ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2024 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001789 від 03.08.2023 за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Закону України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та Указу Президента України №65/2022 «Про загальну мобілізацію», з 24.02.2022 на території України оголошено загальну мобілізацію у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової мобілізаційної готовності Збройних сил України та інших військових формувань.

Строк проведення загальної мобілізації продовжено з 25.05.2022 на 90 діб, згідно з Указом Президента від 17.05.2022. Указом Президента України від 12 серпня 2022 №574/2022 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації від 15.08.2022» №2501-ІХ, проведення загальної мобілізації продовжено з 23.08.2022 на 90 діб.

Відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» №758/2022 від 07.11.2022, затвердженого Законом №2739-ІХ від 16.11.2022, строк проведення загальної мобілізації продовжено з 21.11.2022 на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» №255/2023 від 1 травня 2023 року, затвердженого Законом № 3058-ІХ від 02.05.2023, строк проведення загальної мобілізації продовжено з 20.05.2022 на 90 діб.

21.06.2023 ОСОБА_4 , який відповідно до ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є військовозобов`язаним під час воєнного стану, отримав повістку для прибуття 27.06.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для відправлення до військової частини № НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитись до військової частини, або збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах.

Так, 27.06.2023, ОСОБА_4 маючи прямий умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер, свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, будучи придатним до військової служби згідно довідки військово-лікарської комісії №24/2460 від 16.05.2023, з метою ухилення від мобілізації, без поважних на те причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зазначену дату, та 08.08.2023 надав письмову заяву про відмову від призову на військову службу у зв`язку із мобілізацією.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ст.336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість в обсязі обвинувачення, фактичні обставини кримінального правопорушення, яке інкримінуються, зокрема, час, місце вчинення та його правову кваліфікацію, не оспорює. Пояснив, що дійсно 27.06.2023, будучи придатним до військової служби, з метою ухилення від мобілізації, без поважних на те причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зазначену дату та 08.08.2023 надав письмову заяву про відмову від призову на військову службу у зв`язку із мобілізацією.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнає добровільно, без примусу.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Приймаючи до уваги послідовність показань обвинуваченого про обставини вчинення кримінальних правопорушень, суд вважає ці показання достовірними.

Обвинувачений та сторона обвинувачення не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, наслідки, визначені ст.349 КПК України, зрозумілі.

З`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим суті пред`явленого обвинувачення, не маючи сумніву у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження зміст ч. 3 ст. 349 КПК України, за їх згодою визнав недоцільним дослідження доказів фактичних обставин справи, та обмежився допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують його особу, оскільки показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються. Одночасно учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення доведена повністю.

Судом не встановлено будь-яких обставин для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 , а так само обставин, які б виключали злочинність діяння, або були б підставою для звільнення від кримінальної відповідальності.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст.50, 65 КК України, якими визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженим та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до класифікації, визначеної ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України є нетяжким злочином.

Обстави, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України, судом не встановлено.

Суд зазначає, що не зважаючи на те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченого ст.336 КК України, його поведінка під час судового розгляду даного кримінального провадження не свідчила про щире каяття у вчиненому, яке б полягало у осуду своїх дій, наявності відчуття жалю за скоєне.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він має зареєстроване місце проживання, не є інвалідом, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Згідно з даними досудової доповіді Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 04.12.2023, ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. Дослідження інформації, що характеризує особу ОСОБА_4 за місцем його проживання/навчання/роботи, умов його життєдіяльності відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства. Зважаючи на виявлені фактори ризику вчинення повторного правопорушення (криміногенні потреби) у випадку прийняття судом рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним крім обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України, покласти на особу додаткові обов`язки, передбачені ч.3 ст. 76 КК України, зокрема: виконати заходи, передбачені пробаційною програмою; не виїжджати за межі України без погодження з органом пробації. Крім цього, уповноваженим органом з питань пробації для мінімізації факторів ризику вчинення повторного правопорушення можуть бути залучені ресурси партнерських організацій для більш ефективної роботи з обвинуваченим та задля вирішення криміногенних потреб суб`єкта.

Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його вид, суспільну небезпечність та наслідки, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Також суд враховує вищезазначені дані щодо особи обвинуваченого, який є особою середнього віку, не має стійких соціальних зв`язків, ніде не працює, не має передбачених законодавством підстав на відстрочку від призову в період воєнного стану, разом з цим при оголошеній загальній мобілізації умисно проігнорував конституційний обов`язок по захисту Батьківщини.

Указані відомості дають підстави для призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 336 КК України.

Суд зазначає, що з урахуванням ситуації, яка наразі склалася в країні збройною агресією РФ та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений ОСОБА_4 умисний нетяжкий злочин представляє значну суспільну небезпечність, тому у разі звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням створе в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації.

З огляду на зазначене, покарання у виді позбавлення волі відповідає вимогам ч.2 ст.50 КК України стосовно дотримання мети.

Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався. Клопотань про обрання запобіжного заходу під час судового розгляду стороною обвинувачення не заявлено.

Процесуальні витрати, речові докази - відсутні.

Керуючись ст. 100, 124, 174, 368, 369, 370, 373, 374, 395 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту фактичного затримання, в порядку виконання вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1