Справа № 308/7680/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.06.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: прокурора ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/329/24 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 травня 2024 року, клопотання прокурора групи прокурорів Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000298, відомості про яке 10.10.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України задоволено частково.

Накладено арешт на майно, шляхом заборони відчуження та розпорядження майном, а саме: автомобіль марки «BMW 730D», номерні знаки НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , та приватну спільну частку в розмірі 1/3 житлового будинку площею 184,9 кв. м., реєстраційний номер майна №22909819, за адресою АДРЕСА_1 , які належать та перебувають у фактичному користуванні підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою можливості конфіскації майна як виду покарання, спеціальної конфіскації майна особи та збереження речових доказів, в разі доведення вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

В задоволенні решти вимог клопотання відмовлено.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурор групи прокурорів Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000298, відомості про яке 10.10.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_7 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, вчиненому повторно, у великих розмірах, організованою групою.

Прокурор просив накласти арешт на права відчуження, розпорядження та користування майном, а саме автомобіль марки «BMW 730D», номерні знаки НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , та приватну спільну частку в розмірі 1/3 житлового будинку площею 184,9 кв. м., реєстраційний номер майна №22909819, за адресою АДРЕСА_1 , які належать та перебувають у фактичному користуванні підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою можливості конфіскації майна як виду покарання, спеціальної конфіскації майна особи та збереження речових доказів, в разі доведення вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України

Задовольняючи частково клопотання прокурора, своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_7 про його підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, за які передбачено обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, а також ймовірно про розгляд слідчим суддею клопотання про накладення арешту на належне йому майно, може свідчити про те, що вище вказане майно могло бути відчужене третій особі саме з метою унеможливлення його арешту та подальшої можливої конфіскації майна як виду покарання, та спеціальної конфіскації.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій вказала, що оскаржувана ухвала слідчого судді не відповідає доказам, нормам процесуального та кримінального закону та судовій практиці та вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи. Зазначає, що слідчий суддя не надав жодної можливості стороні захисту подати інші докази, відмінні від тих, що подало обвинувачення до клопотання, та озвучити іншу мотивацію, чим позбавив себе можливості встановити дійсні об`єктивні обставини, а також підзахисного та третю особу прав володіння та розпорядження належним їм майном. Звертає увагу на те, що слідчий суддя також обмежила інших двох власників будинку, яким відповідно витягу з реєстру речових прав належать по 1/3 частини будинку кожному, оскільки частки не виділені, будинок в натурі не розподілений. Крім того, зазначає, що ОСОБА_7 не має статусу підозрюваної особи в цьому кримінальному провадженні в розумінні ч.1 ст.42 КПК України, оскільки жодних доказів вручення йому повідомлення про підозру не існує. Вважає, що будинок та автомобіль не можуть бути речовими доказами, оскільки в цьому кримінальному провадженні не існує і слідчому судді не надано доказів перевезення в автомобілі, торгівлі з автомобіля, чи вилучення з нього заборонених до обігу речовин, а також в будинку під час обшуку від 15.04.2024 не знайдено ніяких лабораторій для виробництва заборонених до обігу речовин, сховищ для їх зберігання, самих психотропних речовин чи наркотичних засобів. Вважає, що про конфіскацію як можливого виду покарання взагалі наразі не йдеться, оскільки підзахисний не є не те що обвинуваченим, а навіть підозрюваним у злочині, передбаченому ч.3 ст.307 КК України, тобто він не притягався до кримінальної відповідальності, тому вказана слідчим суддею мета накладення арешту для можливої конфіскації у випадку визнання його винним не сумісна з наявними доказами. Просить суд, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, у задоволенні клопотання про накладення арешту, відмовити.

Судове провадження розглядається за відсутності власника майна ОСОБА_7 неявка якого з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що від нього не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин його неявки.

Заслухавши суддю-доповідача, представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на майно - автомобіль марки «BMW 730D», номерні знаки НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , та приватну спільну частку в розмірі 1/3 житлового будинку площею 184,9 кв. м., реєстраційний номер майна №22909819, за адресою АДРЕСА_1 , які належать та перебувають у фактичному користуванні підозрюваного ОСОБА_7 , слідчим суддею взяті до уваги положення Конституції України, дотримані вимоги кримінального процесуального закону та принцип верховенства права, закладений у Європейській Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.

