КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3495/2024 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року відносно ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили. Після набрання вироком законної сили строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 , а саме з 31 серпня 2023 року.

Скасовано арешти накладені:

-ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.09.2023 року у справі № 755/12935/23 (провадження № 1-кс/755/2706/23) в рамках кримінального провадження № 0003087 від 01.09.2023 на джинсову рубашку блакитного кольору та чорні шорти із золотими смужками та логотипом «Adidas»;

-ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.09.2023 у справі № 755/12935/23 (провадження № 1-кс/755/2705/23) в рамках кримінального провадження № 0003087 від 01.09.2023 на ганчірку білого кольору з плямами бурого кольору, яку було поміщено до паперового конверту коричневого кольору та опломбовано біркою червоного кольору (NPP-0152360); предмет схожий на ніж чорного кольору, який було поміщено до паперового конверту коричневого кольору та опломбовано буркою червоного кольору (NPP-0152358); майку чорного кольору, яку поміщено до паперового конверту коричневого кольору та опломбовано біркою чорного кольору (NPP-0152359); ганчірку чорного кольору, яку поміщено до сейф пакету (INZ 4040575); ганчірку рожевого кольору, яку помішено до сейф пакету (NPU- 1108181); 5 (п`ять) предметів схожих на ножі, які було поміщено до картонної коробки коричневого кольору, яку опломбовано бірками (NPP-0152356, NPP-0152357) із підписами понятих, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном.

Вирішено питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, 31 серпня 2023 року приблизно о 17 год. 00 хв. у квартирі АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 перебував спільно в кімнаті з ОСОБА_9 , де в подальшому між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виник конфлікт на побутовому ґрунті, в ході якого, маючи умисел, спрямований на умисне заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень та реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер та наслідки своїх дій у вигляді можливості спричинення тяжких наслідків для здоров`я потерпілого і бажаючи настання таких наслідків, умисно заподіяв потерпілому удар в область грудної клітки справа, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки справа, правобічного гемопневмотораксу.

Внаслідок таких дій, з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілого ОСОБА_9 доставлено до КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», де останньому надано медичну допомогу.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 не погоджуючись з вироком суду подав апеляційну скаргу з підстави невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, в якій просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання та застосувати положення ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання за ч.1 ст. 121 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, на підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 відповідні обов`язки та звільнити обвинуваченого з-під варти. Просить також дослідити усі матеріали, що характеризують особу обвинуваченого.

На обґрунтування своїх вимог захисник також посилається на те, що, крім пом`якшуючої покарання обставини та відсутності обтяжуючої обставини, суд не врахував того, що обвинувачений кримінальне правопорушення вчинив вперше, потерпілий в судовому засіданні просив суворо не карати обвинуваченого і не призначати реального позбавлення волі, фактично, на думку захисника, ОСОБА_8 примирився із потерпілим ОСОБА_9 . Крім того, захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_8 за місцем проживання не характеризується негативно, на обліку в лікарів психіатра і нарколога не перебуває, не враховано його ставлення до вчиненого ним кримінального правопорушення, та просить суд прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, захисник вважає, що виходячи з мети покарання та принципів справедливості, співмірності, індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, суспільній небезпечності та даним про особу обвинуваченого, тому призначене ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям є надмірно суворим.

Посилається на постанову Верховного Суду від 23.05.2023 року (справа № 135/563/22).

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить застосувати до нього положення статей 69, 75 КК України.

На підтвердження своїх вимог зазначає про невідповідність описаної у вироку суб`єктивної та об`єктивної сторони кваліфікації кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений 31.08.2023 року знаходився в шоковому стані, внаслідок тяжкої образи зі сторони потерпілого, що також підтверджується показаннями останнього. При цьому, суд також у вироку зазначив, що обвинувачений перебував у стані обмеженої осудності відповідно до ст. 20 КК України та дійшов висновку щодо неможливості обвинуваченого реально оцінювати та усвідомлювати суспільно-небезпечний характер свого діяння в момент його вчинення, однак не було постановлено питання про проведення психолого-психіатричної експертизи для виключення або підтвердження психологічного стану обвинуваченого в момент вчинення діяння, чим не було дотримано вимоги ч.3 ст.62 Конституції України. Зазначене, на думку обвинуваченого, свідчить про застосування ст.20 КК України і кваліфікацію дій за ст.123 КК України.

