КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2, 3 ст. 289, ч. 2 ст. 345, ст. 348 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2023 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 11 червня 2018 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, з урахуванням ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років;

- 22 січня 2019 року Баранівським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 345, з урахуванням ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 7 років;

- 15 листопада 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 263, з урахуванням ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 8 років;

- 06 травня 2022 року Житомирським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 152 КК, з урахуванням ч. 1, 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією належного майна,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185, ч. 2, 3 ст. 289, ст. 348 КК України, та призначено покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна; за ст. 348 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 06 травня 2022 року більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна.

Цим де вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 345 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_5 звільнено від цього покарання (за ч. 2 ст. 345 КК), у зв`язку із закінченням строків давності згідно із ст. 49 КК України в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 постановлено відраховувати з 08 лютого 2018 року, зарахувавши у нього: термін попереднього ув`язнення, термін тимчасового залишення в цьому провадженні, а саме за період з 30 червня 2017 року до 30 липня 2017 року та з 08 лютого 2018 року до 11 квітня 2023 року, згідно з ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону № 838-VIII; частково відбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року, а саме: за період з 25 травня 2017 року до 29 червня 2017 року та з 31 липня 2017 року до 11 вересня 2017 року, згідно з ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону № 838-VIII;частково відбуте покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 06 травня 2022 року, а саме: за період з 26 березня 2017 року по 24 травня 2017 року та з 12 вересня 2017 року по 06 жовтня 2017 року, у відповідності до ч. 5ст. 72 КК України, у редакції Закону України №838-VІІІ.

Задоволено цивільний позов ТОВ «РУШ» та з ОСОБА_5 на користь вказаного товариства стягнуто 134491 гривню.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 28 лютого 2017 року приблизно о 23 годині 00 хвилин перебував за адресою: м. Київ, пр-т Броварський, буд. 33-В, неподалік магазину «ЄВА», що належить ТОВ «РУШ».

В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення даного магазину.

Надалі, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів та скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, маючи на меті незаконне збагачення, ОСОБА_5 приблизно о 23 годині 57 хвилин перебуваючи за адресою: м. Київ, пр-т Броварський, 33-В, біля магазину «ЄВА», пробрався через огорожу, двері якої були обладнані навісними замками, проникнувши на територію даного магазину, де підійшовши до задніх вхідних дверей, що були обладнані врізним замком, за допомогою заздалегідь заготовлених знарядь вчинення злочину, а саме викруток та інших побутових інструментів, які мав при собі, шляхом зламу замка та за допомогою магніту, пошкодивши сигналізацію, проник до приміщення магазину «ЄВА», звідки повторно таємно викрав металевий сейф з грошовими коштами в сумі 22729 гривень 31 копійка, косметичні вироби на загальну суму 93964 гривні 07 копійок та обладнання на загальну суму 15178 гривень 10 копійок.

Після цього з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «РУШ» матеріальної шкоди на загальну суму 131871 гривня 48 копійок.

Окрім того, ОСОБА_5 02 березня 2017 року приблизно о 01 годині 00 хвилин перебував за адресою: м. Київ, вул. Жмаченка, буд. 12, де побачив транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі «21051», 1985 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

В цей момент у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки «ВАЗ», моделі «21051», 1985 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_5 обрав об`єктом свого протиправного посягання вищевказаний автомобіль, і за допомогою заздалегідь заготовлених знарядь вчинення злочину, які мав при собі, а саме викруток відчинив передні ліві дверцята автомобіля, та сів за кермо вказаного транспортного засобу.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_5 шляхом пошкодження замка запалення та з`єднанням дротів запалення, запустив двигун даного автомобіля та поїхав на ньому з місця вчинення кримінального правопорушення, тим самим повторно незаконно заволодів транспортним засобом марки «ВАЗ», моделі 21051, 1985 року випуску, білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 10000 гривень 00 копійок.

В подальшому 02 березня 2017 року приблизно о 06 годині 45 хвилин за адресою: м. Київ, Дарницький б-р 4, ОСОБА_5 був помічений працівниками поліції.

Разом з тим, останній розуміючи, що його незаконні дії помічені з боку працівників поліції почав вчиняти дії спрямовані на втечу з місця вчинення кримінального правопорушення.

Так, ОСОБА_5 02 березня 2017 року приблизно о 06 годині 55 хвилин перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Андрія Малишка, буд. 25/1, намагаючись втекти від переслідування працівників поліції, побачив автобус жовтого кольору, марки «Богдан», моделі «А 092», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ТОВ «РАДОНЬ».

В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою втечі з місця вчинення кримінального правопорушення та уникнення кримінальної відповідальності та він обрав об`єктом свого протиправного посягання автобус жовтого кольору, марки «Богдан», моделі «А 092», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ТОВ «РАДОНЬ».

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_5 забіг до салону вказаного автобусу, де перебували пасажири, та здійснив погрози застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я водія вказаної маршрутки ОСОБА_9 , які виразились у демонстрації предмету схожого на пістолет.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_5 здійснив погрозу застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а саме направив предмет схожий на пістолет на водія ОСОБА_9 та висловив вимогу усім пасажирам вийти з салону автобусу (маршрутки), а водію ОСОБА_9 розпочати рух транспортного засобу.

Разом з тим, водій ОСОБА_9 відмовився виконати злочинний наказ ОСОБА_5 та останній здійснив один постріл з предмету схожого на пістолет у лобове скло автобусу, і примусив пасажирів та водія покинути салон транспортного засобу.

В подальшому ОСОБА_5 самостійно сів за кермо автобусу, використовуючи ключі запалення, запустив двигун маршрутки та розпочав рух, тим самим повторно незаконно заволодів транспортним засобом марки «Богдан», моделі «А 092», д.н.з. НОМЕР_2 , чим спричинив потерпілому ТОВ «РАДОНЬ» матеріальної шкоди на загальну суму 243513 гривень 53 копійки.

В процесі втечі на вказаному транспортному засобі марки «Богдан», моделі «А 092», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_5 безперервно переслідували працівники поліції, висловлюючи вимоги про зупинення транспортного засобу.

Окрім того, продовжуючи незаконні дії спрямовані на утримання вказаного транспортного засобу марки «Богдан», моделі «А 092», д.н.з. НОМЕР_2 , ігноруючи те, що його дії були помічені потерпілим ОСОБА_9 , сторонніми особами з числа пасажирів маршрутки, а також ігноруючи законні вимоги працівників поліції, про зупинку автобусу та вимоги вийти з маршрутки, ОСОБА_5 продовжив рух.

В подальшому 02 березня 2017 року приблизно о 07 годині 02 хвилини, перебуваючи в кабіні маршрутки «Богдан», моделі «А 092», д.н.з. НОМЕР_2 , адресою: м. Київ, вул. Андрія Малишка, 25/1, ОСОБА_5 чітко усвідомлюючи, що його незаконні дії намагаються зупинити працівники поліції, які перебували під час виконання своїх службових обов`язків, одягнені у формений одяг, маючи нагрудні спеціальні жетони, табельну вогнепальну зброю, виконуючи службові обов`язки на службових автомобілях, ОСОБА_5 діючи умисно, цілеспрямовано та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, посягаючи на життя працівників поліції, свідомо допускаючи наслідки у виді заподіяння смерті працівникам поліції, з метою зникнення з місця вчинення кримінального правопорушення, застосовуючи предмет схожий на пістолет, здійснив один прицільний постріл в поліцейського роти № 4 батальйону № 4 УПП у м. Києві сержанта поліції ОСОБА_10 .

