Справа № 442/2229/24
Провадження № 1-кп/442/168/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000143 від 30.01.2024 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Дрогобича, Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зі середньою спеціальною освітою, не працюючого, не військовозобов`язаного, раніше не судимого, адвокатом та депутатом не є, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ;

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вечірній час доби, орієнтовно о 20.00 год., за місцем його проживання, за адресою: АДРЕСА_1 розпивав алкогольні напої разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Між ними на грунті раптово виниклого непорозуміння стався словесний конфлікт, у ході якого в ОСОБА_3 виник умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_3 , перебуваючи в станів алкогольного сп?яніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, передбачаючи та бажаючи настання тяжких наслідків у вигляді смерті людини, сидячи на дивані біля ОСОБА_8 , схопив правою рукою кухонний ніж, який знаходився на столику біля дивану та умисно наніс їй лезом ножа один удар в ділянку шиї справа, два удари в спину та шість ударів в ділянку грудної клітки, заподіявши потерпілій шість колото-різаних ран шкіри передньої поверхні грудної клітки з ушкодженням по ходу м?язів грудної клітки, міжреберних м?язів, плеври, легень, серця; колото-різану рану шкіри правої бічної поверхні шиї із садном у верхній третині з ушкодженням по ходу м?язів шиї; колото-різану рану шкіри правого плечового суглобу ззаду з ушкодженням по ходу м?язів плечового поясу; колото-різану рану шкіри спини в проекції правої лопатки з ушкодженням по ходу м?язів спини.

Смерть ОСОБА_8 настала на місці події від проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки з ушкодженням по ходу м?язів грудної клітки, міжреберних м?язів, плеври, легень та серця, що викликали гостру крововтрату.

Таким чином, ОСОБА_3 умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_8 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

Стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Частина 1 ст.115 КК України умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Позиція сторони обвинувачення.

Позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений слідчим СВ Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 , 19.03.2024 та затверджений прокурором Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 .

З огляду на обвинувальний акт прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений умисно протиправно заподіяв смерть потерпілій ОСОБА_8 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

В судових дебатах прокурор просить суд призначити ОСОБА_3 покарання з врахуванням обтяжуючих обставин в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.115 КК України у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі, стягнути з обвинуваченого в дохід Державного бюджету витрати за проведення судово дактилоскопічної експертизи, з речовими доказами поступити відповідно до вимог ст.. 100 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_10 дав покази про те, що ОСОБА_8 була його рідною сестрою. Зустрічався з нею за день до трагічної події. Вона приїжджала до них з матір`ю у гості за день до свого Дня народження. Потерпіла з 1996 працювала у Чехії, де мала офіційного чоловіка. Сюди періодично приїжджала до нього і матері. Цього разу приїхала для оформлення пенсії. Сестра за характером була дуже доброю і безвідмовною. Коли почався ковід пів року вона доглядала маму. Поїхавши у ОСОБА_11 (потерпілий з мамою проживають у м.Трускавець), познайомилася з обвинуваченим. Пояснювала, що шкодує останнього і буде у нього проживати. Коли сестра працювала у Чехії, дуже їм допомагала, пересилаючи кошти мамі на ліки. Чому проживала з ОСОБА_3 зрозуміти не може. 29.01.2024 у неї був ювілей 65 років. Особисто йому про те, що сестру вбили, повідомив по телефону слідчий. Самого обвинуваченого бачив лише один раз коли проводжали на вокзалі сестру у Чехію, що їх поєднувало пояснити не може. Сестра алкоголем не зловживала. Між ним та потерпілою траплялися конфлікит, але незначні. Похованням сестри займався сам. Кошти , які належали ОСОБА_8 йому повернули. Вважає, що обвинувачений має понести покарання відповідно до закону.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 підтримав позицію свого довірителя. Просить взяти до уваги викладене у позовній заяві про відшкодування шкоди, завданої злочином та задоволити позов в повному обсязі.

Позиція сторони захисту.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_8 визнав. Додатково пояснив, що 29.01.2024 у ОСОБА_12 був День народження. Як святкували, який алкоголь вживали і в якій кількості точно не пригадує. Памятає, що у квартирі , яка належить йому, пили вино. ОСОБА_12 була біля стола на дивані. Заснули разом. Була між ними якась сварка. Але чітко ні той день, ані навіть тиждень не пригадує. Пам`ятає, що потерпіла просила випити. Як брав ніж не памятає, але пригадує, що наносив ним потерпілій 3 удари. Вона лежала на дивані, він до неї нахилився. Можливо, ударів було більше. Ліг біля неї і заснув. Коли прокинувся зранку побачив, що ніж лежить на столі. Нахилився до ОСОБА_12 , пригадав, як наносив їй удари, вжахнувся, зателефонував синові, сказав, що обовязково треба зустрітися. На вулиці Грушевського , під час зустрічі, повідомив синові, що вбив ОСОБА_12 . Син йому не повірив, пішли на квартиру. Син, переконавшись, що ОСОБА_12 дійсно мертва, викликав поліцію. З потерпілою проживав орієнтовно 3 роки. Родичі їх не відвідували ніколи. Дуже шкодує про вчинене, щиро розкаюється. Щодо цивільного позову, матеріальну шкоду не визнає, а моральну частково, в розмірі 10 тис. грн..

Адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного. Просить суд, з врахуванням викладеного у відзиві, в задоволенні цивільного позову відмовити. Разом з тим, при визначенні міри покарання взяти до уваги щире каяття ОСОБА_3 та активне сприяння останнім розкриттю кримінального правопорушення, повне визнання його підзахисним своєї вини.

Встановлені судом обставини та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч.3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У силу ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а це, зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З урахуванням вищенаведених положень процесуального законодавства, заслухавши доводи сторін, оцінивши кожен наданий суду доказ щодо належності, допустимості, достовірності та у сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд встановив, що в діях ОСОБА_3 наявний склад злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України і такий доведено дослідженими в судовому засіданні доказами.

Окрім визнання ОСОБА_3 своєї вини, винуватість останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку, а саме:

-заявою ОСОБА_6 , в якій просить притягнути до кримінальної відповідальності співмешканця його сестри ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , який в період з 29.01.202 по 30.01.2024 вбив його сестру у квартирі АДРЕСА_2 , шляхом заподіяння їй ножових поранень;

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 30.01.2024, з фото таблицею, відповідно до якого слідчий СВ Дрогобицького РВП ГУНП У Львівській області ОСОБА_13 відповідно до ст.ст. 40, 104, 131, 132, 208-211, 213 КПК України, склав даний протокол про те, що о 10.20 год. 30.01.2024 оперуповноваженим ВКП Дрогобицького РВП ОСОБА_14 , оперуповноваженим ВКП Дрогобицького РВП ОСОБА_15 у приміщенні квартири АДРЕСА_2 затримали особу, підозрювану у нанесенні потерпілій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шести ударів ножем у грудну клітину, двох ударів ножем по спині у області лопатки та одного удару ножем в шию, що призвело до її смерті, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України - умисному вбивстві. Слідчий СВ Дрогобицького РВП ГУНП У Львівській області ОСОБА_13 в присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 здійснив обшук затриманої особи ОСОБА_3 . Зауважень і доповнень до протоколу не поступало. Ознайомившись з підставами затримання і обов`язками затриманого, підозрюваний ОСОБА_3 вказав: «Свою вину визнає повністю. Щиро розкаююсь.»;

-протоколом обшуку від 30.01.2024 та долученими до нього фототаблицями та відеозаписом, відповідно до якого слідчим СВ Дрогобицького РВП ГУНП У Львівській області ОСОБА_13 проведено обшук у квартирі АДРЕСА_2 та за результатами якого вилучено: 4 недопалки, ніж зі столу із слідами РБК, мобільний телефон марки Nokia, мобільний телефон марки Tecno, штани темно-синього кольору та гаманець із грошовими коштами в сумі 10800 Чеських злотих та 8000 грн.;

- ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31.01.2024 на підставі якої легалізовано обшук - надано дозвіл слідчому СВ Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_13 на проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_2 , яка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_3 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , який був проведений 30.01.2024 у період з 12.25 год. по 14.42 год.;

- ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01.02.2024, згідно з якою накладено арешт на майно, вилучене 30.01.2024 в ході проведення невідкладного обшуку за адресою: АДРЕСА_1 та визнано речовими доказаними у даному кримінальному провадженні: 4 недопалки, які поміщено у паперовий конверт, ніж зі столу із слідами РБК, який поміщено у картонну коробку, мобільний телефон марки Nokia, який поміщено у сейф пакет №WAR 1047759, мобільний телефон марки Tecno, який поміщено у сейф пакет №WAR 1047760, штани темно-синього кольору, які поміщені у картонну коробку, а також накладено арешт на майно, вилучене 30.01.2024 в ході проведення огляд трупа ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у приміщенні Дрогобицького районного відділення КЗ ЛОР ЛОБСМ та визнане речовими доказами: светр зеленого кольору, светр червоного кольору, штани пурпурового кольору, труси чорного кольору, шкарпетки чорно-сірого кольору, а також на майно, вилучене 30.01.2024 в ході особистого обшуку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ст.208 КПК України та визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні: светр сірого кольору, футболку чорного кольору;

-протоколом огляду трупа від 30.01.2024 та фото таблицею, відповідно до якого старшим слідчим СВ Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_20 , у відповідності до ст.ст. 104, 105, 106, 223, 237, 238 КПК України в присутності понятих ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , а також за участю спеціаліста криміналіста інспектора СВ Дрогобицького РВП ОСОБА_23 в секційній Дрогобицького моргу проведено огляд трупа ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Як вбачається з протоколу огляду трупа ОСОБА_8 на тілі останньої виявлено колото-різані поранення, синці;

-висновком експерта №25/2024 від 30.01.2024, згідно з яким при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 виявлено: шість колото-різаних ран шкіри передньої поверхні грудної клітки з ушкодженням по ходу м`язів грудної клітки, міжреберних м`язів, плеври, легень, серця; колото-різану рану шкіри правої бічної поверхні шиї із садном у верхній третині з ушкодженням по ходу м`язів шиї, колото-різану рану шкіри правого плечового суглобу ззаду з ушкодженням по ходу м?язів плечового поясу; колото-різану рану шкіри спини в проекції правої лопатки з ушкодженням по ходу м?язів спини; синці на зовнішньо-бічній поверхні середньої третини правого плеча, на зовнішньо-бічній поверхні нижньої третини лівого плеча, на зовнішньо-бічній поверхні лівого променево-зап?ясного суглобу, на зовнішньо-бічній поверхні нижньої третини правого передпліччя, на тильній поверхні правої кисті в проекції першої п?ясної кістки, на зовнішньо-бічній поверхні верхньої третини правого стегна, на передній поверхні середньої третини лівого стегна. Колото-різані рани шкіри передньої поверхні грудної клітки з ушкодженням по ходу м?язів грудної клітки, міжреберних м?язів, плеври, легень, серця виникли внаслідок взаємодії із гострим, плоским колюче-ріжучим предметом, з достатньою для виникнення такого ушкодження силою, в термін до 30 хв до смерті (згідно об?єктивних та судово-гістологічних даних), мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і перебувають в прямому причинно-наслідковому зв?язку із настанням смерті; з врахуванням напрямку раневого каналу напрямок руху травмуючого знаряддя був ззовні досередини спереду назад (за умови нормального розташування тіла). Колото-різана рана із садном шкіри правої бічної поверхні шиї у верхній третині з ушкодженням по ходу м?язів шиї, колото-різана рана шкіри правого плечового суглобу ззаду з ушкодженням по ходу м?язів плечового поясу, колото-різана рана шкіри спини в проекції правої лопатки з ушкодженням по ходу м?язів спини виникли внаслідок взаємодії із гострим ріжучим знаряллям, в термін до 1 год до смерті, мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров?я і не перебувають в прямому причинно-наслідковому зв?язку із настанням смерті; з врахуванням напрямку раневого каналу правої бічної поверхні шиї у верхній третині напрямок руху травмуючого знаряддя був ззовні досередини дещо згори вниз та справа наліво; стосовно рани правого плечового суглобу був ззовні досередини та дещо зверху вниз; стосовно рани шкіри спини був ззовні досередини та дещо зверху вниз. Синці виникли при дії (удар, тиск) твердого(их) тупого(их) предмета(ів) в термін 2-3 дні до настання смерті, мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень та не перебувають в прямому причинно-наслідковому зв?язку із настанням смерті. У зв?язку з особливостями вказаних ушкоджень у вигляді 9-ти колото-різаних ран було нанесено не менше 9-ти взаємодій. У зв?язку з коротким проміжком часу виникнення вказаних ушкоджень у вигляді колото-різаних ран з метою встановлення послідовності їх виникнення доцільним є проведення слідчого експерименту. Морфологічні особливості колото-різаних ран та раневих каналів свідчать про те, що вони виникли при дії гострого, плоского колюче-ріжучого предмета, мав довжину не менше 5 см, товщина його на рівні занурення в рани не більше 0,2 см, шириною не більше 1,5 см. Смерть ОСОБА_8 , 1959 року народження, настала від проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки з ушкодженням легень та серця, що викликали гостру крововтрату, про що свідчать судово-медичні дані: колото-різані рани шкіри передньої поверхні грудної клітки з ушкодженням по ходу м?язів грудної клітки, міжреберних м?язів, плеври, легень, серця із раневим каналом через м?які тканини передньої стінки грудної клітки, з крововиливами по ходу раневого каналу, гемоторакс, гемоперикард, зниження кровонаповнення внутрішніх органів; судово-гістологічні дані. Згідно судово-медичних даних стосовно динаміки трупних явищ з врахуванням причини смерті можна припустити, що смерть ОСОБА_8 настала приблизна за 19-20 год до аутопсії 30.01.2024, тобто орієнтовно 20:00-21:00 год. 29.01.2024. При судово-токсикологічній експертизі крові з трупа ОСОБА_8 виявлено етиловий спирт в кількості - 1,55% (проміле). Така кількість у живих осіб відповідає алкогольному сп?янінню середнього ступеня;

-висновком експерта №31/2024-мк від 02.02.2024 згідно з яким при проведенні судово-медичної експертизи клаптя шкіри від трупа ОСОБА_8 у відділенні судово-медичної криміналістики на клапті шкіри з передньої поверхні клітки було виявлено шість колото-різаних ушкоджень, які утворились від дії гострого плоскового колючо-ріжучого предмету типу клинка ножа, який мав одне досить гостре лезо та обух П-подібної форми;

-протоколом слідчого експерименту від 31.01.2024, відповідно до якого слідчим СВ Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_13 , у відповідності до ст.ст. 104, 223, 240 КПК України в присутності понятих ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , проведено слідчий експеримент, під час якого ОСОБА_3 погодився розповісти та відтворити події, які мали місце 29.01.2024, та дав покази про те, що 29.01.2024 він разом із співмешканкою ОСОБА_8 вживав спиртні напої та наніс останній тілесні ушкодження ножем;

Згідно правової позиції, викладеній у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17) метою слідчого експерименту відповідно до ч.1 ст.240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю свідка слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення таких відомостей, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії. Якщо відомості повідомлено підозрюваним, обвинуваченим, свідком під час проведення процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати. Отже, показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст.94 КПК України. За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта, за його волею та вільним волевиявленням. До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування був дотриманий процесуальний порядок проведення слідчого експерименту та забезпечено дотримання процесуальних гарантій, що виключають обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей. За результатом проведення слідчих експериментів були складені відповідний протокол, у який відображено зміст події, їх підписано всіма учасниками, які не мали жодних зауважень. Зміст протоколів відповідає вимогам ч.6 ст.240 КПК України.

-висновком експерта №60 від 29.02.2024, згідно з яким при судово-медичній експертизі на основі даних слідства, зокрема із протоколу слідчого експерименту, що було показано ОСОБА_3 під час проведення слідчого експерименту, що було показано підозрюваним ОСОБА_3 під час проведення слідчого експерименту від 31.01.2024, допускається можливість виникнення у ОСОБА_8 трьох із шести колото-різаних ран шкіри передньої поверхні грудної клітки з ушкодженням по ходу м`язів грудної клітки, міжреберних м`язів, плеври, легень, серця внаслідок ударів ножем. Стосовно інших тілесних ушкоджень виявлених на трупі ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту від 31.01.2024 за участю підозрюваного ОСОБА_3 способу та механізму їх виникнення показано не було;

-висновком судово-психіатричного експерта №297 від 15.03.2024, згідно з яким ОСОБА_3 виявляє ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, може усвідомлювати свої дії та керувати ними;

