Справа № 450/1629/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/370/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за №0000720 від 19 березня 2017 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 березня 2024 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 187, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 262, ч.3 ст. 187 КК України, щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

за участю:

захисника ОСОБА_8 ,

встановила:

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 березня 2024 року у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком 60 (шістдесят) днів, тобто до 25.05.2024 року включно.

Суд першої інстанції мотивує своє рішення тим, що ризики передбачені ст.177 КПК України на даний час не зменшились.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 березня 2024 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить поновити строк на подання апеляційної скарги; скасувати оскаржувану ухвалу; постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовженням строку запобіжного заходу у вигляді тримання мене під вартою відмовити; застосувати щодо нього запобіжний захід - домашній арешт, із застосуванням електронного засобу контролю, що полягає у закріпленні на тілі пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження.

Апелянт покликається, що запобіжний захід тримання під вартою є занадто суворим, оскільки наявні дані у кримінальному провадженні свідчать, що інший, більш м`якший запобіжний захід, може належно забезпечити його поведінку, а тому слід було би застосувати більш м`якший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Апелянт вважає, що зібрані стороною обвинувачення докази зовсім і абсолютно не підтверджують його причетність до вчинення вищевказаних злочинів. Справа тягнеться з червня 2020 року і всі згадані ризики прокурором давно втратили своє, і фактичне, і юридичне значення.

Зазначає, що стороною обвинувачення передчасно було затверджено обвинувальний акт, який є повністю необґрунтованим та невмотивованим, бо навіть не було досліджено всі реальні факти та обставини під час досудового розслідування.

Апелянт стверджує, що враховуючи наявності у нього постійного місця проживання, абсолютно позитивної характеристики з місця проживання. Зважаючи на реальний факт відсутності судимості та доведених перед судом підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, вважає, що є вагомі підстави, щоб змінити йому запобіжний захід з триманням під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт, із застосуванням електронного засобу контролю, що полягає у закріпленні на тілі пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати моє місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії (ч.1 ст. 195 КПК України).

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 березня 2024 року, скасувати її та ухвалити нову, за якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відмовити

Апелянт вважає, що ухвала суду є незаконною, необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції не врахував об`єктивні факти відсутності обґрунтованої підозри, не дав належної оцінки чисто фіктивним і надуманим ризикам, на які вказує прокурор без їх практичного доведення.

Вважає, що суд першої інстанції не встановив в повному обсязі обставини даної справи, та прийшов до невірних висновків, які зовсім не відповідають фактичним обставинам справи і як логічний результат неправильно застосував норми матеріального права.

Вважає, що судом першої інстанції проігноровані факти реальної події та реальної дійсності про спричинення тяжких тілесних ушкоджень з послідуючими трагічними наслідками біологічної смерті, що стороною обвинувачення було спеціально визначено штучні і перебільшені обставини про подію нібито вбивства та спеціально висунуто завищене обвинувачення ОСОБА_10 .

Про призначення справи до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 був повідомлений завчасно у передбачений законом спосіб.

При цьому, з метою забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_6 на участь в судовому засіданні при розгляді кримінального провадження за його апеляційною скаргою, враховуючи, що останній на даний час перебуває у ДУ «Львівська установа виконання покарань №19», було прийнято рішення про здійснення апеляційного розгляду у режимі відеоконференції між Львівським апеляційним судом та вказаною установою.

Однак, підключення відеоконференції з участю обвинуваченого ОСОБА_6 не відбулося з технічних причин. З урахуванням наведеного та положень ч.4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено без участі осіб.

Також до початку розгляду справи апеляційним судом прокурор ОСОБА_11 подав клопотання у якому просив зазначені апеляційні скарги розглядати без його участі.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Відтак, враховуючи вимоги ст. 422-1 КПК України, колегія суддів ухвалила продовжити розгляд справи за відсутності прокурора, який був повідомлений про розгляд апеляційних скарг, оскільки його відсутність не є перешкодою для розгляду кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника, який підтримав апеляційні скарги, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частиною 1 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194, 199 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

На переконання колегії суддів, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, дотримався вище вказаних вимог Кримінального процесуального закону.

З матеріалів справи вбачається, що на розгляді Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження №0000720 від 19.03.2017 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 187, ч. З ст. 185, ч. 2 ст. 262, ч. З ст. 187 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. З ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. З ст. 185, ч. 2 ст. 262, ч. 5 ст. 27 - ч. 1 ст. 14 , ч. З ст. 187 КК України.

Вирішуючи доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання ризикам, передбаченим п.п.1,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, з врахуванням даних про його особу, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про неможливість запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, шляхом застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу. На думку колегії суддів апеляційного суду, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, зокрема, що останній, перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, зокрема у зв`язку із введенням на території України воєнного стану у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, також незаконно впливати на потерпілих, свідків та експертів; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема може повідомити співучасникам вказаного злочину про відомі йому обставини кримінального провадження та можливість уникнення ними відповідальності у зв`язку із тим, що на даний час місцезнаходження таких не встановлено; вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів враховує, в тому числі, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких він обвинувачується, а також, враховуючи характер, ступінь суспільної небезпечності, спосіб вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_6 , поведінку останнього та тяжкі наслідки, що настали, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 , слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення розміру застави, оскільки така відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, судом може не визначатись.

Провівши системний аналіз матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді клопотання суд з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу, й виклав їх у своєму рішенні.

Апеляційний суд звертає увагу, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім цього, відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Враховуючи вище наведене, колегія суддів, приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, продовжений судом обвинуваченому ОСОБА_6 , на даний час, є відповідним і достатнім у вказаному кримінальному провадженні.

Водночас, обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником ОСОБА_8 не мотивовано, яким чином може бути забезпечено його належну процесуальну поведінку, у випадку задоволення апеляційної скарги.

Покликання апелянта на те, що обвинувачений ОСОБА_6 , має постійне місце проживання, а також відсутність судимостей, є обставинами, які враховуються при застосуванні, зміні, продовженні запобіжного заходу, вирішенні питання покарання, однак такі не є безумовною підставою для зміни запобіжного заходу.

Крім того, колегія суддів вважає, що ці обставини, у даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводи апеляційних скарг не містять правових підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає, що запобіжний захід тримання під вартою без визначення розміру застави, забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ухвала суду першої інстанції про продовження є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

постановила :

Поновити обвинуваченому ОСОБА_6 та адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 березня 2024 року.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 березня 2024 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: