ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю учасників судового провадження:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого (у режимі

відеоконференції) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31 січня 2024 року у кримінальному провадженні №0004590 від 01 грудня 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Чернівці, без місця реєстрації, жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, раніше неодноразово судимого, востаннє 22 січня 2021 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ст.71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення.

Вироком Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31 січня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 встановлено рахувати з моменту його затримання, тобто з 22 грудня 2023 року.

Вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу (із доповненнями), в якій просить змінити вирок та призначити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

На підтримку своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції не врахував всі обставини, що пом`якшують покарання, зазначивши лише про щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

За твердженням апелянта, поза увагою суду залишилась та обставина, що він повністю відшкодував потерпілій заподіяну шкоду у розмірі 16 000 грн, вони примирились, потерпіла не має жодних претензій.

_________________________________________________________________

ЄУНСС 725/11015/23 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8

Номер провадження 11-кп/822/132/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_9 .Я

Враховуючи наявні обставини, що пом`якшують покарання, вважає, що наявні законні підстави для призначення більш м`якого покарання, із застосуванням ст.69 КК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Згідно оскаржуваного вироку, 30 листопада 2023 року близько 15 год 00 хв ОСОБА_6 під час проїзду в громадському транспорті, а саме маршрутному таксі №,1 від зупинки громадського транспорту, яка розташована на розі вул. Головна проспект Незалежності, в м. Чернівці до зупинки громадського транспорту «Шевченко», що розташована на розі вул. Головна вул. Шевченко, переслідуючи мету спрямовану на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю уваги потерпілої та сторонніх осіб, з сумки потерпілої ОСОБА_10 умисно, таємно, протиправно, повторно викрав гаманець вартістю 3000 грн., в якому знаходились грошові кошти, закордонний паспорт, фотокартки, банківські картки та інші документи.

Після цього ОСОБА_6 із маршрутного таксі вийшов, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму 17257 грн. 50 коп.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) за кваліфікуючими ознаками вчинена повторно та в умовах воєнного стану.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін вирок районного суду.

Потерпіла в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату і час апеляційного розгляду. Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, її неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників судового провадження стосовно поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників судового провадження у судових дебатах, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження розглядалося судом першої інстанції у порядку ч.3 ст.349 КПК України, тобто, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які не оспорюються учасниками кримінального провадження.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення апелянтом не оспорюються, то ці обставини колегією суддів в апеляційному порядку не перевіряються.

Вирок суду першої інстанції переглядається лише у частині призначеного покарання, у межах доводів апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дотримуючись вказаних положень, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Даними про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше неодноразово (9 разів) судимий за корисливі злочини, вчинив новий злочин у період непогашеної судимості, перебуває на обліку в Чернівецькому обласному наркологічному диспансері, не перебуває на обліку у психіатра, однак знаходився на стаціонарному лікуванні в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні в 2016 році.

Враховано судом першої інстанції і висновок судово-психіатричної експертизи №1265 від 26 грудня 2023 року, згідно якого ОСОБА_6 може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

У суді обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину та щиро розкаявся.

Суд першої інстанції також урахував позицію потерпілої ОСОБА_10 , яка в письмовій заяві вказала, що їй було повністю відшкодовано заподіяні збитки і претензій до обвинуваченого вона не має.

Обставинами, що пом`якшують покарання, судом першої інстанції визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Врахувавши вказані обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_6 мінімального покарання у межах санкції ч.4 ст.185 КК України та відсутність підстав для застосування положень ст.69 КК України.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений стверджує, що повністю відшкодував потерпілій матеріальні збитки на суму 16 000 грн, що остання підтвердила у своїй письмовій заяві.

Проте з матеріалів справи вбачається, що частину викраденого майна, а саме гаманець, в якому містилися закордонний паспорт ОСОБА_10 та пластикові картки, було виявлено органом досудового розслідування у смітнику, що не може вважатися добровільним відшкодуванням заподіяної шкоди потерпілій.

Разом з тим, зважаючи на зміст заяви потерпілої ОСОБА_10 та послідовні твердження обвинуваченого про те, що інша частина викраденого майна була повернута ним особисто, колегія суддів ураховує цю обставину як часткове відшкодування заподіяної шкоди потерпілій.

Втім, на переконання колегії суддів ця обставина не впливає на законність прийнятого судом рішення щодо виду та міри покарання обвинуваченого.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо необхідності призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, колегія суддів оцінює їх як необґрунтовані.

Положеннями ст. 69 КК України визначено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Таким чином, при ухваленні рішення щодо можливості застосування вказаного інституту, суду необхідно не лише встановити пом`якшуючі обставини, але й оцінити їхній вплив на ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також співставити їх з даними про особу обвинуваченого.

Колегія суддів зауважує, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин.

Вказана форма поведінки обвинуваченого свідчить про те, що в нього не відбулися такі зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь його суспільної небезпечності та дозволяли б призначити більш м`яке покарання, аніж фактично призначене судом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що, діючи в межах своїх дискреційних повноважень, суд призначив покарання, яке за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Рішення щодо неможливості призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України належним чином умотивоване у вироку.

З матеріалів кримінального провадження колегією суддів не встановлено інших обставин чи відомостей про особу обвинуваченого, які б могли бути визнані такими, що знижують суспільну небезпечність обвинуваченого та вчиненого ним діяння.

З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає істотних порушень закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, які б стали підставою для зміни чи скасування вироку.

На підставі наведеного, у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3