Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/288/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому Кіровоградської області апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 травня 2024 року.

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 травня 2024 року, накладено арешт, заборонено розпорядження та відчуження на автомобіль «Nissan Qashgai», державний номерний знак НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ), власником якого є ОСОБА_7 .

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що 30.04.2024, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України, за що передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 307 КК України відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Таким чином, є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Обставини та завдання досудового розслідування виправдовує ступінь такого тимчасового втручання у майнові права і свободи підозрюваної особи, як накладення арешту з позбавленням її права на відчуження майна.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 травня 2024 року, якою накладено арешт, заборонено розпорядження та відчуження на автомобіль «Nissan Qashgai», державний номерний знак НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ), власником якого є ОСОБА_7 .

Обгрунтовує свої вимоги тим, що слідча не довела у клопотанні необхідність арешту майна. Посилання на тяжкість злочину який інкримінується ОСОБА_7 не є достатньою підставою для арешту майна.

Дії працівників правоохоронних органів у кримінальному провадженні мають ознаки провокування на вчинення злочину та передчасне ствердження щодо збуту ОСОБА_7 наркотичних речовин у тому вигляді про які зазначено у повідомлені про підозру.

Вказує, що слідчий звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на вказане майно є забезпечення збереження речових доказів.

Зазначає, що слідчий, обґрунтовуючи клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності взаємозв`язку для прийняття рішення, та прийняв незаконне і необгрунтоване рішення, чим обмежив Конституційні права ОСОБА_7 без належних на те підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Згідно із ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до вимог ст. ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно матеріалів кримінального провадження слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда з клопотанням, про накладення арешту на майно належне підозрюваному ОСОБА_7 .

Так, слідчим відділом Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001031 від 12.04.2024, з попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України.

30 квітня 2024 року ОСОБА_7 отримав письмове повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, санкція яких передбачає покарання виді позбавлення волі з конфіскацією майна, тому існує потреба у накладенні арешту на майно підозрюваного.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

30.04.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 321 КК України, за що передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 307 КК України у відповідності до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

За таких обставин, є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

За інформацією з реєстраційної картки ТЗ ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є власником транспортного засобу «Nissan Qashgai», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Обставини та завдання цього досудового розслідування (ст. 2 КПК України) виправдовує ступінь такого тимчасового втручання у майнові права і свободи підозрюваної особи, як накладення арешту з позбавленням її права на відчуження майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно із ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

На переконання колегії суддів, у даному випадку тимчасове обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, вважаю що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України, обґрунтоване і підлягає задоволенню.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, тимчасово застосовується найменш обтяжливий спосіб арешту майна, що не призведе до зупинення або надмірного обмеження. Не завдасть інших негативних наслідків, які суттєво не позначаться на інтересах інших осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до подання, метою накладення арешту на вказане майно є забезпечення збереження речових доказів, є необгрунтованими, оскільки, передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Твердження сторони захисту про те, що дії працівників правоохоронних органів у кримінальному провадженні мають ознаки провокування на вчинення злочину та передчасне ствердження щодо збуту ОСОБА_7 наркотичних речовин, не заслуговують на увагу, оскільки є предметом розслідування даного кримінального провадження.

Будь-яких інших доводів, щодо незаконності рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування рішення місцевого суду, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 травня 2024 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 травня 2024 року, якою накладено арешт, заборонено розпорядження та відчуження на автомобіль «Nissan Qashgai», державний номерний знак НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ), власником якого є ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4