Справа № 367/3762/24
Провадження №1-кс/367/543/2024
УХВАЛА

Іменем України

24 квітня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області

у складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

власника майна ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000166 від 19 квітня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 358 КК України,

в с т а н о в и в:

23 квітня 2024 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000166 від 19 квітня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 358 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначає наступне.

У провадженні сектору дізнання відділу поліції №2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0000166 від 19.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. 18.04.2024 приблизно о 08:45 год., під час несення служби поліцейськими екіпажу «Комета 106», за адресою: м. Ірпінь, вул. Соборна, поблизу парку «Правика» було зупинено автомобіль марки "BMW 730" сірого кольору, д.н.з НОМЕР_1 , 1998 року випуску під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який надав для перевірки працівникам поліції свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке має ознаки підробки. Опитаний ОСОБА_3 пояснив, що автомобіль марки "BMW 730" д.н.з НОМЕР_3 він придбав у лютому 2024 у свого знайомого. Враховуючи вищевикладене, обмежену кількість часу, для звернення до суду для отримання ухвали про проведення обшуку, з метою врятування майна, яке може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, зокрема і предметом вчинення кримінального правопорушення, дізнавачем сектору дізнання відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 , згідно ч. 3 ст. 233 КПК України, 18.04.2024 у період часу з 09 год. 49 хв. до 10 год. 00 хв., здійснено огляд місця події за адресою: Київська обл., Бучанський район, м. Ірпінь, вул. Соборна, поблизу парку «Правика» в ході якого виявлено та вилучено:

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 ;

автомобіль марки "BMW 730" д.н.з НОМЕР_1 .

19.04.2024 начальником сектору дізнання відділу поліції №2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області майором поліції ОСОБА_7 винесена постанова про визнання вищевказаного майна речовими доказами.

Відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу, вищезазначений транспортний засіб марки «BMW 730», в кузові сірого кольору 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 23.12.2023.

В зв`язку із вище викладеним, в органу досудового розслідування виникла необхідність накласти арешт на майно вилучене 18.04.2024 в ході огляду місця події від за адресою: АДРЕСА_1 , поблизу парку «Правика» оскільки, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 та автомобіль марки "BMW 730" д.н.з НОМЕР_4 є доказом вчинення кримінального правопорушення.

Прокурор Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд клопотання без його участі.

ОСОБА_3 проти задоволення клопотання не заперечував.

Дослідивши клопотання, додані до нього документи, якими обґрунтовуються доводи клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

В провадженні сектору дізнання відділу поліції №2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0000166 від 19.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

18.04.2024 приблизно о 08:45 год., під час несення служби поліцейськими екіпажу «Комета 106», за адресою: м. Ірпінь, вул. Соборна, поблизу парку «Правика» було зупинено автомобіль марки "BMW 730" сірого кольору, д.н.з НОМЕР_1 , 1998 року випуску під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який надав для перевірки працівникам поліції свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке має ознаки підробки.

Постановою від 19 квітня 2024 року автомобіль марки «BMW730» , державний номерний знак НОМЕР_1 , виявлений та вилучений 18.04.2024 року в ході огляду місця події за адресою: Київська область, Бучанський район, вул. Соборна, поблизу парку « Правика» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 - визнано речовими доказами в кримінальному провадженні № 0000166 від 19 квітня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року). Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Частина 2 статті 167 КПК України встановлює, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Частина 1 статті 170 КПК України передбачає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до абзацу 2 частини 10 статті 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно частини 3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вказане в клопотанні майно є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а накладення арешту в даному випадку може запобігти ризикам, передбаченим абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України.

Слідчий суддя на даній стадії зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно, чи може майно бути предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Враховуючи викладені обставини, наявні усі підстави вважати, що автомобіль марки «BMW730», державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 визнані речовими доказами в кримінальному провадженні № 0000166 від 19 квітня 2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, в подальшому можуть бути використані як речові докази факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 358 КК України, містять ознаки кримінального правопорушення, що зумовлює проведення судових експертиз.

Зважаючи на це, клопотання про накладення арешту на майно підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 107, 117, 168, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно - задовольнити.

В межах кримінального провадження №0000166 від 19 квітня 2024 року накласти арешт на майно, а саме: на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 та автомобіль марки "BMW 730" д.н.з НОМЕР_5 .

Роз`яснити, що відповідно до статті 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1