ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/724/24 Справа № 191/506/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю скаржника ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану на ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року, якою відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , поданої на бездіяльність слідчого Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 рокубуло відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , поданої на бездіяльність слідчого Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Ухвала слідчого судді обґрунтована тим, що з урахуванням положень, що розкривають кваліфікуючі ознаки ч. 2 ст. 194 КК України, вбачається, що в даному випадку пошкодження майна, не мало загальнонебезпечного характеру, тому не може розглядатися як кваліфікуюча ознака цього злочину, а сума матеріальної шкоди, завданої в результаті умисного пошкодження майна, належного ОСОБА_6 не становить великих розмірів, тому не охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України. У зв`язку з вищенаведеним слідчий суддя у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , відмовив за недоведеністю.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просять ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати службову особу, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, внести відповідні відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, апелянтом подано клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року, як пропущеного з поважних підстав. В обґрунтування заявленого клопотання зазначає, що рішення слідчим суддею було винесено без участі сторін, а копія оскаржуваної ухвали була отримана ним 11 березня 2024 року.

Обгрунтовуючи доводи поданої апеляційної скарги захисник зазначає, що постановлена слідчим суддею ухвала є упередженою та необгрунтованою, оскільки не відповідає вимогам КПК України та ухвалена на припущеннях слідчого судді, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Так, слідчий суддя дійшов необґрунтованого висновку, що заява ОСОБА_6 не містить повідомлення про злочин, оскільки зі змісту заяви вбачається, що вона відповідає всім вимогам ч.5 ст.214 КПК України. Однак, на підставі власних припущень, слідчий суддя, в оскаржуваній ухвалі, зазначає, що діяння не містить ознаку загально небезпечним способом, а також про те, що збитки є незначними.

Аналіз положень ст.214 КПК України свідчить про те, що чинні процесуальні норми законодавства не передбачають для слідчого або прокурора іншої альтернативи, ніж невідкладне внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Крім того, захисник наголошує, що оцінка у процесуальних рішеннях слідчого судді фактичних обставин справи є неприпустимою.

В судове засідання апеляційної інстанції учасники судового провадження, будучи належно повідомленими про дату та час судового розгляду, не з`ялився, про причини своєї неявки суд не повідомили, що у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає судовому розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників провадження, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п.3 ч.2 ст.395 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвали слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Правило дотримання строку на оскарження ухвали слідчого судді з дня її оголошення, передбачене п.3 ч.2 ст. 395 КПК, надає потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності.

За змістом ч.1 ст.117 КПК строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Зазначені обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

З цього питання Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 27.05.2019 (справа № 461/1434/18, провадження № 51-6470 кмо 18) зробила правовий висновок про те, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч.2 ст.376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Натомість у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч.1 ст.117 КПК України.

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, неодноразово висловлював у своїх рішеннях Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява №32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).

Частиною 1 статті 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено.

При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Як убачається з матеріалів судового провадження розгляд скарги захисника ОСОБА_7 , поданої на бездіяльність слідчого Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР та ухвалення слідчим суддею оскаржуваного рішення відбулися 08 лютого 2024 року. Натомість слідчим суддею цього дня було оголошено лише вступну та резолютивну частину свого рішення.

У свою чергу, копія повного тексту оскаржуваної ухвали 08 лютого 2024 року була отримана захисником 11 березня 2024 року.

Враховуючи приписи п.3 ч.2 ст.395 КПК та вищенаведені правові позиції, як Об`єднаної палата ККС ВС, так і Першої судової палати ККС ВС, суд апеляційної інстанції вважає, що у даній справі наявні поважні причини, які унеможливили ОСОБА_7 своєчасно звернутися з апеляційною скаргою до суду у визначений законом строк, а тому цей строк підлягає поновленню відповідно до приписів ч.1 ст.117 КПК.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що слідчим суддею не дотримано зазначених вимог закону.

Відповідно ст.55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування регламентовано главою 26 КПК.

До повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні (п.18 ч.1 ст.3 КПК), а згідно п.1 ч.1 ст.303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

У межах процедури оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий, дізнавач, прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого, дізнавача або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, слідчий суддя у своєму рішенні, посилаючись на положення п.4 ч.5 ст.214 КПК України зазначив, що в даному випадку пошкодження майна, не мало загальнонебезпечного характеру, тому не може розглядатися як кваліфікуюча ознака цього злочину, а сума матеріальної шкоди, завданої в результаті умисного пошкодження майна, належного ОСОБА_6 не становить великих розмірів, тому не охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Слідчий суддя дослідивши подану скаргу встановив, що вона є недоведеною, у зв`язку з чим відмовлено у задоволенні даної скарги.

З такими висновками слідчого судді не погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Згідно ч.1 ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Однак, до ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

При цьому зміст ч.1 ст.214 КПК не передбачає обов`язку слідчого, дізнавача, прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема, ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого чинним КК України.

Таким чином, внесенню до ЄРДР підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а не із заяв чи повідомлень про події, у яких немає достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення.

Як слідує зі змісту матеріалів ЄО №949 від 25.01.2024 року, в заяві від 25.01.2024 року поданої до чергової частини Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 просив внести відомості до ЄРДР, згідно ст.214 КПК за фактом того, що 25.01.2024 року, приблизно о 12 год. 00 хв., він почув один постріл та виявив, що біля двору за адресою: АДРЕСА_1 , невідомою особою застрелено належну йому свиню, тому вважає, що вчинено кримінальне правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 194 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що звернення ОСОБА_6 розглянуто згідно ЗУ «Про звернення громадян». Проведеними заходами встановити невідому особу, яка здійснила дане діяння не надалось можливим.

Відмовляючи у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , поданої на бездіяльність слідчого Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області слідчий суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області дійшов висновку, що в даному випадку пошкодження майна, не мало загальнонебезпечного характеру, тому не може розглядатися як кваліфікуюча ознака цього злочину, а сума матеріальної шкоди, завданої в результаті умисного пошкодження майна, належного ОСОБА_6 не становить великих розмірів, тому не охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Однак із цією позицією слідчого судді колегія суддів апеляційної інстанції погодитися не може.

До повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні (п.18 ч.1 ст.3 КПК), а згідно п.1 ч.1 ст.303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Ухваливши рішення про відмову у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , слідчий суддя вийшов за межі своїх процесуальних повноважень щодо розгляду скарги на бездіяльність слідчого, які визначені положеннями ст. 307 КПК, та втрутився в дискреційні повноваження слідчого органу досудового розслідування, визначені положеннями ст. 40 КПК України та вдався до дослідження заяви ОСОБА_6 від 25.01.2024 року по суті.

Натомість, як вбачається зі змісту поданої заяви ОСОБА_6 , нам викладені конкретні відомості про вчинення злочину та міститься прохання особи прийняти невідкладних дій щодо реєстрації даної заяви у ЄРДР та початку досудового розслідування.

Однак, посадовими особами Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області не були внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_6 , у зв`язку з чим відсутні підстави для відмови у задоволені скарги захисника ОСОБА_7 ..

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді про відмову у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , поданої на бездіяльність посадових осіб Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР за заявою про вчинене кримінальне правопорушення є передчасним, а отже неправомірним, оскільки воно було ухвалено без належного з`ясування усіх обставин справи, що свідчить про істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, згідно з ч.1 ст.412 цього Кодексу, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року про відмову у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , поданої на бездіяльність слідчого Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області підлягає скасуванню в порядку статей 412, 415 КПК, з призначенням нового розгляду скарги в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Клопотання захисника ОСОБА_7 про поновлення строку апеляційного оскарження - задовольнити.

Поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року, як пропущеного з поважних підстав.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року, якою відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , поданої на бездіяльність слідчого Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області скасувати та призначити новий розгляд скарги в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та такою, що оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4