Справа № 128/1286/20
Провадження №11-кп/801/83/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника обвинувачених - адвоката ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

ОСОБА_10

представника потерпілого адвоката ОСОБА_11

потерпілого ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000868, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 31.08.2018 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_13 зі змінами, представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 та захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_7 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Ксаверівка Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з незакінченою вищою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, працюючого менеджером по продажу автомобілів, раніше не судимого,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця села Ксаверівка Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, працюючого водієм у ТОВ ТД «Онікс», раніше не судимого,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця, громадянина України, уродженця села Ксаверівка Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, працюючого водієм у ДП «Могилів-Подільське лісове господарство», раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 28 ч. 1,ст. 122 ч. 1, ст. 296 ч. 2 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2023 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та виправдано.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 28 ч. 1, 122 ч. 1 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та виправдано.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 28 ч. 1, 122 ч. 1 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_10 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та виправдано.

ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 28 ч. 1, 122 ч. 1 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_12 у відшкодування майнової шкоди в розмірі 4 730 (чотири тисячі сімсот тридцять) гривень солідарно, у відшкодування моральної шкоди 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень солідарно та витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги в розмірі 22 000 (двадцять дві тисячі) гривень в рівних частинах по 7 333 (сім тисяч триста тридцять три) гривні з кожного.

Судом установлено, що ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 30.08.2018, близько 20.00 год., перебуваючи разом поблизу ставка в селі Лисогора, Вінницького району Вінницької області, під малозначним приводом вступили у словесну суперечку з ОСОБА_12 . В ході суперечки її учасники перемістились на територію приватного агропідприємства по АДРЕСА_2 у вищевказаному селі, де ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , нецензурно висловлюючись, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та з особливою зухвалістю, усвідомлюючи своє перебування в громадському місці, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , спільно і одночасно нанесли в хаотичному порядку близько 5-7 ударів в область голови, тулуба та колін ОСОБА_12 . Внаслідок вказаних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_12 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 76-к від 26.09.2019 заподіяно тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, синця та садна на правій вушній раковині, синця на верхній повіці правого ока з переходом в скроневу ділянку, що належить (належать) до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм розладу здоров`я, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності менш ніж на одну третину, але понад 10 %, а також розриву медіального меніску правого коліна, що спричинив тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, а тому належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, синців в ділянках грудної клітки, правого плечового суглобу, ділянках обох плечей, на передній черевній стінці, правому стегні, гематоми в ділянці правої вестибулярної складки, що належать до легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинувачених кваліфіковано за обвинувальним актом за ч.2 ст.296 КК України.

Судом установлено, що 30.08.2018, близько 20.00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_9 поблизу ставка в селі Лисогора, Вінницького району, вступили у словесну суперечку з ОСОБА_12 . В ході суперечки її учасники перемістились на територію приватного агропідприємства по АДРЕСА_2 у вищевказаному селі, де ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , нецензурно висловлюючись, діючи умисно, маючи умисел на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_12 шляхом заподіяння йому тілесних ушкоджень, заздалегідь не домовляючись про це, спільно і одночасно нанесли в хаотичному порядку близько 5-7 ударів в область голови, тулуба та колін ОСОБА_12 .

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_12 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 76-к від 26.09.2019 заподіяно тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, синця та садна на правій вушній раковині, синця на верхній повіці правого ока з переходом в скроневу ділянку, що належить (належать) до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм розладу здоров`я, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності менш ніж на одну третину, але понад 10 %, а також розриву медіального меніску правого коліна, що спричинив тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, а тому належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, синців в ділянках грудної клітки, правого плечового суглобу, ділянках обох плечей, на передній черевній стінці, правому стегні, гематоми в ділянці правої вестибулярної складки, що належать до легких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_13 ставиться питання про скасування вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2023 року в частині виправдання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 296 КК України через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Просить ухвалити новий вирок, яким призначити усім обвинуваченим покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі та на підставі ст. 49, 74 ч. 5 КК України звільнити від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності; за ст. 28 ч. 1, 122 ч. 1 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі та на підставі ст. 49, 74 ч. 5 КК України звільнити від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим в частині виправдання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального правопорушення та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, не взято до уваги показання потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 щодо дійсних обставин вчинення злочину. Обґрунтування судом виправдання обвинувачених зводиться лише до цитування Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006 «Про судову практику у справах про хуліганство» та рішень Верховного Суду України без жодного аналізу дій обвинувачених та мотивів, якими вони керувались.

У своїй апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_11 також порушує питання про скасування вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2023 року через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості. Також просить стягнути моральну шкоду в більшому розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень.

Апеляційна скарга в частині безпідставного виправдання обвинувачених за ч. 2 ст. 296 КК України умотивована тими ж доводами, які навів у своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вироку місцевого суду через істотні порушення кримінального процесуального закону та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що допитані судом свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 не були очевидцями події, тому їх показання є показаннями з чужих слів. Окрім того суду необхідно було критично оцінити їх показання, оскільки ОСОБА_14 є батьком потерпілого, а свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_18 родичами потерпілого, тому вони є зацікавленими особами. Також на переконання сторони захисту наявні висновки експерта від 26.09.2019 № 76-к та від 10.12.2019 № 107-к є неналежними, оскільки не повністю розкривають ступінь тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, а допитані в судовому засіданні експерти не могли усунути такі розбіжності. Також захисник вказує на істотні порушення кримінального процесуального закону, які полягають у безпідставному відхиленні судом клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи. Окремо захисник зазначає про необґрунтованість стягнення моральної шкоди та витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги прокурора зі змінами з підстав, викладених в ній та просив задовольнити її в повному об`ємі.

Потерпілий ОСОБА_12 та його представник адвокат ОСОБА_11 підтримали свою апеляційну скаргу та також просили задовольнити.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також їх захисник адвокат ОСОБА_7 заперечили проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, натомість підтримали апеляційну скаргу захисника. В повному об`ємі.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора зі змінами підлягає до задоволення, апеляційну скаргу представника потерпілого необхідно залишити без задоволення, а у задоволенні апеляційної скарги захисника обвинувачених необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд не дотримався зазначених положень закону внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про недоведеність вини ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням прокурора апеляційним судом повторно досліджені обставини, встановлені під час кримінального провадження та встановлено наступне.

Допитаний судом апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_12 суду показав, що 30.08.2018, він під`їхав до аграрного підприємства, де в нього стояли вулики, покормити бджіл. Підприємство знаходиться в селі Лисогора. Там він тримав пасіку з дозволу власника. ОСОБА_19 він відкрив своїм ключем, заїхав на територію, і тут до нього підбіг ОСОБА_20 , який спитався, що він тут робить. Він пояснив для чого приїхав і став робити свою справу. ОСОБА_20 відійшов від нього, а через деякий час до нього підійшов ОСОБА_21 і почав виштовхувати його з території Серпанка з ненормативною лексикою. Потім до них приєднався ОСОБА_20 і його почали бити вже за брамою Серпанка. Першим його вдарив ОСОБА_20 кулаком в обличчя. Він впав і обвинувачені почали бити його ногами в тулуб, голову, куди попадали. Потім він зміг піднятися, до нього підбіг ОСОБА_22 , схопив за шию і почав душити, а ОСОБА_23 знову почали його бити. При цьому ОСОБА_22 стояв збоку і продовжував тримати його за шию. Побиття було припинено лише тоді коли обвинувачені побачили автомобілі на яких приїхали його батько з друзями. Зазначив, що внаслідок неправомірних дій обвинувачених він був змушений пройти лікування в нейрохірургії, витрачався на ліки та обстеження.

Допитаний судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_24 дав аналогічні покази, які давав в суді першої інстанції, а саме те в день події, ловив рибу в с. Лисогора на ставку разом з ОСОБА_25 біля « ОСОБА_26 ». Під час цього, до них підійшов ОСОБА_21 та спитався чи вони вже йдуть додому. Вони відповіли, що вже йдуть і тут поряд проїхала біла машина на « ОСОБА_26 ». ОСОБА_21 сказав, що ще рибаки приїхали. Далі свідок розвиток подій безпосередньо не бачив, лише чув через корчи, що ОСОБА_21 когось спитався: Від кого приїхали? Від іншого чоловіка свідок почув лайку, чоловік сказав, що зараз приїдуть і все пояснять. Свідок з ОСОБА_27 зібралися та пішли додому. По дорозі свідок побачив, що біла машина стоїть за брамою на території «Серпанку», біля столика він побачив іншу машину чорний «джип», біля якого стояли троє чоловіків. З цих трьох він знав лише ОСОБА_28 . При ньому тілесні ушкодження ніхто не наносив, що було далі він не знає, лише бачив, що до місця події рухалися ще два автомобіля.

Допитаний судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_14 дав аналогічні покази, які давав в суді першої інстанції, а саме те що є батьком потерпілого. У день події в них були поминки за його матір`ю. Син посидів з ним нетривалий час і сказав, що поїде на пасіку, покормити бджіл. Через 10 хвилин син подзвонив йому та сказав, що його б`ють. Вони відразу зібралися та поїхали на місце події. Коли вони туди приїхали то побачили, що син сидить на землі. З його правого вуха йшла кров. Він спитався, що сталося. До нього підійшов ОСОБА_8 і сказав, що якийсь чоловік заїхав на чужу територію і ОСОБА_21 запропонував його побити. ОСОБА_8 схопив сина за шию та почав його душити, а ОСОБА_23 били його спереду ногами. Потім сина повалили на землю і продовжили бити. Син сказав, що у нього болить голова та нога і що треба викликати поліцію. Його почали вмовляти, що не треба викликати поліцію, однак вони це зробили. ОСОБА_21 втік ще до приїзду поліції і його в той день не допитували. Внаслідок побиття син отримав струс головного мозку і розрив меніска, був змушений тричі лікуватися.

Допитаний судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_16 суду показав, що був на поминках у сім`ї Лонських. Під час цього до ОСОБА_14 передзвонив син та сказав, що його б`ють. Вони на двох автомобілях поїхали до пасіки. На місце події вони побачили потерпілого, а також ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Потерпілий розповів, що його били, він впав і його продовжували бити ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Обвинувачені сказали, що потерпілий займався браконьєрством.

Допитаний судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_15 показав, що був на поминках у сім`ї Лонських, під час цього ОСОБА_14 передзвонив син і сказав, що його б`ють поруч з пасікою. Вони сіли у автомобілі та поїхали на пасіку, яка знаходилась на території агропідприємства. На місці події вони побачили ОСОБА_29 , який кульгав, а з його вуха йшла кров. Тамож знаходилися ОСОБА_23 та ОСОБА_22 . Вони спиталися навіщо вони побили потерпілого, а ті відповіли, що він хотів без дозволу ловити рибу.

Допитаний судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_18 показав, що в день події, був запрошений на поминки до сім`ї ОСОБА_30 . Коли вони сиділи за столом потерпілий зателефонував батькові та сказав, що його б`ють, потім він зателефонував вдруге і сказав, що він знаходиться на Серпанку куди він поїхав кормити бджіл. Свідок разом з батьком потерпілого та ще двома чоловіками сіли в машини та приїхали до Серпанка. Там він побачив, що потерпілий сидить на землі та тримається за голову, з правого вуха в нього йшла кров. Поряд з ним стояли ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Вони сказали, що потерпілий хотів ловити рибу, однак потерпілий не мав рибальського знаряддя, а лише сироп, щоб кормити бджіл. Вони просили, щоб хлопці помирилися і все залагодили, але обвинувачені говорили, що нікого не били і, що потерпілий сам впав. Потерпілий розповів, що його збили з ніг, а коли він впав. били ногами.

