Справа № 489/4878/24
Провадження № 1-кп/489/866/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

08 липня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт та додані до нього матеріали щодо вчинення кримінального проступку у кримінальному провадженні №0000155 від 31.05.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 22.09.2023 вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва за ч.1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

встановив:

Відповідно до обвинувального акту - ОСОБА_2 вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.09.2023 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

29.01.2024 засуджений ОСОБА_2 Інгульським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях поставлений на відповідний облік.

29.01.2024 ОСОБА_2 надав письмову підписку про ознайомлення з порядком і умовами відбування покарання у виді громадських робіт на 200 годин, а також попереджений про правові наслідки ухилення від відбування покарання, які передбачені ст. 389 КК України.

29.01.2024 ОСОБА_2 був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт та отримав направлення за вих. № 29/14/309-24 від 29.01.2024 для відбування призначеного вироком суду покарання до акушерського відділення КНП ММР «Міська лікарня № 3» за адресою: вул. Будівельників, 8, м. Миколаїв та повинен був приступити до відбування покарання 01.02.2024.

В подальшому, 15.05.2024 ОСОБА_2 було винесено повторне письмове попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за порушення порядку та умов відбування покарання без поважних причин та неповідомлення органу пробації про зміну місця проживання. Також 15.05.2024 ОСОБА_2 вдруге було видане направлення для відбування призначеного вироком суду покарання до акушерського відділення КНП ММР «Міська лікарня № 3» за адресою: вул. Будівельників, 8, м. Миколаїв.

Незважаючи на це, ОСОБА_2 , достовірно знаючи про обов`язки, встановлені вищезазначеним вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.09.2023, маючи протиправний умисел, направлений на ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи реальну можливість та будучи зобов`язаним виконувати покладені на нього обов`язки та покарання, та попередженим про кримінальну відповідальність, власноручно написав відмову від відбування покарання за вироком та не приступив до їх виконання.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України - ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Під час досудового розслідування підозрюваний ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності. До суду прокурор надіслав обвинувальний акт з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні, до якого додані: письмова заява підозрюваного ОСОБА_2 від 03.07.2024, складена в присутності захисника ОСОБА_3 , щодо беззаперечного визнання ним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами вчинення кримінального правопорушення, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою статті 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні із призначенням покарання на підставі ст. 71 КК України; а також матеріали досудового розслідування (кримінального провадження №0000155 від 31.05.2024), у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним ОСОБА_2 своєї винуватості.

Вивчивши обвинувальний акт, додані до нього матеріали та матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним, що ОСОБА_2 своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, - ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, раніше судимий, не працює, не має на утриманні неповнолітніх дітей, на лікуванні у лікарів психіатра та нарколога не перебував.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_2 , судом не встановлено.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_2 , судом не встановлено.

Ураховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий та вчинив кримінальне правопорушення, не відбувши покарання за попереднім вироком, не працює, характеризується посередньо, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України, оскільки інші види покарання, на переконання суду, є недостатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також право суду призначати покарання на власний розсуд підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.10.2020 у справі №487/5034/18, згідно з якими «поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо».

Крім того, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_2 остаточне покарання на підставі статей 71, 72 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання у виді двохсот годин громадських робіт за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.09.2023, після ухвалення якого ним було вчинене дане кримінальне правопорушення.

Цивільний позов не заявлявся.

У кримінальному провадженні відсутні речові докази та витрати на залучення експертів.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Суд не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, оскільки прокурором не подавалося відповідне клопотання про це.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі статей 71, 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.09.2023 у справі № 489/5633/23, остаточно до відбуття визначивши ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі на строк один рік п`ять днів.

Строк відбуття покарання ОСОБА_2 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1