Разом з тим, перебуваючи за кермом транспортного засобу, маршрутного таксі «Богдан» та рухаючись на ньому, через відчинене бокове вікно автобусу здійснив прицільний постріл направлений в інспектора роти № 4 батальйону № 4 УПП у м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_11 .

Будучи безперервно переслідуваним працівниками поліції на службовому автомобілі з ввімкненими проблисковими маячками червоного кольору та сиреною, марки «Тойота», моделі «Пріус», д.н.з. НОМЕР_3 на синьому фоні, в складі працівників УПП у м. Києві інспектора роти № 4 батальйону № 4 лейтенанта поліції ОСОБА_12 , та поліцейського роти № 4 батальйону № 4 капрала поліції ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , намагаючись зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені ним злочини, діючи умисно, цілеспрямовано та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, посягаючи на життя працівників поліції, свідомо допускаючи наслідки у виді заподіяння смерті працівникам поліції, зробив три прицільні постріли з предмету схожого на пістолет, у ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

В подальшому ОСОБА_5 здійснив зіткнення зі службовим автомобілем марки «Шевроле Ніва», д.н.з. НОМЕР_4 на синьому фоні, на якому виконуючи свої службові обов`язки перебували працівники поліції Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, а саме дільничний офіцер поліції лейтенант поліції ОСОБА_14 та поліцейський водій старший сержант поліції ОСОБА_15 .

Надалі, ОСОБА_5 02 березня 2017 року приблизно о 07 годині 10 хвилин перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Садова, 21-ша лінія, буд. 75-78, намагаючись уникнути безперервного переслідування працівниками поліції, маючи на меті ухилення від кримінальної відповідальності за вчинені ним злочини, знаходячись поблизу залізничної платформи «Троєщина» в місці значного скупчення людей, тікав від працівників правоохоронного органу.

В цей час злочинні дії ОСОБА_5 були помічені, працівником правоохоронного органу, а саме поліцейським відділу озброєння та логістики управління «Корпусу оперативно-раптової дії» старшим сержантом поліції ОСОБА_16 .

В свою чергу, ОСОБА_16 почувши вимоги працівників патрульної поліції щодо припинення ОСОБА_5 злочинних дій, вбачаючи в діях останнього загрозу особистій та публічній безпеці, був зобов`язаний в силу ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», негайно вжити всіх можливих заходів щодо припинення злочинних дій ОСОБА_5 .

Відразу після цього ОСОБА_16 вголос повідомив ОСОБА_5 , що являється працівником поліції та висловив останньому законну вимогу зупинитися, на що ОСОБА_5 посягаючи на його здоров`я, свідомо допускаючи наслідки у виді заподіяння ОСОБА_16 тілесних ушкоджень, застосовуючи предмет схожий на пістолет, здійснив три прицільних постріли у ОСОБА_16 , один з яких виявився влучним, та спричинив потерпілому вогнепальне поранення м`яких тканин правої гомілки із діаметром вхідного отвору 5-6 мм, яке згідно з висновком експерта № 876/Е від 19.06.2017, завдало потерпілому ОСОБА_16 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В подальшому ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, заподіявши працівникові правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

На вирок суду подана апеляційна скарга захисником ОСОБА_6 в частині цивільного позову, від якої захисник відмовилась до початку апеляційного розгляду. Обвинувачений ОСОБА_5 погодився з відмовою його захисника від апеляційної скарги в частині цивільного позову.

Окрім того, на вирок суду подана апеляційна скарга обвинуваченим ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року змінити в частині строків зарахування попереднього ув`язнення, як в межах цього ув`язнення, так і за вироками, покарання за якими не відбуте повністю, ухвалити новий вирок, в якому в резолютивній частині, де вказані дати та підстава зарахування строків попереднього ув`язнення після слів: «Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону 838-8», доповнити таким: «від 26 листопада 2015 року, а саме один день попереднього ув`язнення, за два дні позбавлення волі». Зарахувати строк перебування обвинуваченого в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор», а саме в установі попереднього його ув`язнення, як учасника кримінального провадження №755/11376/17 під час розгляду в апеляційній інстанції, до закінчення розгляду справи по суті. Від 12 квітня 2023 року по дату вступу вироку в законну силу, з розрахунку один деньперебування в умовах попереднього ув`язнення, за два дні позбавлення волі, в іншій частині вирок залишити без змін.

