КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

01 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 26 грудня 2023 року, за участю сторін провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції посилається на те, що після заміни, відповідно до ухвали Машівського районного суду Полтавської області від 15.09.2022 року, невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік 11 місяців 1 день з відрахуванням 20% заробітної плати на користь держави, засуджений ОСОБА_5 почав відбувати вказане покарання фактично з 09.11.2022 року та відбуває його за місцем роботи у ТОВ «УКРОПАК Україна», де з 28.09.2022 року він працює на посаді інженера.

Разом з тим, незважаючи на досліджені позитивні характеристики засудженого ОСОБА_5 з місць проживання та роботи, вони, на думку місцевого суду, не відображають процес виправлення засудженого і не містять обставин, з якими законодавець пов`язує умовно-дострокове звільнення особи від відбування додаткового покарання.

Також у своїй ухвалі суд першої інстанції зазначив про те, що необхідність використання автотранспорту для виконання засудженим службових обов`язків, які не пов`язані безпосередньо з правом керування транспортними засобами, та догляд за літньою матір`ю, яка проживає в іншому населеному пункті, не може слугувати підставою для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки таке звільнення нівелює мету кримінального покарання, яка передбачена ч. 2 ст. 50 КК України.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, засуджений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 26 грудня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання у вигляді керування транспортними засобами скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання у повному обсязі.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, засуджений посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Зокрема, як зазначає апелянт, неповнота судового розгляду полягає в тому, що під час розгляду його клопотання в судовому засіданні 26 грудня 2023 року представник пробації участі не приймав. Про повідомлення чи причини неповідомлення органу пробації про час та місце судового засідання головуюча учасникам судового засідання для відома не повідомляла і це питання взагалі нею не ставилося та не розглядалося.

Відсутність представників органу пробації в судовому засіданні через не повідомлення їх судом, неможливість, внаслідок цього, заслухати їхню думку щодо умовно-дострокового звільнення його, ОСОБА_5 , від додаткового покарання, відсутність у матеріалах провадження відповідної характеристики органу пробації, на думку апелянта, є обставинами, що свідчать про неповноту судового розгляду.

На підтвердження невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, засуджений ОСОБА_5 посилається на те, що твердження суду про те, що не дивлячись на надані виключно позитивні характеристики, в них буцімто не відображено процес виправлення та вони не містять обставин, з якими законодавець пов'язує умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання, прямо протирічить не тільки згаданим характеристикам, а й матеріалам провадження в їх сукупності, які підтверджують його сумлінну поведінку та сумлінне ставлення до праці.

Хибним, на думку апелянта, слід визнати і твердження суду про те, що буцімто його, ОСОБА_5 , службові обов'язки не пов'язані із застосуванням автомобільного транспорту, оскільки у службовій характеристиці прямо зазначено, що характер його професійної діяльності має потребу в користуванні службовим транспортом.

У зв'язку з цим, на переконання апелянта, суд першої інстанції, маючи у своєму розпорядженні усі необхідні докази того, що він, ОСОБА_5 , своєю сумлінною поведінкою став на шлях виправлення та за об'єктивними обставинами, як у соціальному (професійному) плані, так і в особистому житті, потребує наявності у нього права керувати транспортними засобами (автомобілем), дійшов хибного висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування додаткового покарання та безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги засудженого та просив залишити ухвалу суду без змін; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 , колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 26 грудня 2023 року, відповідно до якої суд відмовив у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 25.09.2020 року вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області ОСОБА_5 було засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4-х років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України.

Вироком Чернігівського апеляційного суду від 29.07.2021 року, вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 25.09.2020 року скасовано в частині призначеного покарання, а також вирішення цивільного позову та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Цим же вироком суд апеляційної інстанції стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 98 880 грн. 98 коп. та визначив рахувати ОСОБА_5 початок строку відбування покарання з моменту його фактичного затримання, а в решті вирок суду першої інстанції залишив без змін.

Після звернення вказаного вироку до виконання, за результатами розгляду спільного подання ДУ «Машівська виправна колонія (№ 9)» та спостережної комісії Полтавської РДА Полтавської області, відповідно до ухвали Машівського районного суду Полтавської області від 15.09.2022 року вказане клопотання було задоволено, а невідбута засудженим ОСОБА_5 частина основного покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 11 місяців 1 день, замінена на більш м`яке покарання у виді виправних робіт на вказаний строк з відрахуванням 20% заробітної плати на користь держави, із залишенням додаткової міри покарання.

Дійсно, відповідно до вимог ч. 5 ст. 82 КК України, до осіб, яким покарання замінене більш м'яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 цього Кодексу.

Разом з тим, правилами, ч. 1 ст. 81 КК України встановлено, що до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Тобто, відповідно до вимог наведеної вище норми закону України про кримінальну відповідальність питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може ставитись лише до основного покарання, яке, у випадку з ОСОБА_5 , було замінено більш м`яким у виді виправних робіт, а не окремо до додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Та обставина, що, відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 КК України, особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання, в тому числі у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не може служити підставою для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування лише додаткового покарання, оскільки воно підлягає окремому виконанню, до якого органи пробації не мають відношення, оскільки виконання покарання в цій частині віднесено до повноважень органів Національної поліції України.

Більш того, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 82 КК України, у разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м'яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю, однак, як вбачається з ухвали Машівського районного суду Полтавської області від 15.09.2022 року, суд першої інстанції цього не зробив, а навпаки залишив засудженому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Таким чином, всупереч доводам, наведеним в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_5 , в тому числі про те, що до клопотання були додані документи, які підтверджують те, що він довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, вони не містять, передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування додаткового покарання, оскільки таке рішення могло бути прийняте лише за наслідками розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді виправних робіт, з яким засуджений до суду не звертався.

Крім того, незалежно від цього, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог закону, у справах даної категорії захисту підлягають не лише права засуджених, а й права потерпілих, яким, внаслідок вчинених щодо них кримінальних правопорушень, було заподіяно матеріальну або моральну шкоду.

Разом з тим, ні в клопотанні до суду про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання, ні в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 не зазначив жодного слова про те, чи відшкодована ним потерпілому ОСОБА_8 моральна шкода в сумі 98 880 грн. 98 коп., яка була стягнута з нього на користь потерпілого відповідно до вироку Чернігівського апеляційного суду від 29.07.2021 року.

Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 , зокрема неповноти судового розгляду через незабезпечення участі в судовому засіданні представника органу пробації, то вони не можуть служити достатніми підставами для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки, як зазначалось вище, у клопотанні засудженого не ставилось питання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді виправних робіт.

У зв`язку з цим, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 про наявність законних підстав для скасування оскаржуваної ухвали, через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також не вбачає підстав для задоволення його клопотання, оскільки ні матеріали судового провадження, ні апеляційна скарга, не містять у собі будь-яких даних, які б підтверджували наявність достатніх правових підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування додаткового покаранні у відповідності до вимог ст. 81 КК України.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає необхідним ухвалити рішення, яким вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 26 грудня 2023 року щодо ОСОБА_5 - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 26 грудня 2023 року, відповідно до якої суд відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 754/18154/23

Номер провадження : 11-кп/824/2586/2024

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1