Дата документу 04.06.2024 Справа № 337/2104/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/777/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/2104/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.307 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 19 березня 2024 року (з урахуванням ухвали від 05 квітня 2024 року про внесення виправлення у вирок), яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований у АДРЕСА_1 ),

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

22.05.2022 року о 10 годині 44 хвилини, у приміщенні відділення №45 ТОВ «Нова Пошта» за адресою: м.Запоріжжя, вул.Василя Сергієнка, буд.13, ОСОБА_8 , будучи особою, раніше засудженою за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК, судимість за скоєння якого не знята та не погашена, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини PVP, в особливо великих розмірах та психотропної речовини амфетамін, в особливо великих розмірах, з метою подальшого збуту, діючи умисно, в порушення вимог ст.ст.25, 26, 27 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», отримав поштове відправлення №1324, в якому знаходились чотири поліетиленові зіп-пакети, заповнені кристалічною речовиною коричневого кольору, та поштове відправлення №0639, в якому знаходився поліетиленовий зіп-пакет з порошкоподібною речовиною світло-рожевого кольору, які став незаконно зберігати при собі, з метою їх подальшого незаконного збуту за винагороду.

Після чого, 22.05.2022 року о 12 годині 30 хвилин на ділянці місцевості, біля будинку №13 по вул.Василя Сергієнка в м.Запоріжжя ОСОБА_8 , перебуваючи у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, був зупинений працівниками поліції з метою перевірки наявності при собі заборонених речовин.

В подальшому, під час проведення огляду місця події, у період часу з 12-27 год. до 13-58 год. у ОСОБА_8 за його добровільною згодою в присутності понятих було оглянуто та вилучено чотири поліетиленові зіп-пакети, заповнені кристалічною речовиною коричневого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речову, обіг якої заборонено -1-феніл-2-піролідин-1-ілпентан-1-он (PVP), маса якого в перерахунку на основу складає 718,6520 г та віднесена до категорії психотропних речовин, обіг яких заборонено, та складає особливо великий розмір, та поліетиленовий зіп-пакет з порошкоподібною речовиною світло-рожевого кольору, яка містить у своєму складі психотропну речову, обіг якої обмежено - амфетамін, маса якого в перерахунку на основу складає 186,7130 г та віднесена до категорії психотропних речовин, обіг яких обмежено та складає особливо великий розмір.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.307 КК як незаконне придбання та зберігання психотропних та особливо небезпечних психотропних речовин з метою збуту, вчинені особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.309 КК, в особливо великих розмірах. Йому призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві приватної власності майна.

На підставі ст.71 КК до призначеного покарання частково приєднано частину невідбутого покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14.12.2021 року у виді 6 місяців позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві приватної власності майна.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, процесуальні витрати, скасування арешту майна та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив виправдати його та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що стороною обвинувачення сфабрикована та сфальсифікована справа проти нього. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у протоколі затримання є очевидні та істотні розбіжності, які підтверджують, що з моменту отримання посилок він не володів ніякими наркотичними чи психотропними речовинами. Так, у першому абзаці вказаного протоколу зазначено, що його було затримано фактично о 12:30 год., однак фабула вказує, що його фактичне затримання було об 11:00 год., що свідчить про незаконне утримання. Також згідно протоколу затримання у переліку вилучених речей не виявлено ніяких наркотичних або психотропних речовин. Відеофіксація під час його затримання з 11:00 год. відсутня, що вказує на факт незаконного утримання його з 11:00 год. до 12:30 год. При цьому згідно відеозапису з камер відеоспостереження з пошти він вийшов о 10:45 год. Крім того, відеофіксація під час його затримання була розпочата о 12:30 год. за відсутності захисника, а сам протокол затримання був складений лише о 16:07 год. (але відео відсутнє). Згідно протоколу огляду місця події огляд розпочато о 12:27 год., однак поняті вже о 12:20 год. були біля коробок посилок, які вже були відкриті, тобто поняті не були присутні під час їх відкриття, що викликає не тільки сумнів, а й повне упередження та фальсифікацію зі сторони правоохоронних органів. Крім того, поняті, які були присутні під час проведення огляду місця події, в той же день з 21:00 год. до 21:45 год. були допитані як свідки, що суперечить КПК, оскільки вони можуть бути допитані як свідки судом. Вказав, що свідок ОСОБА_9 надала під час досудового розслідування неправдиві та сумнівні свідчення. Доказ цьому є протокол допиту і той факт, що у суді при допиті вона його не впізнала та зазначила, що його зовсім не знає. Також зазначив, що свідок ОСОБА_9 була чомусь допитана свідком ОСОБА_10 , який є працівником опервідділу, де перебувало кримінальне провадження, що є порушенням норм КПК. Тобто ОСОБА_11 у вказаному провадженні був і свідком, і оперуповноваженим одночасно та є заінтересованою особою. Звернув увагу, що згідно показань ОСОБА_12 він та його співробітники з 08:00 год. вирушили до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що свідчить про те, що вони перебували там щонайменше 2 години. Згідно п.1 ч.1 ст.615 КПК службовим особам надана можливість використовувати мобільні засоби для фіксування процесуальних дій, але цього зроблено не було. Суд взяв до уваги показання свідка ОСОБА_13 в порядку ст.615 КПК, що суперечить науково-практичному коментарю КПК, в якому зазначено, що показання свідка на відео можуть бути використані, якщо відсутні обмеження ст.87 КПК.

