Справа № 750/9127/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/271/24
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000166 від 11.01.2023 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, раніше судимого:

-23 вересня 2002 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

-06 травня 2005 року Апеляційним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі;

-02 лютого 2011 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

-22 травня 2014 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 1 року 4 місяців позбавлення волі;

-15 червня 2016 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі;

-22 травня 2023 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4, ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2023 року, остаточно за сукупністю кримінальних правопорушень призначено ОСОБА_7 покарання 7 (сім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання при виконанні вироку, зараховано у строк покарання частково відбуте ОСОБА_7 покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2023 року у період з 08.07.2021 року по 04.03.2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 377 грн 54 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів, на користь держави.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду,обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Вважає, що судом при призначенні покарання не було враховано ряд пом`якшуючих обставин, а саме: його вік, сімейний та матеріальний стан, незадовільний стан здоров`я, має 3 групу інвалідності, позитивну характеристику з місця проживання, на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина, служив в рядах Збройних Сил України, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Як встановлено судом першої інстанції, 11 січня 2023 року близько 06 год. 00 хв. ОСОБА_7 , маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи, що 24.02.2022 указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався, востаннє Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2738-IX, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав з поверхні телевізора мобільний телефон марки «Meizu» M710H, вартістю 1200 грн 00 коп., що належить ОСОБА_8 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечувала проти апеляційної скарги та просила вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Під час апеляційного розгляду, представник ДУ «Покровська виправна колонія № 17» в режимі відеоконференції повідомив, що обвинувачений ОСОБА_7 відмовився приймати участь в судовому засіданні апеляційного суду.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, фактичні обставини справи в апеляційному порядку не перевіряються.

З кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, колегія суддів погоджується.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, раніше неодноразово судимий, двічі протягом року притягався до адміністративної відповідальності, на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, 20.06.2020 року, 07.07.2021 року, 08.07.2021 року доставлявся до диспансерного наркологічного відділення з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, гостра інтоксикація неускладнена. Взяв до уваги обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції статті.

Що ж до доводів скарги про необхідність призначення обвинуваченому основного покарання, із застосуванням ст.69 КК України, то вони не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що покарання із застосуванням положень ст.69 КК України призначається у виключних випадках не лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, а потребує ще наявність умов, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що мають існувати в сукупності та взаємозв`язку.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення ст. 66 та ст. 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях.

В той же час, таких обставин судом встановлено не було, як не містить посилання на такі обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і апеляційна скарга.

Апеляційні доводи обвинуваченого про суворість призначеного покарання, за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання, на думку колегії суддів - є безпідставними і судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Щодо посилання обвинуваченого на незадовільний стан здоров`я, тяжкі захворювання, які загрожують його життю та 3 групу інвалідності, то ним не було надано документів на їх підтвердження. Документальних даних щодо участі ОСОБА_7 в бойових діях також не надано.

Таким чином, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами сторони захисту про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_9