Справа № 154/3234/23
Провадження № 1-кп/156/16/24
У Х В А Л А

Іменем України

12 березня 2024 року сел. Іваничі

Колегія суддів Іваничівського районного суду Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю:

прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції)

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Іваничі клопотання прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, з повною загальною середньою освітою, розлученому, не працюючому, раніше не судимому, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 , обвинуваченому у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України у кримінальному провадженні № 0000360 від 08 грудня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадженні Іваничівського районного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000360 від 08 грудня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні, 12.03.2024 прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів із можливістю внесення застави, визначеної на рівні - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Клопотання прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, а саме незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті наркотичних засобів, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті наркотичних засобів вчиненому повторно, організованою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Згідно з поданим клопотанням, ОСОБА_7 діючи з корисливих мотивів, керуючись метою незаконного збуту психотропних речовин та отримання значних незаконних прибутків, посягаючи на порядок обігу психотропних речовин, встановлений Законом України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 та Законом України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995, не бажаючи чесно працювати і займатись суспільно-корисною працею, свідомо джерелом свого існування та отримання доходів обрав злочинний шлях та вирішив вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним придбанням, перевезенням, зберіганням з метою збуту, а також незаконним збутом наркотичного засобу, обіг якого обмежено, бупренорфіну.

03.02.2023 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України, тобто, у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті наркотичних засобів, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень.

Ухвалою Іваничівського районного суду від 18.01.2024 ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 17.03.2024.

Підставами для висунення обвинувачень ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень є встановлення фактичних даних, отриманих у передбаченому КПК порядку, котрі зафіксовані в протоколах слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих ( розшукових) дій, які доводять його винуватість.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України, з урахуванням наведених обставин, які підтверджуються матеріалами кримінального провадження, необхідним є продовжити відносно ОСОБА_7 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту не зможуть належним чином забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, щодо обвинуваченого існують ризики, передбачені у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, це можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

За твердженням прокурора, ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисних, корисливих тяжких злочинів, предметом яких були наркотичні засоби. Так, в ході досудового розслідування задокументовано протиправну діяльність ОСОБА_7 , пов`язану із незаконним придбанням, зберіганням з метою збуту та збутом наркотичного засобу за грошові кошти, зокрема задокументовано причетність останнього до трьох епізодів незаконного збуту в м. Нововолинську наркотичного засобу свідку ОСОБА_9 (анкетні дані змінено) та ОСОБА_10 , а також двох епізодів збуту наркотичного засобу свідку ОСОБА_11 (анкетні дані змінено). За таких обставин, існує ризик, що обвинувачений ОСОБА_7 може впливати на зазначених свідків з метою зміни ними своїх показань або відмови від їх дачі перед судом, оскільки такі ще судом не допитані, а тому необхідно запобігти зазначеному ризику шляхом застосування до обвинуваченого виключно запобіжного заходу.

Зважаючи на достатність доказів вини ОСОБА_7 та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у інкримінованих кримінальних правопорушеннях, існування ризиків, що обвинувачений не буде дотримуватися покладених на нього процесуальних обов`язків у разі не продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутність міцних соціальних зв`язків, прокурор вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, чинитиме тиск та впливатиме на свідків у кримінальному провадженні, з метою запобіганню притягнення його до відповідальності, зможе вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином. Запобігти наявним, зазначеним ризикам неможливо без продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні просив відмовити в клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ствердив, що не має наміру переховуватися від суду, просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні ствердив, що його підзахисний перебуває під вартою терміном один рік, прокурор не довів, що ризики, які існували під час обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжують існувати до тепер. З часу обрання, вперше, обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики зменшилися, належну процесуальну поведінку обвинуваченого можна забезпечити шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Колегією суддів встановлено, що 17.03.2024 року закінчується строк дії попередньої ухвали Іваничівського районного суду Волинської області про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оцінюючи наведені прокурором підстави для продовження у даній конкретній справі, відносно ОСОБА_7 , раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів звертає увагу на таке.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу під час розгляду відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

Колегія суддів враховує положення пунктів 3, 4 і 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_7 до вчинення кількох тяжких умисних кримінальних правопорушень в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні, котрі дозволяють об`єктивному спостерігачу з великим ступенем упевненості стверджувати про причетність ОСОБА_7 до скоєння кримінальних правопорушень (протоколи оглядів місця події, тимчасового доступу до речей і документів, протоколи допитів свідків, протоколи обшуку, огляду предметів, висновки експертів), однак ці докази мають бути предметом судового розгляду на подальших стадіях кримінального провадження.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини тяжкість покарання за кримінальне правопорушення, інкриміноване особі, підлягає врахуванню як один із суттєвих критеріїв при обранні запобіжного заходу. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 органом досудового розслідування пред`явлені обвинувачення у скоєнні кількох тяжких та особливо тяжких умисних кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, за найтяжче з яких санкція відповідної частини статті КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Обвинувачений не є працевлаштованим, не має міцних соціальних зв`язків, під впливом суворості можливого покарання за скоєння тяжких злочинів обвинувачений може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєний злочин та процедура його відбування. Суд враховує на фоні складної суспільно-політичної ситуації в Україні, запровадження в державі воєнного стану та збройної агресії російської федерації проти України високу імовірність виїзду особи на територію, котра є тимчасово непідконтрольною державній владі України, або за межі України, що тягнутиме за собою неминуче ускладнення процедури подальшого судового розгляду кримінальної справи.

Відтак, прокурором доведено існування щодо ОСОБА_7 ризику переховуватись від правосуддя.

Як убачається з матеріалів справи, обвинувачений впродовж порівняно невеликого проміжку часу скоював тяжкі кримінальні правопорушення в сфері незаконного обігу наркотичних речовин, отже, прокурором доведено існування щодо ОСОБА_7 , якщо той перебуватиме на волі, ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Водночас стороною обвинувачення не надано до суду жодних доказів, котрі дозволяли б поза розумним сумнівом припускати можливість впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, про наявність протиправного тиску на них з боку обвинуваченого (звернень з цього приводу до правоохоронних органів тощо). Доказів наявності соціальних зв`язків обвинуваченого зі свідками стороною обвинувачення також не надано.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява № 12369/86, від 26.06.1991, п. 39, визнав, що реальна небезпека чинення тиску на свідків може таки бути на початку справи, але з часом вона значно зменшується й врешті зникає зовсім. Таким чином, прокурором не було доведено існування з боку ОСОБА_7 ризику здійснення протиправного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05, від 01.06.2006, п.79, вказав, що на початкових стадіях розслідування ризик втручання особи у здійснення правосуддя міг виправдовувати її тримання під вартою, однак після того, як докази були зібрані, ця підстава своє значення втратила.

Аналізуючи у своїй правозастосовній практиці питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути певні ризики, при цьому обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, заява № 40107/02, п. 80).

У кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи (ч. 1 ст. 176 КПК): особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Види цих заходів законодавцем наведено в порядку зростання ступеня суворості; відповідно найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Крім цього колегія суддів вкотре звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні документи котрі підтверджували належність житла обвинуваченому, застосування до обвинуваченого, за таких умов, запобіжного заходу у виді домашнього арешту не є можливим, оскільки інакше вирішення цього питання порушуватиме право власника (власників) нерухомого майна на вільне володіння, користування, розпорядження таким майном (ст. 41 Конституції України). Вкотре наголошуємо, що сторона захисту не заявляла клопотань щодо допиту в суді власників квартири, в якій до взяття під варту, мешкав ОСОБА_7 , з приводу можливості використання житлового приміщення як місця утримання обвинуваченого у разі перебування особи під цілодобовим домашнім арештом, не надала до суду принаймні письмової згоди власників згаданого житлового приміщення на таке використання належного їм майна, не надала до суду правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомості (або їхніх засвідчених копій).

Будь-якими особами, котрі заслуговували б на довіру, на час розгляду судом питання про продовження строку застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не були взяті зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а відтак, запобіжний захід у виді особистої поруки відносно згаданої особи не може бути застосовано.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у вказаному кримінальному провадженні з огляду на серйозність висунутих обвинувачень та на кількість правопорушень, скоєних цією особою впродовж відносно короткого проміжку часу.

Отже, підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на теперішній час відсутні.

Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених ст. 194 КПК будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Оцінюючи в сукупності особу ОСОБА_7 , обставини вчинення кримінальних правопорушень, необхідність забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також доведеність прокурором наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, існування відносно обвинуваченого двох ризиків з числа визначених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне продовжити застосування відносно обвинуваченого раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Колегія суддів продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів (із можливістю внесення застави).

Продовжуючи застосування раніше обраного, щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів одночасно, з урахуванням особи обвинуваченого, необхідності достатніх гарантій виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, на підставі ч. 5 ст. 182 КПК України визначає для ОСОБА_7 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Нормами ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 1 січня 2024 року 3028,00 грн. Отже, в грошовому вираженні визначена судом сума застави становить 242 240,00 грн., що з урахування матеріального стану обвинуваченого є достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_7 обов`язків, встановлених КПК.

Частинами 1 - 2 ст. 318 КПК України передбачено, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку. Судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Судовий розгляд відбувається безперервно, крім часу, призначеного для відпочинку (ч. 1 ст. 322 КПК України).

Інший обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з обранням собі іншого захисника. Інші присутні учасники провадження не заперечили щодо клопотання, заявленого ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 3 ст. 324 КПК України, якщо подальша участь у судовому провадженні захисника неможлива, головуючий пропонує обвинуваченому протягом трьох днів обрати собі іншого захисника. Якщо в кримінальному провадженні, де участь захисника є обов`язковою, прибуття в судове засідання захисника, обраного обвинуваченим, протягом трьох днів неможливе, суд відкладає судовий розгляд на необхідний для з`явлення захисника строк або одночасно з відкладенням судового розгляду залучає захисника для здійснення захисту за призначенням.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 193, 194, 197, 318, 331, 372, 376 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів в Державній установі "Луцький слідчий ізолятор", тобто до 10 травня 2024 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_7 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240,00 гривень, яка може бути внесена, як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області: , депозитний рахунок № UA0002504, МФО 820172, банк ДКСУ м. Київ.

В разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

1) прибувати до суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися з м. Нововолинськ, Володимирського району, Волинської області без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Судове засідання щодо розгляду кримінального провадження № 154/3234/23 відкласти на 09.04.2024 об 13:00 год.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та направити начальнику ДУ "Луцький слідчий ізолятор" для відома та виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу суду протягом 5-ти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга в частині продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до Волинського апеляційного суду, ОСОБА_7 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали. В іншій частині ця ухвала суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 14.03.2024 року о 12:30 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3