ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 611/ 457/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 1493/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого обвинуваченого ОСОБА_7 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Барвінківського районного суду Харківської області від 17.05.2024 року,, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про заміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання та у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з встановленням розміру застави, відносно обвинуваченого ОСОБА_7

Задоволено клопотання прокурорау кримінальному провадженні №0000065 від 23.12.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , який звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України.

ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів, а саме до 15 липня 2024 року в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор", без визначення розміру застави..

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити частково, продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 та визначити заставу у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 302 800 грн. Також просив поновити строк на апеляційне оскарження даної ухвали, посилаючись на отримання копії повного тексту зазначеної ухвали засобами електронного зв`язку 23.05.2024.

В обґрунтування своїх вимог посилається на неврахування судом наявності обґрунтованості підозри та наявності ризиків, передбачених п.п.1,4,5 ч. 1 ст.177 КПК України, які зменшились та перестали існувати. Вказує на те, що судом не було враховано часткове визнання обвинуваченим своєї вини, визнання самої події злочину, що саме він скоїв злочин, а також співпрацю зі слідством, активне сприяння розкриттю злочину. На переконання захисника, стороною обвинувачення не надані докази, які б свідчили про можливість та достатність підстав для застосування до ОСОБА_7 найтяжчого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для запобігання зазначеним ризикам. Саме клопотання містить лише загальні визначення, без обґрунтування підстав та обставин застосування такого запобіжного заходу.

Вважає, що судом не було враховано дані про особу обвинуваченого, його статус, наявність соціальних зв`язків, репутацію та моральність і майновий стан, а саме те, що він має малолітніх дочок, позитивну характеристику з місця проживання, батьків пенсіонерів, тяжко хворого батька, до кримінальної відповідальності не притягувався.

На думку захисника, на даний час ризики зменшились або перестали існувати, що може свідчити про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, що зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку .

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, вважає за можливе просити про визначення застави відносно обвинуваченого в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що буде співмірним з існуючими ризиками та в разі її внесення, забез0печить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник обвинуваченого підтримав свою апеляційну скаргу та провив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав рішення законним та обґрунтованим.

Обвинувачений в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, повідомлявшись належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи за його відсутністю не надходило.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд даної справи без участі обвинуваченого, оскільки розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що до Барвінківського районного суду Харківської області надійшло кримінальне провадження №0000065 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України.

Судом було встановлено, що ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2023 року ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», до 20 лютого 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2024 року ОСОБА_7 було продовжено строк тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», до 17 травня 2024 року.

Прокурор у кримінальному провадженні звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , в якому просив продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 днів, обґрунтовуючи клопотання тим, що на теперішній час є необхідність продовження застосування відносно ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даного обвинуваченого, суд вважав доведеними продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам обвинуваченого: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні та можливість обвинуваченим вчинити нові кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, яке в силу ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів. На даний час в рамках кримінального провадження ще не розпочатий судовий розгляд, а тому є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_7 , з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, зможе вплинути на потерпілого та свідків, які ще не допитувались під час судового розгляду; ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, характер та фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, беручи до уваги, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , є особливо тяжким,суд вважав, що на даній стадії кримінального провадження відсутні підстави для зміни раніше обраного запобіжного заходу відносно обвинуваченого на більш м`який запобіжний захід, оскільки вважає його таким, що не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

При цьому, суд вважав, що клопотання сторони захисту про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з встановленням розміру застави, не підлягає задоволенню відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, з огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні замаху на умисне, протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, свідчать про стійке неприйняття загальновизнаних у суспільстві правил поведінки та моральності та свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, у сукупності із тяжкістю можливого покарання та даними про особу обвинуваченого, спростовують доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, а також тяжкість кримінального правопорушення, а також те, що обвинувачений зник з місця події після вчинення злочину, є ймовірність ризику того, що обвинувачений може переховуватись від слідства та суду При цьому слід врахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Також існує вірогідність з боку обвинуваченого незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, з метою змусити останніх відмовитись від раніше наданих показів щодо обставин вчинених кримінальних правопорушень, враховуючи, що їх не допитано судом.

Крім того, колегія суддів не виключений ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченим вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи, що злочин вчинено ним внаслідок вживання алкогольних напоїв, з тих підстав, що особи, які вживають алкоголь, утворюють групу кримінального ризику, оскільки мають підвищену агресивність, знижений поріг самокритики і розширення кола дозволеного, що супроводжують вживання алкоголю, не обов`язково, але з великим ступенем імовірності штовхають людину до порушення закону.

На час розгляду даного клопотання відсутні дані, які б свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, наведених у клопотанні прокурора та встановлених у попередніх ухвалах суду про запобіжний захід обвинуваченого, що стало б підставою для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Обґрунтованість обвинувачення підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що на даний час відсутні дані, які б свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, наведених у клопотанні прокурора та встановлених у попередніх ухвалах суду про запобіжний захід обвинуваченого, що стало б підставою для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а тому, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченому, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Твердження в апеляційній скарзі щодо наявності у обвинуваченого батьків, доньок, позитивної характеристики з місця проживання, як показника міцних соціальних зв`язків, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки, ця обставина існувала на час вчинення правопорушення і не стала стримуючим фактором для обвинуваченого від противоправних дій. Крім того, сама по собі, не зменшує наявність вже існуючих ризиків.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення суду першої інстанції задовольнити як пропущений з поважних причин, поновивши вказаний строк.

Ухвалу Барвінківського районного суду Харківської області від 17.05.2024 року про продовження щодо обвинуваченого за ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 15.07.2024 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4