Також судом апеляційної інстанції повторно досліджено письмові докази, а саме:

- Акт судово-медичного дослідження № 1031 від 31.08.208 року, згідно якого у ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження синець та садна на правій вушній раковині, синці на верхній повіці правого ока з переходом в скроневу ділянку, грудній клітині, правому плечовому суглобі, правому плечі, лівому плечі передній черевній стінці, правому стегну; Вказані ушкодження у ОСОБА_12 належать до легких тілесних ушкоджень, які виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) давністю утворення, можливо, у термін вказаний в направлені на призначені дослідження -30.08.2018 року (т.1, а.к.п. 144);

- Виписка № 5750 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_12 від 24.09.2018 року (т.1, а.к.п.145);

- Виписка із медичної карти стаціонарного хворого нейрохірургічного відділення № 9462 ОСОБА_12 (період перебування з 31.08.2018 року по 13.08.2018 року0 (т.1, а.к.п. 146);

- Виписка № 7638 від 17.12.2018 року із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за місцем проживання ОСОБА_12 (т.1, а.к.п. 147);

- Копія медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_12 від 14.09.2018 року (т.1., а.к.п. 148-155);

- Висновок експертів № 76-к (експертиза за матеріалами справи) від 26.09.2019 року, згідно якого у ОСОБА_12 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої ЧМТ струсу головного мозку, синця та садна на правій вушній раковині, синці на верхній повіці правого ока з переходом в скроневу ділянку, а також розриву медіального меніску правого коліна, синці в ділянках грудної клітки, правого плечового суглоба, ділянка обох плечей на передній черевній стінці, правому стегні, гематоми в ділянці правої вестибулярної складки; Термін нанесення може відповідати даті вказаній в ухвалі 30.08.2018 року; станом на 18.09.2019 року при обстеженні СМК у ОСОБА_12 з боку ЦНС виявлено горизонтальний ністагм в обидві сторони, асиметрію сухожилкових рефлексів та розширення їх зон, позитивні симптоми субкортикальної групи; СМК комісія вважає, що вказана неврологічна симптоматика є наслідком перенесеної ОСОБА_12 у 2018 році травми і становить 10% стійкої втрати загальної працездатності, таким чином вищевказана закрита ЧМТ у ОСОБА_12 належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм розладу здоров`я, пов`язаного зі стійкою втратою загальної працездатності менше ніж на 1/3 але понад 10 %; розрив медіального меніску правого коліна у ОСОБА_12 спричинив тривалий розлад здоров`я тому належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості; синці в ділянках грудної клітки, правого плечового суглобу, ділянках обох плечей на передній черевній стінці, правому стегні, гематома в ділянці правої вестибулярної складки належить до легких тілесних ушкоджень (т.1, а.к.п. 197-200);

- Висновок експертів № 107-к (експертиза за матеріалами справи від 10.12.2019 року в межах КП за ЄРДР за № 0000868 від 31.08.2018 року, яка за змістом відповідає висновку № 76-к (експертиза за матеріалами справи) від 26.09.2019 року (т.1, а.к.п. 210-213).

Оцінка судом встановлених обставин.

За змістом ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Також суд виходить із визначення, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Крім того, законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З огляду на наведене сукупність досліджених в судовому засіданні письмових доказів та показань свідків в повній мірі дозволяє дійти висновку про доведеність вини ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 28 ч. 1, ст. 122 ч. 1, ст. 296 ч. 2 КК України.

Щодо наявності в діях обвинувачених ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 28 ч. 1, ст. 122 ч. 1 КК України - умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я та значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, вчинене групою осіб без попередньої змови, суд зазначає:

Потерпілим надано чіткі та послідовні покази щодо нанесення йому тілесних ушкоджень за обставин зазначених у обвинувальному акті. При цьому потерпілий вказує на механізм завдання йому тілесних ушкоджень, розмежовує ким і як саме тому наносились тілесні ушкодження, а також вказує на місце та час події. Покази потерпілого підтверджуються показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_31 , ОСОБА_18 , які підтвердили, що на місці події вони побачили потерпілого, на якому було виявлено сліди тілесних ушкоджень, а також присутність поряд з потерпілим ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , які на запитання, що сталося відповіли, що причиною побиття був намір потерпілого вчинити незаконний вилов риби з ставка. Вказане пояснення обвинувачених, суд вважає надуманим, оскільки потерпілий не мав при собі рибальського знаряддя та прибув на територію агрофірми до своєї пасіки. Покази потерпілого також підтверджує проведення слідчої дії, а саме проведення слідчого експерименту від 14.05.2018 року. Під час проведення вказаної слідчої дії потерпілий показав, як 30.08.2018 року близько 20:00 години він, перебуваючи на території власної пасіки, на території приватної агрофірми, отримав тілесне ушкодження по обличчі та тулубу від ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 Диск фіксації даної слідчої дії було оглянуто в судовому засіданні.

Факт отримання потерпілим тілесних ушкоджень з зазначенням механізму їх отримання підтверджується висновком експерта № 76-к від 26.09.2019 згідно кого у потерпілого були виявлені тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, синця та садна на правій вушній раковині, синця на верхній повіці правого ока з переходом в скроневу ділянку, що належить (належать) до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм розладу здоров`я, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності менш ніж на одну третину, але понад 10 %, а також розриву медіального меніску правого коліна, що спричинив тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, а тому належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, синців в ділянках грудної клітки, правого плечового суглобу, ділянках обох плечей, на передній черевній стінці, правому стегні, гематоми в ділянці правої вестибулярної складки, що належать до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, суд критично відноситься до показів обвинувачених в яких вони заперечують факт нанесення ними потерпілому вищевказаних тілесних ушкоджень, як до наміру уникнути відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Щодо наявності в діях обвинувачених ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 2 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинено групою осіб, суд зазначає:

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 (справа №288/1158/16-к зазначено, що безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку зазначив, що висунуте ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення їх участі у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, стороною обвинувачення не надано, суд не заперечує вчинення хуліганських дій відносно потерпілого, а зазначає, що не достатньо доказів, щоб стверджувати, що саме ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вчинили вказані дії. Однак, вищевикладене суперечить висновкам суду про те, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 нанесли групою осіб тілесні ушкодження потерпілому. До того ж, судом жоден доказ, що був досліджений в ході судового розгляду не був визнаний недопустимим.

Обґрунтування судом виправдання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зводиться лише до цитування Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 вiд 22.12.2006 «Про судову практику у справах про хуліганство» та рішень Верховного Суду України без жадного аналізу дій обвинувачених та мотивів, якими вони керувались.

Зокрема, суд зазначає, у постанові вiд 19.04.2018 (справа № 209/1242/13-к) ВС зазначив, що об`єктом злочину, передбаченого статтею 296 КК, є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників i знаходить свій вияв (відображається) у забезпеченні громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повзай i ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю. Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною. (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством i призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Відповідно до фактичних обставин цієї справи, встановлених на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів, саме ці відносини i стали головним об`єктом посягання обвинувачених. Так, зокрема, конфлікт спровокований обвинуваченими на підставі надуманого, нікчемного та малозначного приводу (можливий браконьєрський вилов риби потерпілим без будь-якого рибальського спорядження), нанесення тілесних ушкоджень групою осіб фактично безпричинно, що супроводжувалось ненормативною лексикою. Однак, така поведінка обвинувачених фактично залишилась поза увагою i належною правовою оцінкою суду, як i твердження суду про недостатність та допустимість доказів.

Окрім того, жодних сумнівів щодо показань, наданих потерпілим у суду не виникло, про що суд зазначив у вироку. Окремо слід зазначити, що поведінка потерпілого жодним чином не провокувала обвинувачених на те, щоб у ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 раптово та одномоментно у всіх трьох виникли особисті неприязнi відносини, що судом також залишено поза увагою.

Таким чином, при ухваленні вироку, суд прийшов до висновків, які не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та відповідно неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про можливість виправдання обвинувачених за ч. 2 ст. 296 КК України, а відтак допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до можливості уникнення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Висновки щодо призначення покарання.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За приписами ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Таким чином, кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, обставини його вчинення, та ті обставини, що обвинувачений є людиною молодого віку, є раніш не судимим, не має негативних характеристик, має на утриманні неповнолітню дитину.

Обставин, що відповідно до ст. 66, 67 КК України пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлено.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, та ті обставини, що обвинувачений є раніше не судимим, не має негативних характеристик.

Обставин, що відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 судом не встановлено.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, та ті обставини, що обвинувачений є раніше не судимим, не має негативних характеристик, має на утриманні неповнолітню дитину.

