УХВАЛА

28 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 642/5256/21

провадження № 51-605 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 14 січня 2022 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2024 року щодо нього,

встановив:

Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 14 січня 2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим та засуджено за частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Також, цим вироком засуджено ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , щодо яких судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2024 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 14 січня 2022 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 - без зміни.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо нього.

Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2024 року касаційну скаргу засудженого залишено без руху з наданням йому п`ятнадцятиденного строку для усунення недоліків з дня її отримання.

Зокрема, в цій ухвалі вказано на те, що засуджений ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі, не погоджуючись із судовими рішеннями у частині суворості покарання, просив скасувати лише вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 14 січня 2022 року, не зазначаючи своїх вимог щодо ухвали Полтавського апеляційного суду, чим допустив суперечності в касаційній скарзі.

Крім того, у прохальній частині касаційної скарги засуджений просив скасувати вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 14 січня 2022 року та ухвалити новий вирок, призначивши більш м`яке покарання. Однак, такі вимоги було викладено всупереч положенням статті 436 КПК.

При цьому, в порушення вимог частини 5 статті 427 КПК засудженим не було долучено до касаційної скарги копію оскаржуваної ухвали Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2024 року.

До того ж, засуджений ОСОБА_4 у касаційній скарзі просив забезпечити його участь у судовому засіданні, проте не зазначав, яким чином, а саме: доставити його під вартою у судове засідання Верховного Суду чи провести дистанційне судове провадження між Верховним Судом та ДУ «Харківський слідчий ізолятор» за його участю у режимі відеоконференції.

В ухвалі, якою залишено без руху касаційну скаргу засудженого, йому роз`яснювалися вимоги статті 427 КПК, відповідно до якої у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувались зі статтею 436 КПК.

При цьому, засудженому у резолютивній частині цієї ухвали визначено строк на усунення недоліків та роз`яснено порядок їх виконання.

В межах встановленого строку на усунення недоліків засуджений звернувся до Верховного Суду з повторною касаційною скаргою, яка іменована доповненням.

Проте засуджений знову не дотримався вимог статті 436 КПК та не врахував вказівок суду касаційної інстанції.

Зокрема, у прохальній частині касаційної скарги засуджений просить скасувати вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 14 січня 2022 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2024 року, ухвалити новий вирок менш суворий за своїм розміром або змінити судові рішення, однак такі вимоги є не конкретизованими та не узгоджуються зположеннями статті 436 КПК та повноваженнями касаційного суду.

Отже, ОСОБА_4 не усунув в повній мірі недоліки, на які йому вказувалося в ухвалі касаційного суду, а відтак його касаційна скарга підлягає поверненню.

При цьому, відповідно до частини 4 статті 429 КПК залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.

Водночас, звертаємо увагу ОСОБА_4 на те, що він не позбавлений права самостійно звернутися за правовою допомогою до Регіональних центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що регулюється статтею 59 Конституції України, частиною 2 статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України, пунктом 7 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Тобто для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначено відповідне покарання, законом встановлено гарантії права на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 1 частини 3 статті 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 14 січня 2022 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2024 року щодо ньогоз усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3