Також обвинувачений просив під час апеляційного розгляду дослідити усі обставини.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК.

Свої вимоги мотивувала тим, що після затримання її підзахисного, час якого зазначено 12:30 год., були проведені обшуки за адресою мешкання ОСОБА_8 та у транспортному засобі, який перебував у його користуванні. Жодних доказів, які б підтверджували вину її підзахисного під час вказаних обшуків вилучено не було. При цьому зазначила, що станом на момент проведення обшуку, підстав які б свідчили про невідкладні випадки у відповідності до положень ч.3 ст.233 КПК не було. Суд поверхнево надав оцінку показам ОСОБА_8 щодо фактів незаконного тиску на нього з боку співробітників поліції до моменту затримання. Під час судового розгляду судом були порушені вимоги ст.23 КПК, а саме досліджено протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 27.05.2022 року та оглянуто відеозапис до нього. Не допитавши безпосередньо свідка ОСОБА_13 , суд порушив право обвинуваченого на перехресний допит. Суд не надав оцінки поясненням ОСОБА_8 , який пояснив, що свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 його обмовили. Вказала, що в судовому засіданні не був досліджений відеозапис затримання ОСОБА_8 . Зазначила, що доказ на підтвердження неодноразового поповнення карткового рахунку ОСОБА_8 за період з 01.01.2022 року по 22.05.2022 року не має відношення до висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, оскільки ОСОБА_8 не інкриміновано будь-яких епізодів у вказаний період. Вважала, що судом невірно зроблено висновок щодо надання оцінки доводам захисника про необхідність визнання недопустимим доказом інформації, наявної на диску, який є додатком до протоколу тимчасового доступу, отриманої від ТОВ «УніверсалБанк». Також зазначила, що ОСОБА_8 фактично було затримано о 10-45 год., що підтверджується протоколом огляду місця події, однак його не було забезпечено захистом. Вказала, що надані стороною обвинувачення докази не містять жодних даних, які б у своїй сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводили, що обвинувачений ОСОБА_8 мав на меті збут наркотичних речовин.

В запереченнях на апеляційні скарги прокурор просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг та наполягали на їх задоволенні; прокурора, яка висловила заперечення проти скарг та просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Частиною 1 статті 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах.

Оцінка доказів, згідно зі ст.94 КПК, є виключно компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.

Свій висновок щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні передбаченого ч.3 ст.307 КК кримінального правопорушення, суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

В основу обвинувального вироку суд першої інстанції обґрунтовано поклав показання свідків, а також дані, які були встановлені із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових та речових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених місцевим судом.