Так, перевіривши доводи клопотання та викладені у судовому рішенні висновки, колегія судів погоджується з твердженнями слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту із забороною відчуження та розпорядження на вищезазначене нерухоме та рухоме майно, що належить ОСОБА_7 , з метою можливості конфіскації майна як виду покарання, спеціальної конфіскації майна особи та збереження речових доказів, в разі доведення вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Окрім того, колегія суддів також вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про те, що матеріали провадження за клопотанням підтверджують, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, у тому числі досягненню завдань кримінального провадження охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів бере до уваги те, що органом досудового розслідування доведено існування передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України ризиків та достатність підстав вважати, що такі ризики мають місце.

Як убачається із приєднаних до клопотання матеріалів, Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000298, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.10.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

15.04.2024 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за що передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 307 КК України у відповідності до ч. 5 ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 365488454 та 372460530; дата формування: 12.02.2024, 02.04.2024) житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності в розмірі частки 1/3 належить ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 .

Згідно з реєстраційої картки автомобіль марки «BMW 730D», номерні знаки НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_11 .

Постановою заступника начальника відділу СУ ГУ НП В Закарпатській області ОСОБА_12 від 29.04.2024 зазначений автомобіль визнанй речовим доказом у кримінальному провадженні №0000298 від 10.10.2023.

За таких обставин, є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Приймаючи рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя прийняв до уваги наявність правових підстав для арешту майна, врахував можливість забезпечення конфіскації майна як виду покарання, та підстав для можливого застосування спеціальної конфіскації, оскільки автомобіль визнано речовим доказом та згідно з поданими доказами використовувалось як знаряддя, за допомогою якого ОСОБА_7 вчиняв кримінальні правопорушення, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також те, що прокурором доведено наявність достатніх підстав для накладення арешту на зазначене майно, та дійшов висновку задовольнити частково клопотання прокурора та накласти арешт на вказане вище майно.

Щодо доводів представника власника майна, що будинок та автомобіль не можуть бути речовими доказами, оскільки в цьому кримінальному провадженні не існує і слідчому судді не надано доказів перевезення в автомобілі, торгівлі з автомобіля, чи вилучення з нього заборонених до обігу речовин, а також в будинку під час обшуку від 15.04.2024 не знайдено ніяких лабораторій для виробництва заборонених до обігу речовин, сховищ для їх зберігання, самих психотропних речовин чи наркотичних засобів, апеляційний суд до уваги не приймає та зазначає, що враховуючи обставини можливого вчинення злочину, який розслідується у цьому кримінальному провадженні, існує сукупність розумних підозр вважати, що зазначене майно може бути використано як доказ у кримінальному провадженні.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що власникам або володільцям майна слід врахувати положення абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК, згідно до яких арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що обізнаність ОСОБА_7 про його підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, за які передбачено обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, а також ймовірно про розгляд слідчим суддею клопотання про накладення арешту на належне йому майно, може свідчити про те, що вище вказане майно могло бути відчужене третій особі саме з метою унеможливлення його арешту та подальшої можливої конфіскації майна як виду покарання, та спеціальної конфіскації.

Отже наведені в оскаржуваній ухвалі слідчого судді доводи, за яких він дійшов до переконання про необхідність часткового задоволення клопотання про арешт майна з метою можливості конфіскації майна як виду покарання, спеціальної конфіскації майна особи та збереження речових доказів, є змістовними та відповідають вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України. Тому наведені в апеляційній скарзі в цій частині аргументи представника власника майна, як підстава для скасування рішення слідчого судді, є неспроможними.

На думку колегії суддів слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, суду не надано та колегією суддів не встановлено.

На переконання апеляційного суду, судом при ухваленні оскаржуваного рішення було враховано не лише вимоги щодо захисту фундаментальних прав власника майна та прав третіх осіб, а й «справедливий баланс» між інтересом суспільства та приватним інтересом, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини матеріали провадження свідчать, що застосування заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а ухвала слідчого судді суду першої інстанції, якою клопотання про арешт майна задоволено частково, є законною, обґрунтованою, мотивованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 травня 2024 року, якою клопотання про арешт майна задоволено частково, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді