Справа № 541/149/24
Провадження № 1-кп/541/91/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 рокум. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Миргородського міськрайонного суду Полтавської області клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу, клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, клопотання представника потерпілого про забезпечення позову по кримінальному провадженню, внесеному 07 жовтня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001237за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

В провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 15 березня 2024 року.

Під час судового розгляду прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу, яке він мотивував наступним. Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 жовтня 2023 року до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2023 року продовжено до 18 січня 2024 року. 16 січня 2024 року ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 15 березня 2024 року. Обгрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами. Підставою для продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 під час судового розгляду є наявність обґрунтованого обвинувачення щодо останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке кваліфікуються як особливо тяжке, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а також відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. У відповідності до ст. 177 КПК України, метою застосування вказаного запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що може бути виражено у неявці обвинуваченого на виклики до відповідних органів; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор зазначив, що ОСОБА_6 цілком в змозі переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, а також для перешкоджання встановленню усіх обставин вчиненого злочину та порушення розумності строків проведення судового розгляду, оскільки обвинувачений повною мірою усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винуватим, та яке передбачене санкцією статті інкримінованого йому злочину. ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки володіє інформацією щодо місць проживання зазначених учасників судового розгляду. Незаконний вплив на потерпілого або свідків унеможливить проведення судового розгляду у розумні строки та позбавить можливості притягти винних осіб до передбаченої кримінальної відповідальності. ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки зловживає алкогольними напоями, постійного джерела доходів не має, як і не має міцних соціальних зв`язків. Стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 і його вік не перешкоджають продовженню строку застосованого щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також прокурор зазначив, що враховуючи зазначені вище ризики і наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, продовження застосованого щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш виправданим, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не здатні усунути вищевказані ризики.

Потерпілий, представник потерпілого підтримали клопотання прокурора.

Обвинувачений просив обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Пояснив, що він має постійне місце проживання, буде виконувати всі покладені на нього обов`язки.

Захисник обвинуваченого зазначила, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні відсутні. Вона вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків з огляду на наступне. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`якший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Захисник зазначила, що прокурор та слідчий вважають, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду, але ними не прийнято до уваги, що ОСОБА_6 є людиною літнього віку, переховуватись від органів слідства йому немає сенсу. Неможливість застосування альтернативних заходів повинна бути підтверджена конкретними доказами. Сама лише тяжкість вчиненого злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , не є вирішальною обставиною та безумовною підставою для обрання найсуворішого та виняткового запобіжного заходу. Жодних даних та обставин, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, зможе сховати або спотворити докази, які мають істотне значення для справи або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, органом досудового розслідування та прокурором не задокументовано та відповідні докази суду не надані. На підставі вищевикладеного захисник обвинуваченого просила обрати ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Представник потерпілого в інтересах останнього звернувся до суду із заявою про забезпечення цивільного позову, в обґрунтування якої зазначив наступне. Потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої злочином. Вказана шкода до теперішнього часу не відшкодована, свою вину в інкримінованому діянні та заявлений цивільний позов потерпілого обвинувачений не визнає. В силу положень ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, у тому числі і шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачеві. Обвинувачений - цивільний відповідач ОСОБА_6 має у своїй власності житловий будинок АДРЕСА_1 . Оскільки обвинувачений має можливість відчужити належне йому нерухоме майно, вартість якого не покриває завданої потерпілому шкоди, існує необхідність у забезпеченні позову ОСОБА_4 шляхом накладення арешту на вищевказане нерухоме майно.

Потерпілий ОСОБА_4 просив вказану заяву задовольнити.

Прокурор не заперечував проти задоволення заяви про забезпечення цивільного позову.

Обвинувачений та його захисник просили відмовити в задоволенні заяви.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Під час досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 жовтня 2023 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який неодноразово продовжувався, востаннє до 15 березня 2024 року.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Ч. 2 ст. 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначено в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина.

Згідно практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу по даному кримінальному провадженню, були встановлені на стадії досудового розслідування та враховані слідчим суддею під час обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 обрано з урахуванням тяжкості інкримінованого йому злочину, даних про його особу, а також наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, не зникли, є реальними та дійсними.

Прокурором доведено, що, перебуваючи на волі, усвідомлюючи особливу тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, обвинувачений може ухилитися від суду. Так, обвинувачений може безперешкодно покинути територію м. Миргорода та Миргородського району, адже він офіційно не працює, не має міцних соціальних зв`язків, а отже, відсутні міцні фактори, які могли б попередити спроби переховування обвинуваченого, якому інкриміновано вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який передбачене покарання до 15 років позбавлення волі. Таким чином, обвинувачений, знаходячись на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, може ухилитися від суду, змінювати місце проживання, залишити територію області, не повідомивши про це прокурора та/або суд, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень, судового розгляду, притягнення до відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення. Перебуваючи на волі, обвинувачений матиме можливість шляхом умовлянь або погроз вплинути на показання потерпілого, свідків, які в ході досудового розслідування надали показання щодо його причетності до скоєння інкримінованого кримінального правопорушення, ОСОБА_6 володіє інформацією щодо їх місця проживання, у зв`язку з чим є підстави вважати, що, знаходячись на волі, він може вчинити на них тиск з метою викривлення фактів та показань, які вони надаватимуть у судовому засіданні. Враховуючи характер злочину, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 , відсутність постійного джерела доходів, є підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала.

Обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, не перешкоджає інтересам правосуддя.

Оцінивши зазначені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в подальшому належить утримувати під вартою, оскільки саме цей вид запобіжного заходу зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо заяви про забезпечення позову суддя зазначає наступне.

Згідно зі ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична чи юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Потерпілий ОСОБА_4 подав до суду позовну заяву про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на його користь 11 428 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, 300 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням.

Судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_6 на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 07 серпня 1995 року (т. 1, а.к.п. 202).

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦУПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ст. 149 ЦПК України суд має право за заявою учасника справи вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи те, що у кримінальному провадженні потерпілим заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди, а також те, що не застосування арешту може призвести до приховування чи відчуження майна, щодо якого ставиться питання про накладення арешту, беручи до уваги розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, виходячи із розумності та співмірності обмеження права власності в результаті накладення арешту на вказане майно, суд прийшов до висновку, що клопотання про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки накладення арешту на вказане майно буде розумним та співрозмірним заходом, який зможе забезпечити належним чином відшкодування шкоди у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 94, 176-178, 181, 193, 194, 196, 198, 205 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу задовольнити.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів по 11 травня 2024 року включно.

Клопотання представника потерпілогоцивільного позивача адвоката ОСОБА_5 про забезпечення цивільного позову задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , який на праві власності належить обвинуваченому ОСОБА_6 .

Відкласти судовий розгляд на 14 год 00 хв. 04 квітня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, однак ця ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

СуддяОСОБА_1