-показаннями допитаного в судовому засіданні свідока ОСОБА_19 про те, що 29.01.2024 йому зателефонував батько (обвинувачений по справі) і попросив про зустріч. Повідомив при зустрічі, що вбив співмешканку ОСОБА_12 . Він не повірив, оскільки батько зловживав алкоголем. Коли прийшли до ОСОБА_3 в квартиру, спочатку нічого не помітив. Потім почув стогін обвинуваченого. Батько сидів біля дивана і трусився, був у шоковому стані. Переконався, що це правда і співмешканка батька мертва, викликав поліцію. З потерпілою до трагічної події був знайомий, деколи приходив у гості до батька. ОСОБА_12 була доволі емоційною, любила випити. Однак стосунки, на його думку, у них були нормальні. До події з братом ОСОБА_12 , потерпілим, знайомий не був. Коли приїхала поліція, прийшов і ОСОБА_6 Поліція і повідомила, що це брат ОСОБА_12 . Знав попередньо, що у неї є брат і мама. ОСОБА_12 з батьком проживали разом орієнтовно три роки.

-Показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_26 про те, що він є рідним братом обвинуваченого. Орієнтовно о 10 ранку, точної дати не памятає, до нього зателефонував ОСОБА_3 і сказав, що вбив ОСОБА_27 , запитав, що йому робити. Свідок порадив викликати поліцію. На що обвинувачений відповів, що так і думав зробити. З самою ОСОБА_12 знайомий не був, до брата приходив не часто. Про неї обвинувачений завжди говорив щиро.

Показання вказаних свідків є чіткими, послідовними і не викликають сумнівів у їх достовірності, так як узгоджуються з іншими доказами, наданими стороною обвинувачення.

Процесуальні докази, наведені у вироку прямо підтверджують той факт, що досліджені в судовому засіданні докази, які суд визнає належними та допустимими, зібрані в порядку встановлену законом, є узгодженими між собою та жодного сумніву у своїй законності та правдивості не викликають.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені в ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Загальна характеристика складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Диспозицією ч.1 ст.115 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. З об`єктивної сторони даний злочин характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, яке, відповідно до ст. 3 Конституції України, є найвищою соціальною цінністю, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідком, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

За частиною 1 ст.115 КК України кваліфікуються вбивства, вчинені під час обопільної сварки чи бійки або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим (п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2«Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи»).

Пунктом 22 Вказаної Постанови передбачено, що суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Висновки суду.

За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.

Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.

Відповідно до ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу злочинів, інкримінованих обвинуваченій, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, викладених в обвинувальному акті, і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості та не спростовується доводами сторони захисту.

У справі «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінальних правопорушень та приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України в судовому засіданні доведена повністю.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 умисно наніс удари ножем потерпілій, яка лежала на ліжку , внаслідок чого настала смерть останньої на місці вчинення злочину, і така поведінка свідчить про усвідомлення обвинуваченим небезпечного характеру своїх дій і що, посягаючи на життя потерпілої ОСОБА_8 , останній передбачав, що наслідками таких дій може стати смерть потерпілої та бажав цього, тобто діяв із прямим умислом.

Характер і локалізація завданого ОСОБА_8 тілесного ушкодження у поєднанні з обстановкою вчинення злочину свідчать про те, що обвинувачений свідомо завдав потерпілій ножові поранення.

Сукупність обставин вчинення злочину, спосіб, характер і локалізація ушкодження, стосунки з потерпілою, вказують на цілеспрямовані та умисні дії обвинуваченого, спрямовані на позбавлення життя останньої.

Суд розцінює показання потерпілого про те, що він фактично пам`ятає тільки три перших удари, нанесені ножем ОСОБА_12 , не усвідомив, що вбив потерпілу, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння, вкрай негативно. Дана обставина відповідно до ст. 67 КК України є обятжуючою і не може слугувати виправданням дій ОСОБА_3 .

Також суд враховує визнання вини обвинуваченим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та погоджується з доводами прокурора про те, що висновками експертиз та показаннями в судовому засіданні потерпілого та свідків вина обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину доведена повністю.

Отже, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає доведеним:

факт умисного протиправного заподіяння обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_8 смерті, а отже вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст.115 КК України.

Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_3 повністю доведена в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.115 КК України.

Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статями Кримінального кодексу України суд не вбачає.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

При цьому, обираючи конкретний вид та міру покарання за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнано винним, суд враховує загальні засади призначення покарання, а саме:

- призначає покарання у межах, встановлених санкцією ч.1 ст.115 КК України,

- керується при цьому положеннями Загальної частини КК України, а саме:- нормами, що регламентують цілі, систему покарань (ст.ст. 50, 51 КК України), підстави, порядок, межі та особливості застосування окремих його видів (ст.ст.53-64 КК України), а також регулюють інші питання, що пов`язані з призначенням покарання та здатні вплинути на вибір судом певного його виду і міри (ст.ст.52, 67-72 КК України);

- враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують та/або обтяжують покарання.

Відповідно до ч.3 ст.52 КК України, за одне кримінальне правопорушення може бути призначено лише одне основне покарання, передбачене санкцією статті Особливої частини КК України. До основного покарання може бути приєднане одне чи кілька додаткових покарань у випадках та порядку, передбачених КК України.

Так, санкція ч.1 ст.115 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від сети до п`ятнадцяти років.

Крім цього, суд бере до уваги обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 : щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, що обтяжують покарання, передбачених ст.67 КК України є: вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, а також вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що ОСОБА_3 на обліку у лікаря психіатра не знаходиться, за місцем проживання характеризується посередньо, до кримінальної відповідальності притягається вперше.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого та стан його поведінки, який у вчиненому щиро розкаявся, і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі.

Цивільний позов.

Представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 заявив цивільний позов, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 3740 грн. матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що померла ОСОБА_8 приходилась позивачеві рідною сестрою. Після трагічної смерті ОСОБА_8 позивач відчув сильний емоційний стрес через втрату близької рідної людини, втрата сестри назавжди порушила його звичний спосіб життя, його психологічний та фізичний стан значно погіршився, що додає моральних страждань. Позивач зазнав сильні душевні страждання, перестав спокійно спати, відчуває постійну тривогу. У зв?язку зі смертю сестри у позивача змінився нормальний уклад життя, оскільки змушений був займатись похованням ОСОБА_8 . Матеріальна шкода позивачу полягає в понесенні витрат на похавання ОСОБА_8 , сплативши 3740 грн., а сааме: за копання могили екскаватором, та купівлю дерев?яної огорожі для могили, що підтверджується договором. Моральна шкода позивачу полягає в сильному душевному стресі спричиненим втратою рідної, близької людини, яку любив, за якою хвилювався, піклуючись та здійснював догляд за стан здоров?я та самопочуттям. ОСОБА_8 для позивача була частиною родини, з якою відмічав свята, ділилися радощами та горем. Після того як батьки позивача та ОСОБА_8 померли, вони зблизились та стали піклуватись одне про одного.

Ухвалою суду від 08.04.2024 прийнято до розгляду по даному кримінальному провадженню вищевказаний цивільний позов.

30.04.2024 представник цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позов відмовити. Заперечення позову обґрунтовує тим, що ОСОБА_28 не був близьким із ОСОБА_8 . Навпаки вони між собою посварились, оскільки ОСОБА_29 вигнав її з дому, з квартири АДРЕСА_3 . Через це потерпіла не мала де жити, і коли приїжджала із заробітків з Республіки Чехії, проживала саме у ОСОБА_3 . Обвинувачений ніколи раніше не бачився із ОСОБА_6 . Жодним чином ОСОБА_6 не підтримував матеріально та морально свою сестру, не відвідував її, уникав з нею спілкування. Навпаки, вона мала на нього образу, через те, що він позбавив її житла. Зазначає, що після вбивства саме ОСОБА_6 було передано кошти, які належали ОСОБА_8 , що стверджується розпискою від 31.01.2024. З таких підстав, кошти, за які він здійснив поховання ОСОБА_8 , належали їй.

03.05.2024 Представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що заперечення ОСОБА_3 є необґрунтованими та надуманими.

В судовому засіданні представник цивільного позивача адвокат ОСОБА_30 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні цивільний позов в частині стягнення матеріальної щкоди, завданої злочином не визнав . Вимогу про стягнення з нього моральної щкоди в сумі 100000 вважає надмірною і не обґрунтованою. Тому цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди, завданої злочином, визнав частково в сумі 10000 грн.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільних позовів, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами винуватості обвинуваченого встановлено протиправну поведінку ОСОБА_3 , що стверджується матеріалами кримінального провадження; встановлено наявність шкоди заподіяння ОСОБА_3 смерті потерпілій ОСОБА_8 та причиновий зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, що настали, які підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

За результатами розгляду кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого доведена, його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.115 КК України, оскільки в судовому засіданні доведено факт умисного протиправного заподіяння ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_8 смерті, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14.

Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підтвердження матеріальної шкоди в розмірі 3740 грн. позивачем надано копії Договору замовлення на організацію та проведення поховання ОСОБА_8 від 01.02.2024, укладеного між ОСОБА_6 та КП «Служба муніципального управління» ДМР. Загальна сума виконаних робіт з поховання потерпілої в своїй сукупності складає 3740 грн.

Доводи захисника адвоката ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_6 було передано кошти, які належали ОСОБА_8 працівниками поліції судом до ували не береться, оскільки не представлено доказів того, що саме кошти потерпілої були використані її братом для організації та проведення її поховання.

Тому, суд приходить до висновку, що цивільний позов ОСОБА_6 в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином, підлягає до задоволення в повному обсязі.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілим, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. №4 передбачає, що моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд приймає до уваги глибину моральних страждань і переживань потерпілого , оскільки внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 втратив рідну людину сестру, що є безповоротним і невиправним та призвело до істотних змін в його житті та негативно позначилося на його моральному та психологічному стані.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс потерпілий та зважаючи на обставини при яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_6 ОСОБА_31 в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення частково, і з ОСОБА_3 на користь потерпілого слід стягнути 50000 грн. моральної шкоди, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Визначаючи саме такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд враховує, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, позивач зазнав моральних страждань через смерть рідної людини, та, у звязку з наведеним, не ставить під сумнів у даний час його вкрай поганий фізичний стан, відчуття ним відчаю та пригнічення., а тому на підставі ст. 1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи. Ці суми, враховуючи особу обвинуваченого і характер його дій, на думку суду, відповідають вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не можуть вважатися явно завищеними чи надмірними.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Заходи забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 118 КПК України до процесуальних витрат у кримінальному провадженні віднесені, зокрема, витрати, пов`язані із залученням експертів.

Згідно довідки про витрати на проведення судової комплексної дактилоскопічної та молекулярно-генетичної експертизи в частині вирішення запитань за експертною спеціальністю 4.6. «Дактилоскопічні дослідження» від 16.02.2024 №КСЕ-19/114-24/3254-Д у кримінальному провадженні №0000143 витрати на проведення експертизи становлять 3029,12 грн.

За таких обставин суд, ухвалюючи вирок у кримінальному провадженні, вирішує стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати за проведені вищевказані експертизи.

З речовими доказами необхідно поступити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Питання про скасування арешту майна слід вирішити, в порядку ст.174 КПК України.

Запобіжний захід.

Встановлено, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.05.2024 ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 діб, до 19.07.2024.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу слід залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України, за якою призначити йому покарання у виді 7 (семи) років шести (шести) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 30.01.2024.

Цивільний позов ОСОБА_6 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином 3740 (три тисячі сімсот сорок) гривень 00 коп..

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Державного бюджету Українисудові витрати в сумі 3029, 12 гривень за проведення судової дактилоскопічної експертизи від 16.02.2024 №КСЕ-19/114-24/3254-Д у кримінальному провадженні №0000143/

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01.02.2024 скасувати.

Речові докази:

-4 недопалки, які поміщено у паперовий конверт, ніж зі столу із слідами РБК, який поміщено у картонну коробку, передані на зберігання в камеру збереження речових доказів Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області, - знищити;

-мобільний телефон марки Nokia, який поміщено у сейф пакет №WAR 1047759, штани темно-синього кольору, светр сірого кольору, футболку чорного кольору, передану на зберігання в камеру збереження речових доказів Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області, - повернути обвинуваченому ОСОБА_3

-гаманець із грошовими коштами в сумі 10800 Чеських злотих та 8000 грн., поміщені у сейф пакет № WAR 1047761, який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , мобільний телефон марки Tecno, який поміщено у сейф пакет №WAR 1047760, переданий на зберігання в камеру збереження речових доказів Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області, - передати потерпілому ОСОБА_32

-светр зеленого кольору, светр червоного кольору,штани пурпурового кольору, труси чорного кольору,шкарпетки чорно-сірого кольору, передані на зберігання в камеру збереження речових доказів Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області, які належали потерпілій ОСОБА_8 - знищити

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1