Обвинувачений вважає, що вказаний вирок є не законним в частині зарахування стоків попереднього ув`язнення, а саме при винесенні вироку суд першої інстанції не вказав дату вступу в силу Закону 838-8, та не уточнив, в яких саме пропорціях вести обрахування строку попереднього ув`язнення по даному провадженню та за попередніми вироками, покарання за якими не відбуте повністю.

Оскільки, на думку обвинуваченого, це може викликати непорозуміння, неправильне обчислення терміну вже відбутого покарання, дати настання пільг, передбачених ст. 101 КВК України та ст. ст. 81, 82 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, пояснення прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до задоволення частково, виходячи з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 , правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст.185, ч. 2, 3 ст. 289, ч. 2 ст. 345, ст. 348 КК Українита щодо виду і розміру покарання в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються

Доводи апелянта щодо викладення в резолютивній частині вироку рішення про зарахування до строку покарання попереднього ув`язнення та відбутої частини покарання за попередніми вироками, яке може викликати непорозуміння та неправильне обчислення терміну відбутого покарання, є слушними.

Так, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 3 ст. 185, ч. 2, 3 ст. 289, ст. 348 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 06 травня 2022 року більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 постановлено відраховувати з 08 лютого 2018 року, зарахувавши у нього: термін попереднього ув`язнення, термін тимчасового залишення в цьому провадженні, а саме за період з 30 червня 2017 року до 30 липня 2017 року та з 08 лютого 2018 року до 11 квітня 2023 року, згідно з ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону № 838-VIII;частково відбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року, а саме: за період з 25 травня 2017 року до 29 червня 2017 року та з 31 липня 2017 року до 11 вересня 2017 року, згідно з ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону № 838-VIII; частково відбуте покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 06 травня 2022 року, а саме: за період з 26 березня 2017 року по 24 травня 2017 року та з 12 вересня 2017 року по 06 жовтня 2017 року, у відповідності до ч. 5ст. 72 КК України, у редакції Закону України №838-VІІІ.

Отже, в резолютивній частині вироку щодо зарахування до строку покарання, призначеного ОСОБА_5 оскаржуваним вироком, попереднього ув`язнення та відбутого покарання суд першої інстанції обмежився лише зазначенням періодів попереднього ув`язнення та відбутого покарання з посиланням на редакцію ч. 5 ст. 72 КК України.

При цьому в резолютивній частині вироку щодо зарахування до строку покарання, призначеного ОСОБА_5 оскаржуваним вироком, не зазначено конкретних строків попереднього ув`язнення, які підлягають до зарахування, та співвідношення одного дня попереднього ув`язнення до одного дня покарання у виді позбавлення волі.

Також в резолютивній частині вироку щодо зарахування до строку покарання, призначеного ОСОБА_5 оскаржуваним вироком, не зазначено конкретних строків відбутого покарання за попередніми вироками.

Колегія суддів, частково враховуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність зарахування до строку покарання попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та покарання, відбуте за іншими вироками, вважає, що до строку покарання за оскаржуваним вироком необхідно зарахувати такі періоди.

Так, у цьому кримінальному провадженні за № 0002851 ОСОБА_5 утримувався в умовах попереднього ув`язнення з 30 червня 2017 року до 30 липня 2017 року на підставі ухвал слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2017 року.

