у провину неповнолітньому ОСОБА_8 . Це ж стосується і показань свідків ОСОБА_40 , ОСОБА_41 та ОСОБА_42 , які вказали на те, що про обставини суспільно небезпечного діяння знають лише зі слів інших осіб.

З означених мотивів відхиляються судом і показання потерпілого ОСОБА_11 щодо нанесення йому ОСОБА_8 ще одного удару правою рукою в ліву брову на коридорі.

Щодо висловлених заперечень сторони захисту про необґрунтованість поданого прокурором клопотання та наявності підстав для відмови у його задоволенні, суд зазначає наступне.

Суд критично оцінює доводи ОСОБА_8 та його захисника щодо невинуватості неповнолітнього у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки висловлена ними версія про те, що ОСОБА_8 оборонявся від протиправних дій ОСОБА_11 , яким була спровокована ситуація, тому діяв в межах необхідної оборони, а справа сфальсифікована з метою тиску на родину ОСОБА_43 і прокурором не надано достатніх доказів на підтвердження того, що суспільно небезпечне діяння мало місце, в достатній мірі спростовується дослідженими судом доказами.

Прийшовши такого висновку, суд також звертає увагу на наступне.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Усталена позиція, узагальнена в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», полягає у тому, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що неповнолітній ОСОБА_8 згідно обставин даної справи, повернувшись з туалету, де змивав кров з обличчя після отриманих ударів ОСОБА_11 , підійшов до останнього, який по завершенню розпочатої ним попередньо бійки перебував у класі, і першим завдав для ОСОБА_11 один удар кулаком в область обличчя, після чого той впав на підлогу та ОСОБА_8 , підійшовши до нього, завдав ще три удари в область голови.

Вказані обставини ствердили неповнолітні свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_31 та ОСОБА_26 , кожен з них окремо вказав на те, що коли ОСОБА_8 після бійки з ОСОБА_11 повернувся до класу, то першим почав бити ОСОБА_11 .

Тобто, потерпілий ОСОБА_11 на той час вже не вчиняв дій спрямованих на заподіяння шкоди ОСОБА_8 , які б давали підстави останньому сприймати їх як реальну загрозу.

За таких обставин, суд не вбачає у діях неповнолітнього ОСОБА_8 дій спрямованих на необхідну оборону.

Щодо невірного зазначення часу події у клопотанні, на що захисник звернула увагу, то суд зауважує, що зазначення у клопотанні дати подій 03 лютого 2022 року, є опискою, так як судом достовірно встановлено, і це не заперечувалося сторонами, що події мали місце 03 лютого 2023 року.

З огляду на встановлені в ході дослідження доказів обставини, неспроможними є також аргументи захисника щодо поверхневості проведеної експертизи, у якій, на думку захисту, не розмежовано отримані ОСОБА_11 тілесні ушкодження. Це ж стосується і аргументів захисту щодо можливого утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 в наслідок профілактичної бесіди з ним його батьків.

На думку суду, у змагальному процесі захисник не змогла довести перед судом свої аргументи, а її версія про вчинення ОСОБА_8 дій в межах необхідної оборони оцінюється судом як спроба уникнення неповнолітнім застосування примусових заходів виховного характеру за вчинене суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, вважає, що суспільно небезпечне діяння, яке ставиться у провину ОСОБА_8 та підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і становить - умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, мало місце.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КК України кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилось шістнадцять років.

Суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, є особа, яка досягла 16-річного віку.

Встановлено, що ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на час вчинення суспільно небезпечного діяння йому виповнилося 14 років, отже, він не є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки на час вчинення суспільно небезпечного діяння не досяг віку кримінальної відповідальності.

При вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_8 суд враховує обставини вчиненого, суспільну небезпечність, наслідки діяння, дані про особу, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, зокрема його позитивну характеристику з місця проживання (арк. пр. 93), характеристику з місця навчання, у якій зазначено рівень розвитку неповнолітнього, характер стосунків з однокласниками та особливості його характеру (арк. пр. 98), а також характеристику неповнолітнього, яка була надана вчителями ліцею у судовому засіданні, те, що останній не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра (арк. пр. 96), на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, умови життя, виховання і поведінку, його ставлення до вчиненого, час, який пройшов з часу вчинення неповнолітнім суспільно небезпечного діяння.

Згідно з ч. 2 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

У п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» роз`яснено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 7 названої вище постанови, строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Матеріалами кримінального провадження підтверджується те, що неповнолітній ОСОБА_8 проживає разом з матір`ю та батьком (арк. пр. 94), які приділяють належну увагу вихованню сина (арк. кп. 98). Компрометуючих відомостей щодо батьків в судовому засіданні здобуто не було.

Враховуючи, що ОСОБА_8 до досягнення віку кримінальної відповідальності, у віці 14 років на момент скоєння суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до закону слід застосовувати особливий порядок здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх, та згідно із ст. 498 КПК України застосувати примусові заходи виховного характеру.

З огляду на викладене, суд приходить висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд батьку ОСОБА_44 . Саме такі примусові заходи виховного характеру, на думку суду, зможуть забезпечити належне виховання неповнолітнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлявся, речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 498, 500, 501, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0000022 від 04 лютого 2023 року до неповнолітнього ОСОБА_8 - задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_8 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьку ОСОБА_45 .

Встановити тривалість примусових заходів виховного характеру на строк 1 (один) рік.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її оголошення. Апеляційна скарга подається через Гощанський районний суд Рівненської області.

Повний текст ухвали проголошений о 16 годині 40 хвилин 11 червня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1