Справа № 953/2671/24
н/п 1-кс/953/3523/24
14.05.2024 о 10 год. 41 хв. до Київського районного суду м. Харкова надійшло вказане клопотання, яке спрямовано поштою 10.05.2024, про арешт майна, в якому прокурор просить накласти арешт на речі та предмети (вогнепальна зброя та її частини, боєприпаси тощо), що вилучено під час проведення обшуків, що перелічені в клопотанні, та визначити його місцем зберігання відповідно до Постанови КМУ №1104 від 19.11.2012, а саме сховище Управління логістики та МТЗ ГУНП в Харківській області.
Слідчий суддя, дослідивши клопотання з додатками, приходить до висновку про необхідність повернути клопотання прокурору, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
В порушення п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, в клопотанні прокурора про арешт майна, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, не міститься даних щодо засобів зв`язку власника майна, його місцеперебування, що позбавляє суд можливості виконати вимоги ч. 1 ст. 172 КПК України, - судового виклику власника майна для розгляду даного клопотання.
Крім того, відповідно до ч.7 ст.236 КПК України предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Тож, законодавцем визначено, що тимчасово вилученим майном під час обшуку є майно, яке:
- не входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку;
- не відноситься до предметів, які вилучені законом з обігу.
Частина вилучених речей, на які прокурор просить накласти арешт не є тимчасово вилученим майном у розумінні ч. 7 ст. 236 КПК України, а від так прокурором в поданому клопотанні відповідно до п.1 ч.2 ст. 171 КПК України не зазначено підстави і мету арешту, та не наведено відповідне обґрунтування необхідності арешту вказаного майна.
Відповідно ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
З урахуванням викладеного, дане клопотання про арешт майна підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 7, 170 - 173 КПК України,-
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1