Згідно з матеріалами провадження ОСОБА_5 перебував у розшуку, був затриманий 08 лютого 2018 року та ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 лютого 2018 року у цьому ж кримінальному провадженні ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року визнано відсутньою доцільність продовження заходу забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_5 у виді утримання під вартою, з огляду на відбування ним у цей час в слідчому ізоляторі реального покарання у виді позбавлення волі за вироками Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року та Баранівського районного суду Житомирської області від 22 січня 2019 року, та тимчасово залишено ОСОБА_5 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» для його участі, як обвинуваченого, в рамках кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань 02 березня 2017 року за № 0002851 до моменту розгляду цього провадження по суті.

Вирок у кримінальному провадженні № 0002851 постановлений 11 квітня 2023 року.

Отже, у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 перебував в умовах попереднього ув`язнення з з 30 червня 2017 року до 30 липня 2017 року та з 08 лютого 2018 року по 11 квітня 2023 року.

Злочини, за які засуджено ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні, вчинені 28 лютого 2017 року та 02 березня 2017 року.

Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання до застосування підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року якою було передбачено зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Отже, до строку покарання, призначеного ОСОБА_5 вироком Дніпровським районним судом м. Києва від 11 квітня 2023 року, необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року в період з30 червня 2017 року по 30 липня 2017 року та з 08 лютого 2018 року по 11 квітня 2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого про зарахування йому до строку покарання попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі по день розгляду апеляційної скарги та вступу вироку суду першої інстанції в законну силу, оскільки ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року ОСОБА_5 було залишено в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до моменту розгляду цього провадження по суті в суді першої інстанції, тобто попереднє ув`язнення у цьому провадженні закінчилось 11 квітня 2023 року, а тому період з 11 квітня 2023 року до прийняття рішення апеляційним судом не підлягає до зарахування з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, як про це прохав апелянт.

Окрім попереднього ув`язнення до строку покарання ОСОБА_5 згідно з оскаржуваним вироком підлягає зарахуванню покарання, відбуте за вироками Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року та Житомирського районного суду Житомирської області від 06 травня 2022 року, оскільки обвинуваченому призначено остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України та відповідно до вимог цього закону до строку покарання підлягає зарахуванню покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Згідно з матеріалами провадження ОСОБА_5 відбув частину покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року, оскільки до строку покарання зараховано попереднє ув`язнення з 25 травня по 11 вересня 2017 року включно та з 16 квітня по 12 липня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 06 травня 2022 року ОСОБА_5 відбув покарання, яке обраховано зарахуванням до строку покарання попереднього ув`язнення в період з 26 лютого 2017 року по 24 травня 2017 року та з 21 червня 2017 року по 06 жовтня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Отже, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до строку покарання, призначеного ОСОБА_5 оскаржуваним вироком необхідно зарахувати частково відбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року та Житомирського районного суду Житомирської області від 06 травня 2022 року в розмірі 1 рік 8 місяців 22 дні позбавлення волі.

Враховуючи те, що строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні та строк відбутого ним покарання за вироками Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року та Житомирського районного суду Житомирської області від 06 травня 2022 року в сукупності перевищує фактично призначене основне покарання у виді позбавлення волі за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року ОСОБА_5 необхідно вважати таким, що відбув покарання, та звільнити його з-під варти у залі суду.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.185, ч. 2, 3 ст. 289, ч. 2 ст. 345, ст. 348 КК України, змінити в частині зарахування до строку покарання терміну попереднього ув`язнення та частково відбутого покарання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII зарахувати до строку покарання ОСОБА_5 термін попереднього ув`язнення в період з 30 червня 2017 року по 30 липня 2017 року та з 08 лютого 2018 року до 11 квітня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до строку покарання зарахувати частково відбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року та Житомирського районного суду Житомирської області від 06 травня 2022 року в розмірі 1 рік 8 місяців 22 дні позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вважати ОСОБА_5 таким, що відбув покарання та звільнити його з-під варти у залі суду.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1]Справа №755/11376/17

Провадження № 11-кп/824/120/2024

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_17

Доповідач ОСОБА_1