При цьому суд у вироку навів переконливі мотиви, з яких підстав він не приймає до уваги показання обвинуваченого, з огляду на те, що вони спростовуються послідовними та детальними показаннями свідків та письмовими доказами, які узгоджуються між собою та суперечать показанням обвинуваченого.

Апеляційним судом встановлено, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку, і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, доведеність його вини у вчиненні цього злочину та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Доводи обвинуваченого про те, що справа проти нього сфабрикована та сфальсифікована стороною обвинувачення, є надуманими.

Судова колегія знаходить неспроможним довод обвинуваченого про факт його незаконного утримання у період часу з 11:00 год. до 12:30 год., виходячи з наступного.

Так, посилання обвинуваченого на те, що згідно фабули, викладеної у протоколі затримання, його було затримано об 11:00 год., не відповідає дійсності, оскільки зміст протоколу чітко вказує про те, що об 11:00 год. ОСОБА_8 було зупинено працівниками поліції, а не затримано, тоді як фактично ОСОБА_8 було затримано о 12:30 год.

Згідно відеозапису, який є додатком до протоколу огляду місця події від 22.05.2022 року розпочатого о 12:27 год., вбачається, що ОСОБА_8 не був обмежений у вільному пересуванні та силою або через підкорення наказу не був змушений залишатися поряд із уповноваженою службовою особою, про що зокрема свідчить його вільне переміщення по місцю події, спілкування з її учасниками, що спростовує версію обвинуваченого про його затримання об 11:00 год.

Колегія суддів зауважує, що зупинка ОСОБА_8 працівниками поліції та подальше обмеження його пересування до приїзду слідчо-оперативної групи відповідає положенням ст.31 закону України «Про Національну поліцію», якою визначено види превентивних заходів, які можуть застосовуватись поліцейськими.

Твердження обвинуваченого про відсутність відеофіксації під час його затримання з 11:00 год. є неприйнятними, оскільки ОСОБА_8 на цей час ще на мав статусу затриманої особи.

Посилання сторони захисту на те, що відеофіксація під час його затримання була розпочата о 12:30 год. за відсутності захисника є помилковим, оскільки в період часу з 12:27 год. до 13:58 год. здійснювалась відеофіксація огляду місця події, а не затримання ОСОБА_8 . В свою чергу, положення ст.ст.223, 237 КПК не вимагають обов`язкової участі захисника під час проведення огляду місця події.

Щодо складення протоколу затримання ОСОБА_8 лише о 16:07 год., про що зазначав обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, судова колегія зазначає, що норма ст.208 КПК не вимагає складання протоколу затримання негайно в ході затримання. Такий протокол має бути складений як тільки це стане практично можливим. Про наведене свідчить і вказівка в ч.5 ст.208 КПК стосовно того, що в протоколі затримання, крім часу складання протоколу, має зазначатися місце, дата і точний час затримання відповідно до положень ст.209 цього Кодексу.

Відсутність відеозапису затримання, на що звернуто увагу стороною захисту в апеляційних скаргах, не свідчить про нездійснення відеофіксації вказаної слідчої дії, оскільки зі змісту протоколу вбачається, що слідча дія фіксувалась технічними засобами, зокрема відеокамерою Panasonic HC-V260, в якості понятих були залучені особи ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав стверджувати про істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, оскільки неможливість відтворення відеозапису проведення вказаної слідчої дії не свідчить про недопустимість протоколу затримання у розумінні статті 94 цього Кодексу.

Твердження обвинуваченого про те, що коробки з посилками були відкриті до початку проведення огляду місця події та поняті не були присутні під час їх відкриття є надуманим, оскільки з відеозапису, який є додатком до протоколу огляду місця події, вбачається, що розпакування посилок відбувалось у присутності понятих.

Довод обвинуваченого про те, що присутні під час огляду місця події поняті в той же день були допитані як свідки, що суперечить КПК, оскільки вони можуть бути допитані як свідки судом, колегія суддів вважає неприйнятним, оскільки суд у вироку не посилався на протоколи допиту свідків під час досудового розслідування, натомість суд у відповідності до положень ч.4 ст.95 КПК безпосередньо допитав свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які були присутні у якості понятих під час проведення ряду слідчих дій, та обґрунтовано поклав їх показання в основу обвинувального вироку.

З цих же підстав є неприйнятними й доводи обвинуваченого про те, що свідок ОСОБА_9 під час досудового розслідування надала неправдиві та сумнівні свідчення.

Твердження обвинуваченого, що під час допиту в суді першої інстанції свідок ОСОБА_9 не впізнала його, є безпідставним, оскільки місцевий суд не брав до уваги показання вказаного свідка в обґрунтування провини обвинуваченого, оскільки її покази не доводять жодної обставини, встановленої судом.

Посилання обвинуваченого на те, що свідок ОСОБА_9 була допитана оперуповноваженим ОСОБА_17 , який у вказаному провадженні також був і свідком, тобто є заінтересованою особою, що є порушенням норм КПК, є безґрунтовним, оскільки норми кримінального процесуального законодавства не містять заборони щодо допиту судом у якості свідків працівників правоохоронних органів, які здійснювали досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Посилання ОСОБА_8 на недотримання положень п.1 ч.1 ст.615 КПК (не фіксування співробітниками поліції за допомогою мобільних засобів процесуальних дій в момент відпрацювання інформації щодо можливого отримання особою через доставку Нової пошти наркотичних засобів), є помилковим, оскільки положення вказаної статті застосовуються у випадку відсутності можливості складання процесуальних документів про хід і результати проведення слідчих (розшукових) дій чи інших процесуальних дій. Натомість з показань свідка ОСОБА_17 (оперуповноваженого, який разом з ОСОБА_18 та ОСОБА_19 відпрацьовували службову інформацію) вбачається, що жодних процесуальних дій до приїзду слідчо-оперативної групи ними не здійснювалось, обмежувальні заходи до ОСОБА_8 не застосовувались.

Щодо необґрунтованого, на думку апелянтів, взяття судом до уваги показань свідка ОСОБА_13 , наданих нею в порядку ст.615 КПК, колегія суддів зазначає наступне.

Кримінальним процесуальним кодексом України визначено порядок отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадження, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч.1, 2 ст.23, ст.224 КПК).

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст.615 КПК.

У свою чергу частиною 11 статті 615 КПК визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

Так, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року на території України з 24.02.2022 року введено воєнний стан, дію якого в подальшому неодноразово продовжено, станом на теперішній момент дію воєнного стану не скасовано.

Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження свідка ОСОБА_13 було допитано із застосуванням технічних засобів фіксації, а саме відеофіксації за допомогою відеокамери.

В матеріалах кримінального провадження наявна інформація Адміністрації Державної прикордонної служби України, відповідно до якої свідок ОСОБА_13 12.11.2022 року виїхала за межі України через пункт пропуску «Угринів», що унеможливлює її допит у судовому засіданні, а тому суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання свідка ОСОБА_13 , надані нею в порядку ч.11 ст.615 КПК.

Доводи захисника про відсутність підстав, які б свідчили про невідкладні випадки у відповідності до положень ч.3 ст.233 КПК щодо необхідності проведення обшуків за адресою мешкання ОСОБА_8 та у транспортному засобі, який перебував у його користуванні, є непереконливими, оскільки невідкладність та першочерговість проведення вказаних слідчих дій полягала у необхідності відшукання речей, які могли мати відношення до скоєного злочину, у тому числі й наркотичних засобів та психотропних речовин, обіг яких заборонено. В подальшому проведені обшуки були узаконені органом досудового розслідування шляхом звернення до слідчого судді з відповідними клопотаннями про надання дозволу на проведення обшуків.

Твердження захисника про те, що суд надав поверхневу оцінку показам ОСОБА_8 щодо фактів незаконного тиску на нього з боку співробітників поліції до моменту його затримання є голослівними та такими, що не підтверджені жодними доказами.

З цього приводу судова колегія наголошує, що на незаконність дій працівників поліції ОСОБА_8 та його захисники не повідомляли ні на стадії досудового розслідування, ні під час судового провадження до самої стадії вирішення питання щодо можливості завершення з`ясування обставин по справі та перевірки їх доказами.

Натомість з дослідженого в суді першої інстанції протоколу огляду місця події від 22.05.2022 року з додатками, зокрема відеозапису проведення даної слідчої дії, встановлено, що ОСОБА_8 добровільно надав для огляду працівникам поліції наявні при ньому дві посилки, отримані на Новій пошті, та власний мобільний телефон, назвавши паролі доступу до нього та до окремих застосунків. Також із вказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_8 в подальшому добровільно, без примусу перебував під час огляду слідчо-оперативною групою цих відправлень, про що, зокрема свідчить його вільне переміщення по місцю події, спілкування з її учасниками, що, на переконання колегії суддів, було б неможливе після залякувань ОСОБА_8 та застосування до нього фізичної сили (примусу).

Зміст протоколу затримання ОСОБА_8 засвідчує, що останній в присутності захисника пояснив, що розуміє свої права та відмовився від дачі пояснень на підставі ст.63 Конституції України, зазначений протокол підписаний без зауважень.

Під час розгляду клопотань про застосування та зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 слідчому судді жодних скарг на своє незаконне затримання також не висловлював.

До того ж з метою перевірки інформації, повідомленої ОСОБА_8 з приводу незаконних дій відносно нього з боку правоохоронних органів, судом першої інстанції ставилось на обговорення вказане питання, однак учасники провадження вважали проведення такої перевірки недоцільним.

За таких обставин такі доводи сторони захисту є способом захисту з метою уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на ненадання судом оцінки поясненням ОСОБА_8 про те, що свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 його обмовили є неспроможними, оскільки вказані свідки надавали показання під присягою, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а тому відсутні підстави вважати, що вказані свідки обмовили обвинуваченого або надали неправдиві покази щодо нього.

Щодо тверджень захисника про те, що доказ на підтвердження неодноразового поповнення карткового рахунку ОСОБА_8 за період з 01.01.2022 року по 22.05.2022 року не має відношення до висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, оскільки йому не інкриміновано будь-яких епізодів у вказаний період, судова колегія зазначає, що довідка-інформація про рух грошових коштів по платіжній картці ОСОБА_8 була проаналізована, зокрема в контексті підтвердження того, що 21.05.2022 року о 17:33 год. відбулося поповнення картки ОСОБА_8 на суму 1000 грн. (cashdaz-A2C), що узгоджується з наявною перепискою в мессенжері «Telegram» (повна назва « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») між ОСОБА_8 та абонентом на ім`я « ОСОБА_20 » з приводу отримання відправлень з « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зазначення ОСОБА_8 про відсутність грошей на отримання посилок та прохання надіслати йому на карту 1000 грн., отримання обвинуваченим завдання щодо фасування отриманого з урахуванням ваги та умов оплати праці. Також з зазначеної довідки вбачається, що 22.05.2022 року о 10:17 год. відбулося списання з карти за послуги Укрнафта (авто) та о 10:44 год. за послуги «Нової пошти». Крім того, з вказаної довідки про рух коштів вбачається, що 21.05.2022 року о 16:08 год. від ОСОБА_21 відбулося перерахування 50 грн., а о 19:27 грн. вже ОСОБА_8 перерахував ОСОБА_14 100 грн., відповідні перерахування мали місце 18, 19, 23 квітня та в інші дати, що спростовує доводи обвинуваченого про те, що ОСОБА_14 оговорює його, оскільки між ними склалися неприязні відносини з приводу квартплати та з березня 2022 року вони перестали спілкуватися.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що захисник, посилаючись в апеляційній скарзі, що судом невірно зроблено висновок щодо надання оцінки доводам захисника про необхідність визнання недопустимим доказом інформації, наявної на диску, який є додатком до протоколу тимчасового доступу, отриманої від ТОВ «УніверсалБанк», не навела у чому саме полягає невірність таких висновків.

