Справа № 132/3158/21
Провадження №1-кп/132/69/24
Вирок

Іменем України

19 лютого 2024 року Калинівський районний суд Вінницької області

в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Калинівка, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000087 від 08.08.2021 року, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця Вінницької області, Хмільницького (Калинівського) району, села Лісова Лисіївка, освіта неповна середня, безробітного, розлученого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

Прокурора Калинівського відділу

Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 ,

Обвинуваченого ОСОБА_3 ,

Захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

Потерпілого ОСОБА_6 ,

Представників потерпілого - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2021 року близько 22 год. 00 хв., ОСОБА_3 перебував у місцевому кафе, яке знаходиться за адресою: вул. Шкільна, 1, с. Лісова Лисіївка, Хмільницький район, Вінницька область, де проводив своє дозвілля. Близько 01 год. 00 хв. 08.08.2021, на вулиці, поряд з входом до вищевказаного кафе, між місцевими жителями, а саме між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , виник конфлікт, який в подальшому переріс у бійку. В цей час, ОСОБА_6 , який перебував у середині приміщення кафе, помітив бійку між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Проте, враховуючи те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 товаришують між собою, то ОСОБА_6 вирішив припинити бійку між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

В свою чергу ОСОБА_3 також помітив бійку між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Побачивши, що ОСОБА_6 намагається зупинити бійку, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на вчинення хуліганських дій, за відсутності будь-якого конфлікту та за відсутності неприязних стосунків між ним і ОСОБА_6 , ігноруючи загальноприйняті норми та правила в суспільстві, в присутності відвідувачів закладу, усвідомлюючи, що перебуває в громадському місці, умисно, з хуліганських спонукань, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, безпричинно, діючи умисно, підійшов до ОСОБА_6 , дістав з карману своїх штанів пляшку горілки «Пшенична» об`ємом 0,5 л та розбив її, таким чином виготовивши спеціально пристосований предмет для нанесення тілесних ушкоджень - «розочка».

Після чого, ОСОБА_3 відразу ж підійшов до ОСОБА_6 та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, демонструючи свою зверхність над іншими, діючи з особливою зухвалістю, яке супроводжувалося нанесенням тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_6 один удар розбитою пляшкою, у вигляді «розочки», в область задньої волосяної частини голови та шиї.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 71 від 16.09.2021, у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді ушитої рани лівої завушної ділянки, ушитої урізаної рани шиї. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_6 виникли від дії предмету (предметів), що мав ріжучі властивості та за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Прокурор по справі ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримала обставини, викладені в обвинувальному акті кримінального провадження, щодо повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Враховуючи думку учасників судового провадження щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, суд вважає необхідним допитати в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , судово-медичного експерта ОСОБА_14 , дослідити долучені до матеріалів кримінального провадження письмові докази та документи, а також документи, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_3 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину за пред`явленою йому правовою кваліфікацією не визнав, водночас, не заперечив обставини події та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , що мали місце в ніч з 07.08.2021 на 08.08.2021, однак категорично заперечив вчинення хуліганства та кваліфікацію інкримінованого йому кримінального правопорушення, вважаючи, що його дії підпадають під ознаки кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Також суду показав, що в ніч з 07.08.2021 на 08.08.2021, поряд з входом до кафе, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , між місцевими жителями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник конфлікт, який в подальшому переріс у бійку. В цей час ОСОБА_6 підбіг до хлопців та почав бити ОСОБА_10 . Побачивши це, він вирішив припинити бійку та захистити цього хлопця, оскільки на нього накинулися всі та били його, в тому числі ОСОБА_6 . Так як потерпілий його з-заду схватив, то він вимушений був захищатися та вирішив звільнитися від захвату, завдавши удару ОСОБА_6 , не спеціально, розбитою пляшкою. Пляшку підібрав на землі і вона була цілою. Форму пляшки він не пам`ятає. В стані алкогольного сп`яніння він не перебував. Потерпілому ОСОБА_6 частково відшкодував завдану шкоду в сумі 1000 грн, на підтвердження чого надав копію квитанції від 29.10.2021 про переказ через ТОВ «Укрпошта» грошового відправлення потерпілому. Заявлений цивільний позов не визнає.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, не визнав, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні, зокрема, у показаннях потерпілого та свідків.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що 07.08.2021 він відпочивав в місцевому кафе, що розташоване в с. Лісова Лисіївка Хмільницького району Вінницької області зі своїм товаришем ОСОБА_9 та вживали пиво. Через деякий час, орієнтовно о 01 год. 00 хв. вже 08.08.2021, до ОСОБА_9 підійшов ОСОБА_10 та вони почали між собою битися. В цей час, ОСОБА_3 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, підбіг з пляшкою в руках (пляшка була з-під горілки) до ОСОБА_9 та розбив її об його голову. Тоді він відразу кинувся до ОСОБА_3 , взяв його за плечі, щоб відтягнути на себе, при цьому будь-яких тілесних ушкоджень нікому не наносив. Згодом він відчув сильний удар в голову і те, що тече кров. Після цього вони з ОСОБА_3 почали боротися та впали на землю, потім їх розтягнули, після чого ОСОБА_3 втік. Через деякий час його відвезли у лікарню, де йому було надано необхідну медичну допомогу. В лікарні він написав заяву в поліцію. Судово-медичний експерт його особисто не оглядав. У лікарні № 2 м. Вінниця він лікувався дві неділі. Будь-яких конфліктів, неприязних стосунків між ним та ОСОБА_3 раніше не було. Завдана шкода обвинуваченим йому не відшкодована, тому заявлений цивільний позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Кошти в сумі 1000 грн від обвинуваченого ОСОБА_3 він не отримував. Для обвинуваченого ОСОБА_3 наполягає на суворій мірі покарання.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні суду показав, що 7 серпня 2021 року власник кафе, що розташоване в с. Лісова Лисіївка Хмільницького району Вінницької області, попросив його прийти допомогти в кафе. Він прийшов в кафе та перебував в ньому разом із ОСОБА_6 . Потім між ним та ОСОБА_10 виникла суперечка, яка переросла в бійку. Бійка відбувалася на вулиці, поблизу кафе. Під час бійки він відчув удар в голову. Потім побачив кров на голові у ОСОБА_15 , а також порізи. Після цього вони знайшли автомобіль та їх з ОСОБА_6 відвезли до лікарні, де у нього було виявлено також поріз. Як наносили удар ОСОБА_6 він не бачив, однак знає, що удар був нанесений пляшкою з-під горілки світлого кольору, яка була розбита, а горловина ціла і на ній була кров. Вищевказану пляшку він наступного дня знайшов на місці події і передав працівникам поліції. До правоохоронних органів із заявою про заподіяння йому тілесних ушкоджень він не звертався.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні суду показав, що в серпні 2021 року він був свідком конфлікту в місцевому кафе, що розташоване в с. Лісова Лисіївка Хмільницького району Вінницької області. Однак, в конфлікт втрутився ОСОБА_3 та розбив голову пляшкою з-під алкоголю ОСОБА_9 , а потім розбитою пляшкою наніс удар ОСОБА_17 , який намагався відтягнути ОСОБА_3 від ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні суду показала, що приблизно у вересні 2021 її запросили працівники поліції до відділення поліції бути понятою у слідчій дії. За її участі, а також за участю понятого і двох працівників поліції, відбувався огляд пляшки з-під горілки. Пляшка була розбита на декілька шматків (горловина та ще декілька шматків близько 5-6). Горловина пляшки мала форму розочки.

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_14 суду показав, що він є лікарем судово-медичним експертом Калинівського районного відділення Вінницького обласного бюро СМЕ. Освіта вища, стаж роботи 15 років. Він проводив експертизу відносно потерпілого ОСОБА_6 в ході чого особисто спілкувався з потерпілим та оглядав його. ОСОБА_6 пояснював, що йому розбитою пляшкою було заподіяно тілесні ушкодження голови. Також в ході огляду мед реєстратор ОСОБА_19 робила заміри розмірів рубців. В ході проведення експертизи він зазначив не лише про ті тілесні ушкодження, які зазначені у висновку судово-медичного експерта, але й детально описав отримані ОСОБА_6 тілесні ушкодження. Крім того, зазначив, що для надання висновку експерта йому достатньо було освідуваної особи, будь-які інші документи не вплинули та не могли вплинути на його висновок. На його думку будь-яких порушень вимог законодавства при виготовленні висновку експерта за №71 від 16.09.2021 ним допущено не було. Тому виготовлений ним висновок підтримує в повному обсязі.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та документами наданими прокурором, зокрема:

- протоколом прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_6 про кримінальне правопорушення та іншу подію ВП № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області від 08.08.2021;

- заявою ОСОБА_9 від 12.08.2021 про добровільну видачу працівникам поліції розбиту пляшку, якою ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_6 ;

- протоколом огляду речей ВП № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області від 12.08.2021, а саме розбитої пляшки, яку добровільно видав ОСОБА_9 з ілюстрованими фототаблицями до нього;

- постановою ВП № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області про призначення судово-медичної експертизи від 08.08.2021;

- постановою ВП № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 12.08.2021, а саме розбитої пляшки з-під горілки, якою ОСОБА_3 наносив тілесні ушкодження;

- ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 12.08.2021 про накладення арешту на майно, яке добровільно видав ОСОБА_9 , а саме на розбиту пляшку з-під горілки, якою 08.08.2021 ОСОБА_3 наносив тілесні ушкодження;

- висновком судово-медичного експерта № 71 від 16.09.2021, згідно якого у потерпілого ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- постановою Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області від 22.09.2021 про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення;

- постановою Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області від 22.09.2021 про зміну порядку досудового розслідування та визначення органу, який буде здійснювати досудове розслідування;

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення за № 0000087 від 08.08.2021 року, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України;

- ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 28.09.2021 про надання дозволу на використання у кримінальному провадженні за № 0000087 щодо злочину доказів, зібраних у кримінальному провадженні за № 0000087 щодо проступку.

Відповідно до ч.1 ст. 89 КК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Оцінивши надані стороною обвинувачення докази з точки зору їх належності та допустимості, суд вважає, що вищеперераховані докази отримані у порядку, встановленому КПК України, мають відношення до даного кримінального провадження, а тому визнає їх допустимими.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 в скоєнні кримінального правопорушення за обставин, встановлених в обвинувальному акті доведена.

При цьому суд вважає, що скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, яке полягає у вчиненні хуліганства, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, повністю доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами, які є взаємопов`язаними, повністю узгоджуються між собою та в своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 та прийняття відповідного процесуального рішення.

Проаналізувавши безпосередньо отримані у судовому засіданні показання обвинуваченого, а також досліджені під час судового розгляду письмові докази, суд приходить до висновку, що підстав для їх неврахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, і судом встановлено, що вони є переконливими, логічними, послідовними та такими, що узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінального правопорушення, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених ст. 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами.

Згідно вимог ч.1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , які дані в судовому засіданні, в яких він не визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, яке кваліфіковане за ч.4 ст. 296 КК України, суд вважає повністю спростованими та розцінює їх як спосіб його захисту з метою уникнути відповідальності за скоєне ним умисне кримінальне правопорушення.

Також суд критично оцінює посилання в судовому засіданні захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 на те, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.4 ст.296 КК України не доведена, подія злочину не відповідає обставинам викладеним в обвинувальному акті, оскільки дії його підзахисного ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 125 КК України, а також просить визнати висновок судово-медичного експерта № 71 від 16.09.2021 недопустимим речовим доказом. Заявлений потерпілим цивільний позов просить залишити без розгляду, так як він не відповідає вимогам закону.

Однак, такі твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 спростовуються наступним.

Так, в судовому засіданні досліджено документи, в тому числі, висновок судово-медичного експерта № 71 від 16.09.2021, відповідно до якого у ОСОБА_15 мали місце тілесні ушкодження у вигляді ушитої рани лівої завушної ділянки, ушитої урізаної рани шиї. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_15 виникли від дії предмету (предметів), що мав ріжучі властивості та за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вищевказаний висновок підтримав і допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_14 .

Судово-медичним експертом будь-яких порушень допущено не було, залучення експерта для проведення експертизи відбувалося на підставі постанови слідчого в порядку, передбаченому статтею 243 КПК України; експерт є належним суб`єктом для проведення цього виду експертних досліджень і відповідає вимогам, що висуваються частинами 1, 2 статті 69 КПК України та Законом України «Про судову експертизу»; експерт не здійснював за власною ініціативою збирання матеріалів для проведення експертизи; отримання ним безпосередньо від потерпілого медичної документації не призвело до істотного порушення прав та свобод людини, а також не вплинуло на достовірність отриманих висновків.

Крім того, в судовому засіданні оглянуто речовий доказ - пляшку з-під горілки, якою ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_6 .

Також, згідно з ч.1 ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Склад кримінального правопорушення включає чотири елементи: об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону. Кожен елемент включає певний набір ознак: обов`язкових і факультативних для кваліфікації діяння як кримінального правопорушення.

Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронні цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Така позиція щодо розмежування кваліфікацій дій особи міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №288/1158/16-к.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. п. 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22 грудня 2006 року "Про судову практику у справах про хуліганство", суди вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства, як застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч.4 ст.296 КК), слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Використання при вчиненні хуліганства спеціальних засобів, іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, є підставою для кваліфікації дій винної особи за ч. 4 ст. 296 КК України не тільки в тих випадках, коли вона заподіює ними тілесні ушкодження, а й тоді, коли ця особа за допомогою зазначених предметів створює реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Тому, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст. 85, 94 КПК України, вказані вище докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно, всебічно з`ясував і встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення, приходить до висновку, що дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано саме за ч. 4 ст. 296 КК України.

Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статями Кримінального кодексу України суд не вбачає.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Відповідно до роз`яснень, викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» 24.10.2003 р. № 7, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання з-поміж інших завдань повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так й іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Частиною 6 ст. 368 КПК України встановлено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд вказав, що суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Як свідчать матеріали кримінального провадження та було встановлено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 , не визнаючи вину, навіть під тиском беззаперечних на те доказів, вважає себе не винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке кваліфіковане саме ч. 4 ст. 296 КК України.

Вказане свідчить про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_3 щирого каяття та засудження своїх дій, а також бажання усвідомити наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення, що виступає перешкодою у його подальшому виправленні.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, на досудовому розслідуванні та в судовому засіданні не встановлено.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, на досудовому розслідуванні не встановлені.

Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що орган досудового розслідування при формулюванні пред`явленого обвинувачення, хоча інкримінував вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, однак ця обставина не була зазначена в обвинувальному акті як така, що обтяжує його покарання відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі ст. 92 КПК України покладається на слідчого, дізнавача, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

На думку суду, визнання цієї обставини відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України такою, що обтяжує покарання, не узгоджується з положеннями ст. 337 КПК України.

Таких правових висновків дійшла Друга судова палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 20 грудня 2018 року у справі № 679/783/17.

Тому, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При вирішенні заявленого потерпілим ОСОБА_6 цивільного позову про відшкодування завданої йому кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди суд виходить з наступного.

Статтею 127 КПК України встановлюється, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення, шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатом розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Потерпілий ОСОБА_6 звернувся до суду із цивільним позовом про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі неменшою за 10000 грн та 50000 грн в рахунок завданої моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги понесенням ним витрат на лікування внаслідок отриманих з вини обвинуваченого тілесних ушкоджень, що складає матеріальну шкоду, а також фізичним болем, душевними стражданнями, що становить моральну шкоду.

Зі змісту позовної заяви позивач зазначає, що він витратив суму у розмірі неменшою за 10000 грн на лікування, але до позовної заяви на надано будь-яких доказів на підтвердження понесеної майнової шкоди. У відповідності до положень ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які мають свідчення про обставини, що мають значення для справи, для вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі, або належним чином завіреної копії. В даному разі для вирішення спору необхідні товарні фіскальні чеки, квитанції якими підтверджується, що саме придбані ці ліки для лікування та їх вартість, однак жодного чека до позовної заяви не додано. За таких підстав потерпілий ОСОБА_6 не надав належних та допустимих доказів підтвердження понесення матеріальних збитків, тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підставі наведеного, суд вважає необхідним цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, оскільки внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому була заподіяна моральна шкода, яка, виходячи з характеру, обсягу та глибини заподіяних йому болю та душевних страждань і переживань, вимушених змін у його житті, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану здоров`я та переживання події вчиненого кримінального правопорушення, як в ході досудового розслідування, так і судового розгляду, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_6 в частині відшкодування морального збитку в розмірі 20000 грн.

Крім того, потерпілим ОСОБА_6 в цивільному позові заявлена вимога про відшкодування йому понесених витрат на правову допомогу внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приписи ч.2 ст. 120 КПК України регламентують, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат, відповідно до норм п.1 ч.1 ст. 118 КПК України, належать витрати на правову допомогу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 17.08.2021 потерпілий ОСОБА_6 звернувся за правовою допомогою до адвоката ОСОБА_7 та уклали договір про надання правової допомоги.

На підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення процесуальних витрат на правову допомогу представником потерпілого ОСОБА_6 -адвокатом ОСОБА_7 надано Акт прийому-передачі виконаних робіт від 13.09.2023 року відповідно Договору про надання правничої допомоги адвоката №12/21 від 17.08.2022 та додатковий договір про надання правової допомоги до договору від 17.08.2021, з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги та розрахунок гонорару, відповідно до якого вбачається, що загальна вартість послуг складає 38000 гривень.

Також представником потерпілого ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 надано квитанції до прибуткового касового ордеру № 12/21 від 20.08.2021 року на суму 5000 гривень та № 12/21 від 18.01.2023 року на суму 21000 гривень, згідно яких ОСОБА_6 сплатив за отримані від адвоката послуги.

Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, суд, керуючись принципами справедливості та верховенства права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінального провадження, вважає, що вимоги цивільного позову в частині щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню, у розмірі 26000 грн, оскільки ці вимоги узгоджуються із змістом ч. 1 ст. 124 КПК України та підтверджуються наданими документами.

