УХВАЛА

26 березня 2024 року

м. Київ

справа № 741/133/21

провадження № 51-1545 ск 24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 26 лютого 2024 року,

установила:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши подану касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні не було додержано положень п. 4 ч. 2, ч. 5 цієї статті.

Згідно з положеннями закону в касаційній скарзі має бути зазначено правове обґрунтування заявлених вимог, адже суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами саме норм права і наділений повноваженнями скасувати чи змінити оспорювані рішення виключно на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК.

Зазначене при зверненні до Верховного Суду захисник залишив поза увагою.

За змістом поданої скарги, у ній сторона захисту не погоджується з призначеним ОСОБА_5 покаранням, яке вважає занадто суворим через те, що його належить відбувати реально.

Однак усупереч законодавчим приписам у касаційній скарзі не наведено обґрунтування явної несправедливості обраного засудженому заходу примусу, як це передбачено ст. 414 КПК, з урахуванням особливостей застосування інституту умовного звільнення (ст. 75 Кримінального кодексу України (далі - КК) та дискреційних повноважень суду.

Також скаржником не викладено доводів, котрі з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, обсягу й характеру суспільно небезпечних дій, свідчили би про недодержання судами першої та апеляційної інстанцій статей 50, 65 КК, якими серед іншого визначено, що покарання має на меті запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими й іншими особами.

Крім того, попри те, що вирок переглядався в порядку апеляційної процедури, в скарзі не наведено доводів на підтвердження допущення судом апеляційної інстанції таких порушень норм права, які з урахуванням статей 370, 412, 419 КПК перешкодили чи могли перешкодити йому ухвалити законне рішення.

Таким чином, не зазначено й обґрунтування необхідності зміни вироку й ухвали на підставі п. 3 ч.1 ст. 438 КПК.

Водночас захисником не додано до скарги копій оскаржених судових рішень, засвідчених належним чином, як це передбачено Інструкцією з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року № 814 (у редакції наказу від 17 жовтня 2023 року №485) або п. 5.26 ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації, що стає на заваді реалізації положень статей 428, 430 КПК.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Що стосується зупинення виконання вироку, то за правилами ст. 430 КПК це питання вирішується після відкриття касаційного провадження.

Ураховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 26 лютого 2024 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6