Справа № 489/2265/22
Кримінальне провадження №1-кп/489/435/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 р. м. Миколаїв

Вступна частина

Ленінський районний суд м. Миколаєва, головуючий суддя ОСОБА_1

Секретар судового засідання ОСОБА_2

Кримінальне провадження 0000318 від 15.07.22.

Обвинувальний акт про вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України стосовно ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Полезне Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, не судимого, з середньою освітою, військовослужбовця за контрактом, мешканця АДРЕСА_1 .

Сторони: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції)

Мотивувальна частина

04.11.2016 ОСОБА_3 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2016 прийнято на військову службу за контрактом, строком на 3 роки, зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого навідника 1 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки цієї військової частини.

01.11.2018 наказом командира цієї військової частини ОСОБА_3 призначено на посаду старшого стрільця 1 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу1 мотопіхотної роти.

В подальшому, на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2019, 05.11.2020, командира військової частини НОМЕР_2 від 27.09.2021 ОСОБА_3 укладав однорічні контракти на проходження військової служби, останній раз з 05.11.2021 по 05.11.2022.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з 04.11.2016 року, тобто з моменту зарахування обвинуваченого ОСОБА_3 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу, та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Військова частин станом на березень 2022, залучена до здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії і знаходиться в районі ведення бойових дій на території Миколаївської області в складі створених (діючих) угруповань військ (сил) оборони держави, а особовий склад військової частини НОМЕР_1 , зокрема 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , виконують бойові завдання на лінії безпосереднього збройного зіткнення із супротивником.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це час період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно з п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби старшому солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, старший солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 49, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, старший солдат ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного військового злочину проти встановленого порядку несення військової служби.

29.03.2022 о 08 год. старший солдат ОСОБА_3 діючи умисно, в порушення вимог вищевказаного законодавств, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби в умовах воєнного стану самовільно залишив місце військової служби військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно перебував поза його межами за адресою свого проживання: АДРЕСА_3 , проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину. Разом з тим, 04.08.22 о 10 год. старший солдат ОСОБА_3 добровільно прибув до територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві та заявив про себе та вчинене ним кримінальне правопорушення

Цими діями Дрогащ вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби, вчиненому в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся, підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті. Суду пояснив, що є військовослужбовцем за контрактом. Після виходу з оточення під обстрілами на південному напрямку прибув за обставин викладених в обвинуваченні до військової частини за місцем її розташування ( АДРЕСА_2 ), і очікував відповідних наказів, але від керівництва частини він їх не дочекався і перебуваючи протягом тривалого часу під впливом стресу, поїхав додому. Однак через нетривалий час повідомив про себе органу досудового розслідування. Заявив суду, що бажає повернутись на дійсну військову службу, у зв`язку із чим просив суворо не карати.

Суд обмежився при дослідженні письмових доказів, документами щодо перевірки факту останнього контракту та самовільного залишення обвинуваченим військової частини, оскільки сторони їх не оспорювали.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності його позицій немає, а також йому зрозуміло, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є з`явлення із зізнанням до правоохоронних органів, щире каяття у вчиненому (виявилось у бажанні повернутись до виконання обов`язків військовослужбовця) та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлені.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України, належить до категорії тяжких злочинів, стан здоров`я обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого, а також дані про особу обвинуваченого.

Обвинувачений судимості не має, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має статус учасника бойових дій, щиро розкаявся у вчиненому.

З огляду на досудову доповідь, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі на певний строк.

З урахуванням вищезазначеного та щирого каяття, яке полягає у тому, що обвинувачений визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалась, маючи на меті продовжити службу у Збройних Силах України та належним чином виконувати обов`язки, спрямовані на відсіч та стримування збройної агресії російської федерації, з`явлення із зізнанням, активного сприяння у розкритті злочину, відсутності обтяжуючих обставин, даних про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, стосовно якого є висновком пробації про можливість незастосування покарання передбаченого санкцією статті, суд вважає за можливе, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, застосувати положення ч. 1 ст. 69 КК України та призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті особливої частини цього Кодексу за вказаний злочин, а також, призначивши остаточне покарання, застосувати ст. 58 КК України, враховуючи, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем за контрактом.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді службового обмеження буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Питання про судові витрати та речові докази не поставало.

Резолютивна частина

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України замінити ОСОБА_3 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі на службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням 10 (десяти) відсотків суми грошового забезпечення в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1