Обставин, що відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 судом не встановлено.

Відповідно до досудової доповіді від 27.01.2021 року на обвинуваченого ОСОБА_10 , вбачається, що аналіз інформації свідчить про середній рівень ризику вчинення ним повторного правопорушення та середній рівень ризику ймовірної небезпеки для суспільства; виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі або обмеження волі.

Відповідно до досудової доповіді від 27.01.2021 року на обвинуваченого ОСОБА_8 , вбачається, що аналіз інформації свідчить про середній рівень ризику вчинення ним повторного правопорушення та середній рівень ризику ймовірної небезпеки для суспільства; виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі або обмеження волі.

Відповідно до досудової доповіді від 27.01.2021 року на обвинуваченого ОСОБА_9 , вбачається, що аналіз інформації свідчить про середній рівень ризику вчинення ним повторного правопорушення та середній рівень ризику ймовірної небезпеки для суспільства; виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі або обмеження волі.

Такі дані про встановлені обставини вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), їх тяжкості, в сукупності з даними про осіб винних дають підстави для призначення покарання в межах санкції частини статті 122 ч. 1, ст. 296 ч. 2 КК України.

Разом з тим установлено, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченими 30.08.2018 року. При цьому відповідно до ч.4 ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ст. 28 ч. 1, ст. 122 ч. 1, ст. 296 ч. 2 КК України віднесено до нетяжких злочинів, та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину. Також за приписами ч.5 ст.74 КК України особа звільняється вироком суду від покарання на підставах, передбачених ст.49 цього Кодексу.

Враховуючи, що з моменту вчинення злочину - 30.08.2018 минуло 5 років, суд апеляційної інстанції, вважає за необхідне звільнити обвинувачених від призначених покарань.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника обвинувачених в частині необґрунтованості стягнення моральної шкоди та витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги суд апеляційної інстанції зазначає:

Згідно положень ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно ч.1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» в п. 13 звертається увага судів, що, покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. При цьому характер та розмір заподіяної шкоди підлягають доказуванню у кримінальній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом першої інстанції у зв`язку з розглядом цивільного позову у судовому засіданні досліджено докази, на які учасники процесу посилались на підтвердження своїх вимог та заперечень. Зокрема, квитанції про оплату за ліки на суму 4730 грн., а також договір про надання правничої допомоги від 01.06.2020 року на суму 22 тисячі, та акт приймання-передачі наданих правничих послуг від 17.09.2020 року на суму 22 тисячі, з додатком у вигляді квитанції від 17.09.2020 року на суму 22 тисячі грн.

Враховуючи доведеність потерпілим-позивачем понесення витрат на лікування до стягнення з обвинувачених-відповідачів підлягає матеріальна шкода на суму 4730 грн.- солідарно.

Щодо стягнення моральної шкоди судом першої інстанції враховано факт тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, необхідність проведення лікування, а отже і зміни звичайного укладу життя, та оцінює моральну шкоду в розмірі 100 тисяч грн.. які підлягають до стягнення з обвинувачених-відповідачів - солідарно.

Також до стягнення з відповідачів підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 22 тисячі грн., в рівних частках, а саме 7333 грн.

Таким чином, судом першої інстанції у відповідності до вимог Закону прийнято рішення про стягнення з обвинувачених матеріальної, моральної шкоди, а також витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_13 задовольнити.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000868, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 31.08.2018 по обвинуваченню ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 28 ч. 1, ст. 122 ч. 1, ст. 296 ч. 2 КК України скасувати в частині виправдання за ч. 2 ст. 296 КК України через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 28 ч. 1, ст. 122 ч. 1 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 49, 74 ч. 5 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 49, 74 ч. 5 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Визнати винуватим ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 28 ч. 1, ст. 122 ч. 1 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 49, 74 ч. 5 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Визнати винуватим ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 49, 74 ч. 5 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Визнати винуватим ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 28 ч. 1, ст. 122 ч. 1 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 49, 74 ч. 5 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Визнати винуватим ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 49, 74 ч. 5 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до суду Касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: