УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року

м. Київ

справа № 481/505/17

провадження № 51-5355 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2023 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 12 березня 2024 року,

встановив:

Вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за частиною 2 статті 191 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями, на строк 2 роки; за частиною 3 статті 191 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями, на строк 3 роки.

На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями, на строк 3 роки.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новобузької районної державної адміністрації Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_4 шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у сумі 147 354, 39 грн залишено без розгляду.

Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2020 року - без змін.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Новобузького районного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2020 року.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12 березня 2024 року апеляційні скарги засудженої ОСОБА_4 та її захисника ОСОБА_5 залишено без задоволення, а ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2023 року - без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, засуджена звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2023 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 12 березня 2024 року, скасувати обвинувальний вирок та закрити кримінальне провадження.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_4 вказує на те, що під час розгляду заяви про перегляд рішень за нововиявленими обставинами судом не враховано, що її захисником було подано новий документ, виданий керівником установи, де вона працювала, про те, що у фінансовій звітності заборгованість до бюджету за нею відсутня.

Зокрема, зазначає, що у кримінальному провадженні не визначено потерпілу особу.

Також посилається на відсутність повноважень у прокурора ОСОБА_6 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження. Стверджує, що: інкриміноване їй кримінальне правопорушення базувалося на припущеннях експерта; нарахування заробітної плати проводилося їй, а не її сину; до уваги бралися докази, які не мають ніякого відношення до кримінальної справи, а саме адміністративний протокол про невчасно виплачені відпустки.

Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно із положеннями частини 2 статті 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до статті 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

У пункті 4 частини 2 статті 462 КПК визначено, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.

Таким чином, системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінального провадження в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки: вони існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Як убачається з наданої копії ухвали Новобузького районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2023 року, відмовлено в задоволенні заяви захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Новобузького районного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2020 року, оскільки заявником не наведено таких обставин чи юридичних фактів, які могли суттєво вплинути на вирішення кримінального провадження, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати, з огляду на те, що учасники судового провадження, зокрема обвинувачена, не знали про них та, відповідно, не могли надати суду дані про них, та тих обставин, що об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 37 КПК прокурор, який здійснюватиме повноваження у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Частиною 2 статті 37 КПК передбачено, що прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, зазначених частинами 4, 5 статті 36, частиною 3 статті 37, частиною 3 статті 313, частиною 2 статті 341 КПК.

Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також, коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Отже, виходячи із зазначених положень кримінального процесуального закону, постанова про призначення прокурора, якою надаються конкретному прокурору (групі прокурорів) повноваження, передбачені статтею 36 КПК, у кримінальному провадженні, є обов`язковою.

Така правова позиція міститься в постанові колегії суддів Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у справі № 754/7062/15-к, відповідно до якої витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за відсутності відповідного процесуального рішення керівника органу прокуратури не наділяє прокурора повноваженнями здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням.

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, під час судового розгляду вказаного кримінального провадження прокурором було надано постанову заступника керівника Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000072 від 10 серпня 2016 року у складі прокурорів Новобузького відділу Баштанської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

Отже, місцевий суд, на думку колегії суддів касаційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що доводи захисника про відсутність повноважень у прокурора ОСОБА_6 , який приймав участь в розгляді кримінального провадження за клопотанням про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, є необґрунтованими.

При цьому, в своїй ухвалі суд першої інстанції наголосив на тому, що:

- вказані обставини не можна вважати нововиявленими, оскільки про їх існування стороні захисту в кримінальному провадженні, а саме обвинуваченій, вони доводились до відома шляхом відкриття їй матеріалів кримінального провадження в порядку статті 290 КПК, та отримання нею обвинувального акту з копією реєстру матеріалів досудового розслідування від 28 квітня 2017 року;

- наявність таких процесуальних документів (постанови про призначення груп прокурорів та доручення про проведення слідчих дій) в матеріалах кримінального провадження підтверджуються реєстром матеріалів досудового розслідування, доданим до обвинувального акту, де в Главі «Прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення» такі зазначені;

- підставою для скасування вироку та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції відповідно до вимог пункту 5 частини 1 статті 412, пункту 1 частини 1 статті 415 КПК є здійснення судового провадження за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання;

- відповідно до матеріалів кримінального провадження, зокрема обвинувального акта, потерпілий в даному кримінальному провадженні відсутній, тому він у судові засідання не викликався, тобто порушення прав потерпілого, передбачених пунктом 5 частини 1 статті 412 КПК, не вбачається.

На підставі наведеного та врахувавши установлені в судовому засіданні обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заява захисника ОСОБА_5 зводиться до надання оцінки обставинам, що могли бути лише підставами для оскарження вироку, а не для перегляду за нововиявленими обставинами.

Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 12 березня 2024 року апеляційні скарги засудженої ОСОБА_4 та її захисника ОСОБА_5 залишив без задоволення та, на думку суду касаційної інстанції, обґрунтовано погодився з наведеними висновками суду першої інстанції в ухвалі від 12 вересня 2023 року.

При цьому, суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі зазначив про те, що засуджена та її захисник фактично вказують на процесуальні порушення, які, на їх думку, призвели до неправильного вирішення справи та не наводять тих обставин, які б могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду з посиланням на обставини, що підтверджуються наявністю нововиявлених обставин.

Крім того, апеляційний суд вказав, що доводи, викладені в заяві захисника про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, зводяться до його незгоди із вироком суду, що відповідно до вищезазначеного не є підставою для перегляду вироку відносно ОСОБА_4 за нововиявленими обставинами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки обставини, наведені засудженою, не є нововиявленими в розумінні частини 2 статті 459 КПК.

Зокрема, доводи касаційної скарги засудженої про те, що у кримінальному провадженні не визначено потерпілу особу, зокрема, не враховано документ, відповідно до якого у фінансовій звітності відсутня заборгованість до бюджету за нею, та відсутність повноважень у прокурора ОСОБА_6 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження,не містять обґрунтувань, що такі обставини не могли бути відомі стороні захисту під час виконання положень, передбачених статтею 290 КПК, та судового розгляду з огляду на можливість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та заявлення відповідних клопотань.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, на думку Суду, твердження засудженої про те, що вказані обставини свідчать про наявність нововиявлених обставин, є необґрунтованими.

Разом з тим, доводи засудженої про те, що: інкриміноване їй кримінальне правопорушення базувалося на припущеннях експерта; нарахування заробітної плати проводилося їй, а не її сину; до уваги бралися докази, які не мають ніякого відношення до кримінальної справи, а саме адміністративний протокол про невчасно виплачені відпустки, стосуються повторного дослідження доказів у цьому кримінальному провадженні, які вже досліджувались судами та яким надано оцінку в судових рішеннях.

Враховуючи зазначені висновки суду першої та апеляційної інстанцій та встановлені судами обставини у провадженні, Суд вважає, що доводи касаційної скарги в цілому не спростовують правильність висновків суду першої й апеляційної інстанції в частині відсутності наявності обставин, передбачених частиною 2 статті 459 КПК.

Викладені в ухвалі апеляційного суду мотиви залишення без задоволення апеляційної скарги є обґрунтованими. Вважати ці висновки неправильними чи сумнівними підстав немає.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам чинного КПК.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у поданій касаційній скарзі не наведено обставин чи інших доводів, які би свідчили, що у даному провадженні було допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, що перешкодило чи могло перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які потребують перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

На підставі наведеного, керуючисьпунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 12 вересня 2023 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 12 березня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3