Відповідаючи на доводи захисника про те, що надані стороною обвинувачення докази не містять жодних даних, які б у своїй сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводили, що обвинувачений ОСОБА_8 мав на меті збут наркотичних речовин, колегія суддів звертає увагу на положення п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року №4 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», згідно якого про наявність в діях особи умислу на збут наркотичних засобів, може свідчити, з-поміж іншого, великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх; тощо.

Аналогічні висновки були зроблені Верховним Судом у постановах №642/5974/18 (провадження №51-3676км20) від 01.04.2021 року, №310/9084/19, (провадження №51-6301км20) від 08.07.2021 року, №310/9371/19 (провадження №51-3255км21) від 02.12.2021 року, №161/14636/21 (провадження №51-2472км22) від 13.02.2023 року.

Так, відповідно до протоколу огляду від 22 травня 2022 року, під час проведення якого вилучено психотропні речовини, вбачається, що психотропні речовини були розділені за посилками відповідно до виду речовини.

Допитана в порядку ч.11 ст.615 КПК свідок ОСОБА_13 пояснювала, що раніше з ОСОБА_8 вона займалася збутом психотропних речовин СК, вироком Хортицького районного суду від 8 грудня 2021 року ОСОБА_8 був засуджений за зберігання особливо небезпечної речовини PVP та психотропної речовини амфетамін, у листуванні з « ОСОБА_20 » ОСОБА_8 повідомляв про те, що він пакує СК (синтетичний наркотик групи амфетамінів з психостимулюючим ефектом, що викликає швидке звикання), під час огляду місця події у ОСОБА_8 було вилучено саме амфетамін та PVP.

Свідок ОСОБА_14 під час допиту в суді першої інстанції поясняв, що за місцем спільного мешкання, у своїй кімнаті обвинувачений фасував речовини у малі зіп-пакети, що він бачив на власні очі та що стало приводом конфлікту між ними, а також до проведення обшуку він особисто на прохання обвинуваченого викинув у сміття з його кімнати ваги, пусті зіп-пакети та ізострічку різних кольорів.

Крім того, загальна кількість вилучених у ОСОБА_8 психотропних речовин вочевидь значно перевищує потреби однієї особи у їх власному вживанні, що свідчить про те, що обвинувачений мав на меті саме збут наркотичних речовин.

За таких обставин колегія суддів вважає доведеним поза розумним сумнівом, що ОСОБА_8 , отримуючи посилки на Новій пошті, був достеменно обізнаний з їхнім змістом, про що свідчить листування з мессенжері «Telegram» (повна назва « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») із абонентом « ІНФОРМАЦІЯ_4 », в якому останній довідався про контакти особи на ім`я « ОСОБА_20 », зазначивши, що працює у них «складом». Подальше смс-листування 20-22 травня 2022 з особою на ім`я « ОСОБА_20 » свідчить про необхідність отримання двох надісланих посилок з «Нової пошти», при цьому ОСОБА_8 зазначає, що не має грошей, просить надіслати йому на карту НОМЕР_1 1000 грн., після чого о 17:38 год. зазначає, що гроші отримав, завтра заїде на заправку, а потім за отриманням посилок. Як вбачається з інформації по платіжній пластиковій картці № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , 21 травня 2022 року о 17:33 год. відбулося поповнення картки на 1000 грн. (cashdaz-A2C), а 22 травня 2022 року о 10:17 год. відбулося списання з карти за послуги Укрнафти за заправку авто та о 10:44 год. були сплачені послуги «Нової пошти». При цьому, при отриманні вказаних посилок, обвинуваченим сплачено за їх доставку власним коштом, без перевірки їхнього змісту.

Зазначення в якості отримувача посилок особи жіночої статі не спростовує провину ОСОБА_8 , оскільки за правилами «Нової пошти» дозволено видавати посилки у разі надання отримувачем картки клієнта навіть на іншу особу, про що пояснила під час допиту в суді свідок ОСОБА_22 , яка є працівником відділення «Нової пошти» № НОМЕР_2 .

