ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/325/24 Справа № 700/947/23 Категорія: ч. 1 ст. 286-1 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року м. Черкаси Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Тальнівського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Лисянського райсуду Черкаської обл. від 17.01.2024 р. у кримінальному провадженні № 0000998 від 22.07.2023 р.,

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_7 , який народи-

вся 20.01.2000 р. у с. Будище Лисянського р-ну

Черкаської обл., українець, громадянин Укра-

їни, має загальну середню освіту, раніше не су-

димий, є особа з інвалідністю ІІ групи, інвалі-

дність пов`язана з захистом Батьківщини, уча-

сник бойових дій, не працює, зареєстрований

АДРЕСА_1 , проживає

АДРЕСА_2 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2861 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання один день перебування його затриманим згідно протоколу затримання від 22.07.2023 р.

Строк відбуття покарання необхідно рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді нічного домашнього арешту, згідно ухвали суду від 3.01.2024 р., залишений до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертиз у сумі 4780 грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 залишений без розгляду.

Питання про речові докази судом вирішені відповідно до КПК України.

Вироком суду встановлено, що 22.07.2023 р. приблизно в 00 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним мотоциклом невстановленої марки та моделі, рухаючись зі швидкістю близько 60 км/годину по проїжджій частині вул. Миру в с. Хижинці Звенигородського р-ну Черкаської обл., в напрямку від с. Писарівка до с. Журжинці Звенигородського р-ну Черкаської обл., на заокругленні дорожнього полотна праворуч, відносно його напрямку руху, біля перехрестя вул. Миру та вул. Чернікова, діючи в порушення вимог п. 12.1. ПДР України, затверджених ПКМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР України), відповідно до якого під час вибору у встановлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, діючи в порушення вимог п. 12.4. ПДР України, відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год, здійснив з`їзд з проїзної частини ліворуч, відносно напрямку свого руху, де на узбіччі здійснив наїзд на перешкоду метало-бетонну електроопору. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажирка мотоцикла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому лівої променевої кістки та закритого перелому лівої променевої кістки зі зміщенням, закритого перелому середньої третини лівої великогомілкової кістки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_7 , а саме вимог п. п. 12.1. та 12.4. ПДР України, перебувають в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості у потерпілої ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 2861 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор Тальнівського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Під час апеляційного розгляду просив дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Апелянт просить ухвалити в цій частині новий обвинувальний вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та засудити за ч. 1 ст. 2861 КК України до 1 року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В решті вирок просить залишити без змін.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, полягає в тому, що санкцією ч. 1 ст. 2861 КК України передбачено, що вказане кримінальне правопорушення карається позбавленням волі на строк до 3 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від 3 до 5 років.

Як вбачається зі змісту вироку, суд, всупереч вимогам ст. 65 КК України, помилково прийшов до переконання про недоцільність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, незважаючи на те, що санкцією ч. 1 ст. 2861 КК України його визначено як безальтернативне та обов`язкове для застосування під час призначення покарання за вчинення цього кримінального правопорушення.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність призвело до призначення покарання, яке є невідповідним ступеню тяжкості та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Виходячи з наведених обставин, суд під час ухвалення вироку та призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, а саме: не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Законний представник потерпілої ОСОБА_10 та потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явились, надіслали суду клопотання про розгляд справи без їхньої участі (а. пр. 223-226). Клопотань про відкладення розгляду провадження стосовно ОСОБА_7 не подавали.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила задовольнити її із вказаних у ній мотивів, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважав, що таким чином йому може бути призначене занадто суворе покарання, дослідивши характеризуючи матеріали на обвинуваченого ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Так, відповідно до змісту вироку, обвинувачений ОСОБА_7 під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції повністю визнав свою вину і розкаявся у вчиненому. З огляду на це, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися.

З урахуванням того, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, окрім того прокурор в апеляційній скарзі не оскаржує обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини, кваліфікацію діяння, а інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

У зв`язку з цим апеляційним судом вказаний вирок перевіряється лише в частині законності та правильності призначеного покарання.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині не призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, на переконання суду апеляційної інстанції, є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно санкції ч. 1 ст. 2861 КК України, вказане кримінальне правопорушення карається позбавленням волі на строк до 3 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від 3 до 5 років.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2861 КК України та призначив йому основне покарання у виді 1 року позбавлення волі, але не призначив додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами, що є обов`язковим та безальтернативним, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Посилання суду на ст. 69 КК України чи іншу норму кримінального закону як на підставу для не призначення додаткового покарання у вироку відсутні.

За таких обставин, апеляційні вимоги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є законними та обґрунтованими.

Призначивши ОСОБА_7 покарання без призначення обов`язкового додаткового покарання, суд першої інстанції допустив неправильне застосування кримінального закону, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 та п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України тягне за собою скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення апеляційним судом нового вироку.

Відповідно до ст. ст. 50 та 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, врахував його тяжкість, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, характеристику особи обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнав його щире каяття, активне сприяння у розкритті злочинів, повне відшкодування шкоди потерпілій.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Стосовно відомостей про особу винного ОСОБА_7 , то апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, є особою з інвалідністю внаслідок поранення, пов`язаного з захистом Батьківщини, учасником бойових дій. За місцем проживання обвинувачений ОСОБА_7 характеризується позитивно. Згідно довідок з КНП «Лисянська територіальна лікарня» Лисянської селищної ради Черкаської обл. ОСОБА_7 у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває.

З огляду на викладене апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону, що полягає у не призначенні обов`язкового додаткового покарання, тому вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Зважаючи на наведене, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання та постановлення нового вироку в цій частині, яким ОСОБА_7 необхідно засудити до реальної міри покарання та з призначенням покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

За таких обставин, враховуючи принципи законності, справедливості та обґрунтованості покарання, апеляційний суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 2861 КК України, у виді мінімального покарання в межах цієї санкції - 1 року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На переконання апеляційного суду, саме таке покарання у виді реального відбуття покарання і саме на такий строк буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Посилання прокурора в апеляції на м`якість призначеного покарання апеляційний суд вважає не доречними, тому що це стало наслідком порушення судом вимог кримінального закону при призначенні додаткового покарання і саме це має бути виправлене під час апеляційного перегляду судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вимоги апеляційної скарги прокурора ОСОБА_11 підлягають задоволенню, а вирок суду - скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413 та 420 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Лисянського райсуду Черкаської обл. від 17.01.2024 р. стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 визнати винним за ч. 1 ст. 2861 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Початок строку відбуття покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання. Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання один день перебування його затриманим згідно протоколу затримання від 22.07.2023 р.

В решті вирок залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора Тальнівського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок суду може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді