В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001226 від 06.04.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Херсон, неодруженого, маючого на утриманні дідуся - інваліда ІІ групи, який має статус внутрішньо-переміщеної особи, з середньою спеціальною освітою, працюючого до затримання неофіційно зварювальником, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 19.03.2018 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 5 місяців;

- 04.10.2018 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71, 72 КК України до покарання у виді 1 року та 1 місяця позбавлення волі;

- 16.01.2019 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 1 року та 4 місяців позбавлення волі;

- 18.03.2019 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 1 року та 2 місяців позбавлення волі;

- 02.11.2021 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 місяців;

- 23.09.2022 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 1 року та 6 місяців позбавлення волі;

- 06.10.2022 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки (звільнений 17.02.2023 року по відбуттю строку покарання);

- 31.05.2024 року до Дарницького районного суду м. Києва направлено обвинувальний акт за ч. 4 ст. 185 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представник потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 (дистанційно),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово судимим за умисні корисливі злочини на шлях виправлення не став та в період непогашеної, не знятої судимості повторно під час дії ЗУ «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022, який в подальшому продовжений та діяв на день вчинення злочину вчинив новий умисний корисливий злочин за наступних обставин:

17.03.2024, близько 11 годин 36 хвилин, ОСОБА_3 перебував за адресою: м. Київ, пр. Соборності, 2/1 в приміщенні магазину «Велика Кишеня», де в нього виник злочинний намір на повторне, таємне викрадення товарів, що належить ТОВ «Фудком».

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та його дії є таємними для покупців та персоналу магазину, ОСОБА_3 , підійшов до полиці з товарами біля касових зон, де на полиці побачив товари, серед яких були стартові пакети «Водафон Супернет Про-1» артикул 1322387, у кількості 12 штук, загальною вартістю 1125 грн. 60 коп., які ОСОБА_3 взявши з полиці відразу сховав під свій верхній одяг.

Після цього, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , пройшов повз касу, утримуючи при собі обраний товар, та не маючи наміру розрахуватися за нього, та в подальшому через антикрадіжні рамки безперешкодно вийшов з приміщення магазину « Велика Кишеня », розташованого за адресою: м. Київ, пр. Соборності, буд. 2/1 та з місця вчинення кримінального правопорушення пішов, а з викраденим товаром розпорядився на власний розсуд, чим завдав матеріальної шкоди ТОВ «Фудком» на загальну суму 1125 грн. 60 коп.

Таким чином, ОСОБА_3 , вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав покази, якими підтвердив вищевикладені обставини його скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Вказав, що дійсно, 17.03.2024 року приблизно о 11.36 годині він зайшов до приміщення магазину « Велика Кишеня », розташованого за адресою: м. Київ, пр-т. Соборності, 2/1 , та взяв з полиці стартові пакети у кількості 12 шт., які сховав під верхній одяг та вийшов з ними з магазину не розрахувавшись за них.

Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даного злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого. Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме - таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, проте перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога в КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР з 2023 року, діагноз: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності», раніше неодноразово судимий за кримінальні правопорушення проти власності, має задовільний стан здоров`я, не є інвалідом І чи ІІ групи, не одружений, спосіб життя, повідомив, що до затримання працював неофіційно зварювальником, позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини четвертої статті 185 КК України у виді позбавлення волі, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень). Наявність у обвинуваченого на утриманні дідуся інваліда ІІ групи, суд не вважає за обставину, яка знижує ризики та впливає на можливість призначення пом`якшеного покарання, ніж передбачено законом, із застосуванням ст. 69 КК України.

Підстав для звільнення від кримінальної відповідальності (за відсутності вмотивованого клопотання), звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень) як ним самим так і іншими особами.

Дане остаточне покарання (позбавлення волі), на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 р.).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відраховувати з дня приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а засудженим який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, представнику потерпілого та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя