печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2768/24-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

особи, яка подала клопотання, адвоката: не з`явився,

прокурора: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/57481/23-к від 18.12.2023 року в рамках кримінального провадження № 0000994 від 30.05.2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді в інтересах ОСОБА_4 з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/57481/23-к від 18.12.2023 року в рамках кримінального провадження №0000994 від 30.05.2023 року, на вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 грошові кошти в сумі 31 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування клопотання адвокат ОСОБА_3 зазначає, що арешт майна є незаконним та таким, що порушує права ОСОБА_4 . В ухвалі не наведено обгрунтування яким чином грошові кошти можуть бути використані як докази або підтвердження набуття їх внаслідок вчинення кримінального провадження. У ОСОБА_4 відсутній процесуальний статус у кримінальному провадженні № 0000994, з яким закон пов?язує можливість накладення арешту на її майно, а у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Про належність грошових коштів 31000,00 гривен саме ОСОБА_4 вона повідомляла слідчому під час обшуку її кімнати 01 грудня 2023 року та при допиті її в якості свідка . Ці грошові кошти були вилучені в кімнаті, яку ОСОБА_4 орендує одна, з її особистого гаманця, який знаходився в жіночій сумці та є її накопиченими коштами, які вона зібрала під час роботи в Ощадбанку, де отримувала заробітною плату в середньому в розмір 25 000,00 грн. в місяць. Це були її останні грошові кошти відкладені для оплати орендованої кімнати, купівлі їжі та інших життєво необхідних речей.

В судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явилася; про день, час, місце розгляду клопотання повідомлена належним чином, на адресу суду подала заяву про розгляд клопотання за її відсутності, вимоги клопотання підтримала та просила задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду клопотання повідомлений належним чином. На адресу суду надійшла заява про розгляд клопотання за його відсутності, щодо задоволення клопотання заперечував.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті доводів та вимог клопотання за відсутності в судовому засіданні особи, яка подала клопотання, та прокурора, на підставі наявних матеріалів.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши матеріали клопотання, копію матеріалів кримінального провадження подані прокурором, слідчий суддя прийшов до нами упни висновків.

Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000994, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва 18.12.2023 року № 757/37481/23 задоволено клопотання прокурора 3 відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримки обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та накладено арешт на майно, тимчасово вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі, на грошові кошти в сумі 107 000 грн. купюрами по 1000 грн., які належать ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За змістом протоколу обшуку від 01.12.2023 року в ході його проведення серед іншого було вилучено 31 (тридцять одну) купюру номіналом 1000 (одній тисячі) гривень, що були виявлені виявлені у кімнаті, яку займає ОСОБА_4 та 76 (сімдесят шість) купюр номіналом по 1000 (одній тисячі) гривень, виявлені у кімнаті ОСОБА_6 . Загалом вилучено 107000 грн , які поміщено до сейф пакету PSP1450692.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у ОСОБА_4 , як у власника вилученого майна, права на звернення із вказаним клопотанням в порядку ст. 174 КПК України.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу .

З ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва №757/57481/23-к від 18.12.2023 вбачається, що арешт на вилучене майно було накладено з метою збереження речових доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України речові докази є одним із процесуальних джерел доказів.

За положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Частина 1 ст. 98 КПК України регламентує, що речовими доказами є матеріальні об?єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об?єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом. З наведеного вбачається, що необхідність накладання арешту на майно існує тоді, коли з наявних у справі документів можна чітко встановити, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт безпосередньо стосується розслідуваного кримінального правопорушення, та що такий арешт сприятиме швидкому, повному, неупередженому розслідуванню кримінального правопорушення і судового розгляду.

У розумінні ст. 98 КПК України предмети, що були об?єктом кримінально протиправних дій - це конкретні об?єкти матеріального світу, на які спрямовано кримінально протиправне посягання.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також за умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.

Принцип змагальності як один із фундаментальних принципів судочинства

закріплений в статті 7, 10, 22 КПК України і спрямований на забезпечення рівних процесуальних можливостей доведення власної позиції для кожного з учасників процесу.

Принцип змагальності процесу спрямований насамперед на з`ясування всіх обставини справи шляхом дослідження судом поданих доказів (пояснень) сторонами або іншими суб`єктами, але лише в межах судового процесу.

Так, в обґрунтування клопотання про скасування арешту майна адвокатом ОСОБА_3 надано копію протоколу обшуку від 01.12.2024 року, в якому зафіксовано факт вилучення купюр номіналом по 1000 грн. в кількості 31 штука, на загальну суму 31 000 грн. у ОСОБА_4 .

Також, подано відомості з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відносно ОСОБА_4 , в ході дослідження яких слідчим суддею встановлено наявність у останньої законного джерела доходу за період 2018-2023 роки. При цьому, судом встановлено, що заявлена адвокатом ОСОБА_3 сума заощаджень ОСОБА_4 відповідає отримуваним нею доходам.

На противагу наданим адвокатом ОСОБА_3 доказів, стороною обвинувачення не було подано слідчому судді належних доказів на підтвердження того факту, що вилучені у ОСОБА_4 грошові кошти визнано речовим доказом у кримінальному провадження, що останні були набуті кримінально-протиправним шляхом, зберегли на собі сліди вчинення злочину та відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України для речових доказів, та доказів наявності у ОСОБА_4 процесуального статусу підозрюваної.

Відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Оцінюючи вищевказані обставини в їх сукупності та враховуючи, що в судовому зсіданні прокурором не було надано додаткових достатніх та допустимих, в розумінні положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України, доказів щодо необхідності подальшого застосування такого запобіжного заходу як арешт майна, на противагу чому стороною захисту наведено достатньо вагомі та обґрунтовані підстави для його скасування, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні підстав, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, у зв`язку з чим клопотання про скасування арешту майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 107, 170, 174, 307, 309, 532 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/57481/23-к від 18.12.2023 року в рамках кримінального провадження № 0000994 від 30.05.2023 року, - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/57481/23-к від 18.12.2023 року на грошові кошти, які вилучені 01.12.2023 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 31000 (тридцять одна тисяча) гривень (купюрами номіналом по 1000 в кількості 31 штука).

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1