ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/953/23 Номер провадження 11-кп/814/1190/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у кримінальному провадженні № 0000751 апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 10 січня 2024 року,

встановила:

Цією ухвалою

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт.Варва Чернігівської області, громадянину України, з середньою освітою, працюючому різноробочим ТОВ «Віола», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому,

обвинуваченому за ч.2 ст. 121 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09.03.2024 включно.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що він 27.08.2022 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 не менше 10 ударів руками, стиснутими в кулаки в район тулуба потерпілого, чим спричинив ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження від яких останній помер.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд мотивував ухвалене рішення наявністю на розгляді суду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, а також наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, що не зменшилися та продовжують існувати на момент розгляду.

На ухвалу суду захисник подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити частково та обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю на 60 днів.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що прокурором в клопотанні не доведено жодним чином ризики, передбачені ст. 177 КПК України та не надані докази наявності ризиків, а тяжкість кримінального правопорушення не може бути причиною продовження строку запобіжного заходу.

Прокурором в судовому засіданні не доведено, що більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам.

Вказує, що судом не надано належної оцінки доказам щодо наявності вини ОСОБА_9 в інкримінованому кримінальному правопорушенні. Оспорює склад інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення. Окрім цього звертає увагу на те, що наявні в справі докази є недопустимими.

Стверджує, що захиснику не було вручено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу.

Зауважує, що судом при постановленні рішення не враховано, що до затримання обвинувачений працював, позитивно характеризувався за місцем роботи та за місцем проживання, розписку колишньої дружини про відсутність у неї претензій до обвинуваченого щодо сплати аліментів, наявність матері, яка хворіє і потребує догляду.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора та потерпілу, які просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження № 0000751 за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України. В судовому засіданні 10 січня 2024 року суд першої інстанції постановив ухвалу про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09 березня 2024 року включно.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України та практики Європейського суду з прав людини.

Ухвалюючи рішення, суд врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, вірно пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення судом перевірялася під час обрання та продовження запобіжного заходу. 22.02.2023 було складено обвинувальний акт, який направлений до суду та справа розглядається судом першої інстанції. Тому, кваліфікація дій та всі доводи щодо наявності або відсутності вини обвинуваченого, чи його причетність до злочину, а також допустимість доказів мають вирішуватися судом під час судового провадження. На даному етапі судового розгляду суди позбавлені можливості вирішувати ці питання до розгляду справи по суті.

Разом з цим, необхідність застосування запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюються, так як апелянт просить змінити запобіжний захід.

Суд, всупереч доводам захисника, належним чином мотивував наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_9 , а саме тяжкого злочину, за який передбачено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі, те, що вказаний злочин вчинено проти життя та здоров`я особи, даних про особу обвинуваченого, встановлених судом першої інстанції, те, що судовий розгляд у даному провадженні не закінчено, суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд правильно врахував те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Також, суд належним чином врахував, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя, що свідчить про високий ступінь суспільної небезпеки. При цьому при вирішенні питання про запобіжний захід необхідно звертати вагу на можливе покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, так як відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

Отже, вказані вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зазначених прокурором у клопотанні.

При цьому будь-яких відомостей про неможливість утримувати обвинуваченого під вартою судом не встановлено та учасниками провадження таких доказів не надано.

Позитивна характеристика, наявність родини та місця проживання є недостатніми обставинами для того, щоб дійти висновку про відсутність ризиків.

Необхідно зазначити, що суд першої інстанції вирішує питання про продовження строку тримання під вартою на підставі наявних в матеріалах провадження документів. При цьому, чинне кримінальне процесуальне законодавство передбачає можливість учасників провадження заявляти клопотання в судовому засіданні, які долучаються до матеріалів справи. У разі необхідності учасники провадження можуть заявити суду клопотання про надання їм часу для ознайомлення з поданим клопотанням. Питання про продовження строку тримання під вартою є невідкладним.

З журналу судового засідання вбачається, що прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою в судовому засідання та захисник чи обвинувачений не зверталися до суду з проханням надати їм час для ознайомлення з цим клопотанням.

При цьому, в судовому засіданні прокурор зазначила, що 09.01.2024 з власної електронної почти на електронну адресу захисника вона направила клопотання про продовження ОСОБА_9 строку запобіжного заходу, про що надала витяг з реєстру надісланих документів.

Вивчивши подане прокурором клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання, колегія суддів дійшла висновку, що зміст цього клопотання відповідає вимогам ст. 199 КПК України.

З огляду на вказане, враховуючи, що є достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали є такими, що не знайшли свого підтвердження.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні, а тому у задоволенні апеляційної скарги захисника необхідно відмовити.

Більше того, дія ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 закінчилася 09.03.2024.

Керуючись ст. 405, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 10 січня 2024 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4