Листування в мессенжері «Nicegram : Al чат для Telegram» в мобільному телефоні, що був вилучений у ОСОБА_8 , від особи жіночої статі цілком узгоджується з показами свідка ОСОБА_13 , які місцевий суд використав як доказ у відповідності до положень ч.11 ст.615 КПК, яка під відеозапис пояснила, що раніше вона з ОСОБА_8 займалася розкладкою наркотиків; у «Телеграмі», наявний чат «Моллі», у якому ОСОБА_8 вів переписку з її телефону, тобто як ОСОБА_23 , оскільки його телефон був розбитий; з жовтня-листопада 2021 року між нею та ОСОБА_8 погіршилися відносини, вона не бажала займатися збутом наркотиків, погодилася ОСОБА_8 віддати свій аккаунт, тому ОСОБА_24 продовжував працювати під її аккаунтом. Додаток ОСОБА_25 був на її старому телефоні, який вона віддала ОСОБА_26 . Чому посилка була адресована на її ім`я, пояснити не може, припускає, що вона є єдиною, з ким він спілкувався з цього приводу. На роботу ОСОБА_27 влаштувався з її аккаунту, як ОСОБА_28 , усе спілкування вів від імені Альони. Своїх даних він не давав, мотивуючи тим, щоб думали, що працює дівчинка, для неї будуть пільги.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції надав вичерпні відповіді на доводи, аналогічні тим, що викладені в апеляційних скаргах сторони захисту. Зазначені у вироку мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів вбачає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Отже, правильно проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч.3 ст.307 КК кримінального правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваному вироку. Доводи апеляційних скарг даних висновків суду не спростовують.

Що стосується клопотання обвинуваченого про повторне дослідження доказів у справі, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Таким чином, норми ч.3 ст.404 КПК зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями. Сама по собі незгода обвинуваченого із висновками суду, зробленим на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч.3 ст.404 КПК (постанова Верховного Суду від 02 вересня 2020 року справа №591/4742/16-к, провадження №51-1733 км 19).

Обвинувачений, заявляючи вимогу про повторне дослідження апеляційним судом доказів, не вказав на конкретні порушення, допущені районним судом при дослідженні окремих доказів чи на неповноту такого дослідження та не навів відповідного обґрунтування в цій частині. Зазначене свідчить про відсутність обґрунтованого клопотання обвинуваченого щодо повторного дослідження доказів.

У своїй постанові від 21 грудня 2022 року справа №759/5737/17 (провадження №51-2899км20) Верховний Суд зазначив, що за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенню ч.3 ст.404 КПК, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

Крім того, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, сама наявність клопотання про повторне дослідження того чи іншого доказу не зобов`язує апеляційний суд досліджувати всю сукупність доказів, оцінених місцевим судом. У разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засад безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, він не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції (постанови Верховного Суду від 10.10.2019 року справа №415/5296/15-к (провадження №51-2177км19); від 01.10.2019 року справа №754/1780/17 (провадження №51-10118км18); від 23.11.2020 року справа №357/18489/13-к (провадження №51-4003км20); від 16.09.2020 року справа №640/3526/16-к (провадження №51-2137км20); від 19.10.2021 року справа №442/506/17 (провадження №51-3897км21); від 17.08.2021 року справа №484/1376/18 (провадження №51-3490км21); від 12.12.2022 року справа 521/165/17 (провадження №51-365км22); від 24.11.2022 року справа №445/836/21 (провадження №51-1748км22); від 16.11.2022 року справа №159/3544/19 (провадження №51-1837км21); від 13.09.2023 року справа №337/1446/17 (провадження №51-3173км23); від 25.05.2023 року справа №154/2277/17 (провадження №51-5746км20) та інші).

Отже за відсутності аргументованих доводів обвинуваченого щодо необхідності дослідження доказів, колегія суддів не встановила достатніх підстав, передбачених ст.404 КПК, для повторного дослідження доказів, а відтак і підстав для задоволення відповідного клопотання обвинуваченого. При цьому колегія суддів не встановила жодних порушень при дослідженні судом доказів чи неповноти такого дослідження та іншу оцінку доказам, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, не надавала.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли б перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 19 березня 2024 року (з урахуванням ухвали від 05 квітня 2024 року про внесення виправлення у вирок) щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4