Документально підтверджені витрати на залучення експерта відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 на досудовому слідстві не застосовувався.

При обрані виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України, є тяжким кримінальним правопорушенням, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, не розкаявся у скоєному кримінальному правопорушенні, не відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду, думку потерпілого щодо призначення суворої міри покарання, а також відсутність обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно досудової доповіді підготовленої заступником начальника Хмільницького РВ № 1 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_20 , суд бере до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_3 , його спосіб життя, історію правопорушення, середній рівень небезпеки для суспільства, думку щодо можливості виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб). Також, на думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язків, згідно п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

З врахуванням наведених обставин, суд вважає, що з метою попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з обранням йому покарання у виді позбавлення волі, що буде співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також необхідним і достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12.08.2021 на тимчасово вилучене майно, згідно положень ч. 4 ст. 174 КПК України підлягає скасуванню, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Питання про речові докази суд вважає необхідним вирішити в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання на виконання вироку.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення завданої матеріальної, моральної шкоди та понесених витрат на правову допомогу - задовольнити частково.

Стягнути із засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 20000 (двадцять тисяч) гривень за завдану вчиненням кримінального правопорушення моральну шкоду.

Стягнути із засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 26000 (двадцять шість тисяч) гривень на відшкодування витрат з надання правової допомоги.

В задоволенні цивільного позову в іншій частині - відмовити.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12.08.2021 на тимчасово вилучене майно, яке добровільно видав ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_2 , а саме: на розбиту пляшку з-під горілки, яку після проведення огляду поміщено у спец. пакет НПУ SUD 1145718, - скасувати.

Речові докази по справі: 7 уламків скляної пляшки, які являють собою скляні предмети різного розміру, а саме:

- предмет № 1 являє собою верхню частину скляної прозорої пляшки розмірами 9,5x4,7x2,8x3,2 см, з металевим корком, біло-червоного кольору, який закручений у горловині. На корку наявне зображення млина, колосків червоного кольору на білому фоні, а також маркування чорного кольору «16 06 20 2». Вздовж предмету, на одній із сторін, наявна частина акцизної наліпки біло-зеленого кольору, з маркуванням чорного кольору «11 АААО», «770020», «12/19», «25,392 грн», з протилежної сторони наявна також частина акцизної наліпки біло-зеленого кольору, з маркуванням зеленого кольору «АВ», «АКЦИЗ» «М», краї вказаного предмету гострі;

- предмет № 2 являє собою частину скляної прозорої пляшки, розмірами 7,8x5, см, з наклеєній на ній паперовій наліпці біло-золотисто-жовтого кольору, на якій наявні написи чорного кольору «Пшенич», «Олександрія горілка», «Старовинна горілка, яка нині стала традиційною на українському ринку споживачів, виготовлена за класичною традицією з високоякісного спирту. Має м`який смак (інший текс нерозбірливий)», «HNA». Краї вказаного предмету гострі. На предметі наявні ледь помітні сліди білого кольору;

- предмет № 3 являє собою частину скляної прозорої пляшки, розмірами 5x4,2 см, з наклеєній на ній паперовій наліпці біло-золотистого кольору, на якій наявна частина напису чорного кольору «на». Краї вказаного предмету гострі. На предметі наявні помітні сліди коричневого кольору;

- предмет № 4 являє собою частину скляної прозорої пляшки, розмірами 4,4x7,5 см, з наклеєній на ній паперовій наліпці білого кольору. Краї вказаного предмету гострі. На предметі наявні ледь помітні сліди сірого кольору;

- предмет № 5 являє собою частину скляної прозорої пляшки, розмірами 3,6x4 см. Краї вказаного предмету гострі. На предметі наявні ледь помітні сліди сірого кольору;

- предмет № 6 являє собою 4 частини скляної прозорої пляшки, які склеєні між собою паперовою наліпкою золотисто-біло-голубого кольору, з написом «OLEKSANDRIYA PREMIUM «ОП» розмірами 6,9x4,6 см. Краї вказаного предмету гострі;

- предмет № 7 являє собою 3 частини скляної прозорої пляшки, які склеєні між собою паперовою наліпкою золотисто-білого кольору, з відповідними написами на ній про склад продукту, та іншою інформацією, від виробника, розмірами 10,2x9 см. Краї вказаного предмету гострі. На внутрішніх стінках предмету наявні сліди у вигляді крапок, бурого кольору, а також на поверхні наявні ледь помітні сліди білого кольору, які після проведення огляду поміщено у спец. пакет НПУ SUD 1145718, які поміщено до камери зберігання речових доказів відділення №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, - знищити.

Вирок може бути оскарженим до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ ОСОБА_1