Крім того, обвинувачений не погоджується з твердженням суду про наявність умислу в нього на завдання потерпілому тяжких тілесних ушкоджень та вказує на те, що з потерпілим перебуває в дружніх стосунках та знайомий більше десяти років, прийняв потерпілого до себе в квартиру проживати безкоштовно разом зі співмешканкою, готував для всіх мешканців їжу, тому різку відповідь потерпілого сприйняв як особисту образу, що спровокувало стан душевного хвилювання.

При цьому, апелянт також зазначає, що він щиро покаявся, відшкодувати завдану шкоду потерпілому не зміг, оскільки перебував під вартою, однак потерпілий за проханням обвинуваченого продовжував жити в його квартирі, що на його думку, можна вважати матеріальною допомогою або компенсацією, до того ж про відсутність буд-яких претензій, також про примирення з обвинуваченим, про обрання обвинуваченому покарання з іспитовим строком, неодноразово наголошував потерпілий в суді та заявляла його співмешканка.

Тому, враховуючи зазначені обставини, на думку апелянта, є підстави для застосування до нього положень ст. 69 КК України.

Поряд з цим, обвинувачений зазначає, що суд не врахував надану стороною захисту копію виписки з медичної карти від 05.12.2023 року матері обвинуваченого, яка потребує забезпечення в постійному лікуванні, а ОСОБА_8 не має такої можливості, з огляду на неофіційне працевлаштування. При цьому, необхідно також врахувати інформацію про перебування на вихованні обвинуваченого неповнолітнього сина, що підтверджується заявою останнього та відповідними свідоцтвом про народження, свідоцтвом про смерть матері.

Зазначає про врахування позитивної характеристики обвинуваченого наданої житлово-експлуатаційною конторою, що обвинувачений раніше не судимий, що обвинувачений та потерпілий повністю примирилися, матеріальна підтримка потерпілого у вигляді надання свого житла для проживання з співмешканкою, наявність неодноразових заяв потерпілого про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого та обрання йому покарання без позбавлення волі, а також висновки зроблені обвинуваченим під час перебування під вартою строком 6 місяців, на думку апелянта, дають підстави для застосування ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, думку прокурора, думку потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо доводів обвинуваченого про неправильну кваліфікацію його дій та наявність в його діях ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 123 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Вирок суду не містить посилання на те, що обвинувачений перебував у стані обмеженої осудності з урахуванням положення ст. 20 КК України, а саме у стані душевного хвилювання, про що ОСОБА_8 зазначає у скарзі, та з матеріалів кримінального провадження не вбачаються обставини, якими б підтверджувалися зазначені доводи обвинуваченого.

Не погодження у скарзі обвинуваченого з твердженням суду про наявність в нього умислу на завдання потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, спростовується належними мотивами суду першої інстанції у вироку.

Так, місцевий суд обґрунтовано зазначив у вироку, що з об`єктивної сторони злочин за ст. 121 КК України характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої особи, шкідливих наслідків, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричиненого тілесного ушкодження, встановлення причинного зв`язку між діями і наслідками та дійшов висновку, що характер, хронологія і послідовність дій обвинуваченого, а також об`єктивна спроможність дорослої людини оцінювати життєву ситуацію, дають підстави вважати, що ОСОБА_8 дійсно вчинив злочин умисно.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає вимоги сторони захисту в цій частині неспроможними.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання визнав щире каяття та вказав про відсутність обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України. При цьому врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий та на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває. Крім того, суд врахував позицію Верховного Суду у постанові від 20.09.2023 року (справа № 944/5954/22), в якій наведено тлумачення прояву щирого каяття обвинуваченого.

Поряд з цим, суд першої інстанції врахувавши положення ст.65 КК України, висловлену позицію у постанові Верховного Суду від 23.05.2023 року (справа № 135/563/22), обставини кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, дані про його особу, який за місцем свого проживання з негативного боку не характеризується, під наглядом лікарів психіатра та нарколога не перебуває, та його посткримінальну поведінку, та дійшов висновку про доцільність призначення йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

В свою чергу, суд не прийняв до уваги в якості характеризуючої обставини надану стороною захисту копію виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 05.12.2023 року відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка являється матір`ю обвинуваченого ОСОБА_8 , та зазначив, що за даними виписки ОСОБА_11 потребує постійного лікування, але враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 не працевлаштований, підстави вважати, що останній здатен матеріально забезпечувати постійне лікування його матері відсутні. Крім цього, відсутні також і відомості щодо необхідності здійснення постійного догляду над ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд урахувавши висновок Верховного Суду в постанові від 04.12.2023 року (справа № 462/3095/20) та встановлені судом обставини вчинення кримінального правопорушення, не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України. Визначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому, суд першої інстанції вказав про те, що позиція потерпілого ОСОБА_9 щодо відсутності необхідності призначення обвинуваченому покарання пов`язаного із ізоляцією від суспільства, про що потерпілим неодноразово зазначалося під час судового розгляду провадження, не є вирішальною для суду та не впливає на призначення судом міри покарання.

Враховуючи наведені у вироку висновки місцевого суду в частині призначеного покарання ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, суд діяв з дотриманням вимог статей 50, 65,66 КК України і судової практики суду касаційної інстанції, та визначив обвинуваченому достатню міру покарання, яке за своїм розміром є мінімальним, передбаченого санкцією ч.1 ст. 121 КК України.

Підстав для пом`якшення покарання та застосування положень статей 69, 75 КК України про що просять захисник та обвинувачений у скаргах, апеляційний суд не вбачає з огляду на такі обставини.

Як вбачається зі змісту вироку,обвинувачений вину визнав частково, вчинене ним кримінальне правопорушення відповідно ст.12 КК України належить до тяжких злочинів. При цьому, апеляційний суд враховує встановлені обставини вчинення злочину обвинуваченим, який наніс тяжкі тілесні ушкодження потерпілому із застосуванням ножа, що не знижує суспільну небезпечність вчиненого ним злочину та злочин вчинив перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується показаннями обвинуваченого.

Крім того, завдану шкоду потерпілому обвинувачений не відшкодував, а також не працює.

Поряд з цим, стороною захисту не надано переконливих доказів щодо необхідності здійснення обвинуваченим постійного догляду відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даних про те, що на утриманні обвинуваченого перебувають неповнолітні діти матеріали провадження не містять, а надана стороною захисту копія свідоцтва про народження ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не підтверджує факт, що ОСОБА_8 є його батьком (т.2 а.п.226).

Ураховуючи наведені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з не врахуванням місцевим судом позиції потерпілого ОСОБА_9 в частині призначення покарання обвинуваченому та щодо відсутності будь-яких претензій, з огляду на те, що думка потерпілої сторони не є вирішальною для суду та не впливає на призначення судом міри покарання.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з мотивами місцевого суду про врахування даних про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, примирився із потерпілим ОСОБА_9 , відсутня негативна характеристика про нього за місцем проживання, що він на обліку в лікарів психіатра і нарколога не перебуває, його ставлення до вчиненого ним кримінального правопорушення. На думку колегії суддів, враховані зазначені обставини узгоджується з призначеним обвинуваченому покаранням за ч. 1 ст. 121 КК України в мінімальних межах санкції цієї статті.

За змістом ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. Враховуючи, що судом встановлена лише одна пом`якшуюча покарання обставина, підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.

За правилами ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Встановлені обставини вчиненого кримінального правопорушення, які зазначені у вироку суду та відсутність конкретних обставин у провадженні, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, свідчать про неможливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком. Застосування ст. 75 КК України не сприятиме його виправленню.

Призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, підстав для його пом`якшення чи застосування ст. 75 КК України за апеляційними доводами захисника і обвинуваченого не встановлено.

Інших доводів, які б свідчили про суворість призначеного покарання, апеляційні скарги не містять.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання узгоджується з статтями 50, 65 КК України, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

___________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4