Справа № 686/9433/24
Провадження № 1-кс/686/5581/24
У Х В А Л А
28 червня 2024 року м. Хмельницький
В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що ОСОБА_4 , у невстановлений час, в період 2017-2024 років, перебуваючи у невстановленому місці, діючи за попередньою змовою із невстановленими на даний час особами, підробив розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації від 24.11.2017 за №539/2017-р «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_4 на території Лісовогринівецької сільської ради за межами с. Стуфчинці» та розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації від 24.11.2017 за №540/2017-р «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_4 на території Захаровецької сільської ради»
Відповідно до наявної в матеріалах кримінального провадження інформації встановлено, що ОСОБА_4 з питання виділення йому земельних ділянок до Хмельницької районної державної адміністрації впродовж 2016-2017 років не звертався. Рішення про виділення земельних ділянок ОСОБА_4 адміністрацією не приймалося (лист Хмельницької РВА від 22.03.2024 за №91/06-12/2024).
У зв`язку із цим, до клопотання долучено відповідну постанову слідчого СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_8 від 01.04.2024 про визнання вказаних земельних ділянок як речового доказу, які являються речовими доказами і наразі, а також наведено відповідні підстави та мету накладення арешту на земельні ділянки.
Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що воно підлягає поверненню прокурору з таких підстав.
Згідно з ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ст. 170 КК України арештом майна є тимчасове до скасування установленому КПК України порядку позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду право на відчуженням розпорядження та користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Завданням арешту майна є запобігання, можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів.
Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
У справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007 зазначено про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи.
Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.
Разом із тим, узагальнені підстави стосовно накладення арешту на майно, потребують конкретизації в частині мети його застосування, оскільки накладення арешту на майно особи впливає на її обсяг прав як власника майна.
А тому з урахуванням приписів кримінального процесуального закону, особа, яка позбавляється внаслідок застосування кримінально-правової процедури певних чи усіх повноважень власника майна має право знати підстави та мету накладення арешту щодо кожної із її речей.
Зазначення у клопотанні про винесення постанови про визнання їх речовими доказами без наведення мотивів цього ні у клопотанні, ні у постанові недостатньо.
Прокурор не долучає до клопотання документи, на які посилається у тексті клопотання, а саме лист Хмельницької РВА від 22.03.2024 за №91/06-12/2024 щодо відсутності прийнятого рішення про виділення земельної ділянки ОСОБА_4 .
Також відсутнє обґрунтування ризиків знищення земельних ділянок та яким чином відчуження земельних ділянок вплине на результат розслідування щодо доказування підробки документів для їх виділення.
З матеріалів клопотання вбачається, що власниками земельних ділянок є треті особи.
Разом із цим, прокурор до клопотання не долучає контактних даних, утому числі номерів засобів зв`язку цих осіб, що позбавляє суд виконати вимоги ст.172 КПК України та вирішити питання про повідомити цих осіб про розгляд клопотання, зважаючи на обмежені строки його розгляду.
Зазначення у прохальній частині клопотання прокурора про його розгляд без повідомлення власників не створює автоматичної можливості не повідомляти про розгляд клопотання власників майна та вирішення цього питання відноситься до компетенції слідчого судді.
Указані недоліки позбавляють слідчого суддю визначати правовий статус майна і вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті прокурором із наведенням ознак речових доказів кожної із вилучених речей, значення їх для кримінального провадження мети та підстав їх збереження у розпорядженні сторони обвинувачення.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Керуючись ст.ст.171-173 КПК України, слідчий суддя
Роз`яснити прокурору, що у разі повернення клопотання про арешт майна прокурору, тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя