Справа № 515/155/24
Провадження № 1-кп/513/82/24
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сарата Одеської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001253 від 23 жовтня 2023 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Долинка, Саратського району Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше судимого:

07 березня 2002 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, в силу ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки і 6 місяців;

21 листопада 2002 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до 5 років та 6 місяців з позбавлення волі, звільненого 20 липня 2007 року умовно достроково на 8 місяців і 11 днів;

10 грудня 2009 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, в силу ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік, судимість погашена;

19 вересня 2011 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, в силу ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки;

10 серпня 2012 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ст. 395 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до 3 років і 1 місяця позбавлення волі;

29 листопада 2012 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до 3 років і 2 місяців позбавлення волі, звільненого 11 листопада 2015 року за відбуттям строку покарання;

17 березня 2017 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ст. 395 КК України до арешту строком на 1 місяць, звільненого 16 червня 2017 року за відбуттям строку покарання;

28 березня 2018 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців;

19 жовтня 2018 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст. 71 КК України приєднано невідбуту частину покарання у вигляді 6 місяців позбавлення полі за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 28 березня 2018 року та призначено до відбування покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

19 жовтня 2023 року вироком Татарбунарського районного суду Одеської області за ч.1 ст. 162 КК України до 2 років обмеження волі, відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

у с т а н о в и в :

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, з 26 березня 2022 року Указ Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, затверджений Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, з 25 квітня 2022 року Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затверджений Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, з 25 травня 2022 року Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022, затверджений Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, з 23 серпня 2022 року Указ Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затверджений Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ, з 21 листопада 2022 року Указ Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022, затверджений Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ, Указ Президента від 06 лютого 2023 року № 58/2023, затверджений Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ , Указ президента від 01 травня 2023 року № 254/2023 затверджений законом України від 02 травня 2023 № 9259-ІХ, Указ Президента України від 26 липня 2023 року № 451/2023, затверджений Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ на території України введено воєнний стан.

08 жовтня 2023 року приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах воєнного стану, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прийшов до будинку АДРЕСА_2 . Прибувши до вищевказаного будинку ОСОБА_4 , впевнившись, що його дії не будуть поміченими сторонніми особами, через вхідні двері проник всередину будинку, з якого умисно, таємно, повторно з корисливих мотивів, викрав майно, яке належить потерпілій ОСОБА_5 , а саме: протипролежневий надувний матрац марки «Vitea care» моделі «VCM202B», в комплекті з компресором до нього вартістю 1455 гривень 30 копійок та бездротову колонку марки «BOROFONE» моделі «BR17» вартістю 366 гривень 80 копійок, на загальну суму 1822 гривні 10 копійок. Після вчинення злочину ОСОБА_4 , з місця події зник розпорядившись викраденим на власний розсуд, заподіявши збитків потерпілій на загальну суму 1822 гривні 10 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював фактичні обставини справи, вказавши на час, мету та спосіб вчинення злочину. Зокрема показав, що дійсно вчинив злочин в жовтні 2023 року, у вечірній час зайшов через город до будинку потерпілої, взяв зазначені речі та заніс додому. Матрац був новий, стояв у коробці. Двері були зачинені, витягнув кільце з дверей, зайшов у дім. Він знав, що вдома нікого немає, жінка у лікарні. Має на утриманні 2-х малолітніх дітей, однак вони не записані на нього. Крім того, він має захворювання на туберкульоз та ВІЛ. Щиро розкаявся, просив суворо його не карати. Із вартістю викраденого майна погоджується.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, однак надала заяву відповідно до якої просила розглядати кримінальне провадження за її відсутності, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

З урахуванням думки учасників судового розгляду, які вважали за можливе розглядати справу за відсутності потерпілої, суд дійшов висновку про проведення судового розгляду без її участі.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , та тих, що стосуються вирішення питання щодо долі речових доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження, зокрема: висновком експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 6144/23 від 01 грудня 2023 року.

Винуватість ОСОБА_4 , який не оспорював фактичні обставини справи, у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла повне підтвердження під час судового розгляду.

Тому, суд вважає доведеною винність ОСОБА_4 , у вчиненні ним кримінального правопорушення, та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визнаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали).

Відповідно до вимог ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання.

Обираючи покарання ОСОБА_4 суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 4 ст. 185 КК України, а також те, що вказаний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, маючи не погашену судимість, вчинив злочин, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює за наймом, хворіє на ВІЛ та туберкульоз, перебуває у фактичних шлюбних стосунках та має на утриманні трьох дітей, характеризується негативно.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Суд також приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно з якою, з урахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробацї вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства. Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

З огляду на зазначене, враховуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за потрібне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, в межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, суд не знаходить.

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 27 березня 2018 року у справі 754/2749/17 вказав на те, що коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Висновок щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України сформований у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року (справа № 760/26543/17), відповідно до якого, якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 червня 2021 року (справа № 443/806/19), зроблений висновок про те, що у випадку, якщо особа вчинила кримінальне правопорушення, яким їй призначається покарання у виді позбавлення волі, до постановлення двох вироків по інших справах, кожен із яких виконується самостійно, зокрема, по одному із яких призначено покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, а інший вирок виконується самостійно у зв`язку з призначенням покарання у виді позбавлення волі, але зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, то при призначенні покарання вимоги ч. 4 ст. 70 КК України застосовуються тільки до вироку, яким особу засуджено до позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 жовтня 2023 року ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто до постановлення попереднього вироку Татарбунарським районним судом Одеської області від 19 жовтня 2023 року стосовно нього, яким був звільнений від відбування покарання з випробуванням, вирок набув законної сили.

З урахуванням вищевикладених положень кримінального процесуального закону, суд вважає, що в даному випадку, з огляду на факт звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням попереднім вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 жовтня 2023 року, принципи поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань, передбачені вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, не підлягають застосуванню при призначенні покарання за новим вироком, вироки підлягають окремому виконанню.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Відповідно до ст.ст.368, 374 КПК України, суд, ухвалюючи остаточне рішення за обвинувальним актом у виді призначення покарання, вирішує питання, зокрема, щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на ризики, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлено.

Зі змісту ч.4 ст. 174 КПК України вбачається, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Долю речових доказів та судових витрат вирішити відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 375 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 жовтня 2023 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст. 162 КК України до 2 років обмеження волі, відповідно до ст 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України - виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

З дня набрання вироку законної сили з метою його виконання ОСОБА_4 затримати та взяти під варту, строк покарання ОСОБА_4 у вигляді позбавлення волі обчислювати з моменту його затримання та взяття під варту.

Цивільний позов не заявлений.

Арешт накладений у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 жовтня 2023 року (єдиний унікальний номер справи 495/11512/23; провадження №1-кс/495/2290/2023), слід скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів по кримінальному провадженню у розмірі 9559 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 20 копійок.

Речові докази, після вступу вироку в законну силу, протипролежневий надувний матрац марки «Vitea care» моделі «VCM202B», в комплекті з компресором до нього, бездротову колонку марки «BOROFONE» моделі «BR17», які передані на відповідальне зберігання власнику, ОСОБА_5 , залишити останній. Три сліди папілярних візерунків пальці рук, які вилучено на три відрізки клейкої стрічки скотч, та які поміщено до сейф-ракету №EXP01153712 - знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1