Справа № 452/200/22
Провадження № 1-кс/452/403/2024
УХВАЛА

Іменем України

22 квітня 2024 року м. Самбір

Слідчий суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , старшого слідчого ОСОБА_4 , представника власників майна - адвоката ОСОБА_5 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання власників майна ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.07.2018 р. за №0000157за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст.366, ч.2 ст.425 КК України.

встановив:

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області надійшло клопотання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 10.04.2019 у кримінальному провадженні №0000157 від 26.07.2018 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст.366, ч.2 ст.425 КК України, на майно, належне їм на праві спільної часткової власності, а саме: по частці кожній.

В обґрунтування клопотання зазначають, що 10.04.2019 ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львоваза наслідками розгляду клопотання слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові,накладено арешт на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 109, а саме: нежитлове приміщення, ангар, загальною площею 367,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває у спільній частковій власності (на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 644, виданого 1 червня 2018 року приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_8 ) ОСОБА_7 (в конкретне володіння та користування якої перейшло приміщення, позначене на плані цифрою «1», що становить 1/2 частку від цілого нежитлового приміщення, ангару, площею 183,7 кв.м.) та ОСОБА_6 (в конкретне володіння та користування якої перейшло приміщення, позначене на плані цифрою «2», що становить 1/2 частку від цілого нежитлового приміщення, ангару, площею 183,7 кв.м.), заборонивши його відчуження, розпорядження та користування ним.

Як співвласники майна вони не приймали участь в судовому засіданні при розгляді питання про його арешт.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 11 травня 2023 року клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000157 від 26.07.2018 повернуто ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000157 від 26.07.2018 здійснює Самбірський РВП ГУНП у Львівській області.

Крім цього, 27.01.2022 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області ухвалено рішення у справі №452/3745/19 за позовом заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова та Самбірської квартирно-експлуатаційної частини району до Самбірської міської ради Львівської області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_6 до заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Самбірської квартирно-експлуатаційної частини НОМЕР_1 , третя особа Самбірська міська рада Львівської області про визнання добросовісним набувачем, відповідно до якого в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено в повному обсязі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 25.03.2024 року рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2022 року в частині відмови в задоволенні позову заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 скасоване та ухвалене нове судове рішення, яким у задоволенні позову заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Самбірської квартирно-експлуатаційної частини НОМЕР_1 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено. Підставою такої відмови було те, що позивачами пропущений строк позовної давності, а також незаконне втручання в мирне володіння /користування спірним майном добросовісним набувачем.

Вже тривалий час ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як співвласники арештованого майна, не мають можливості скористатися своїми правами щодо нього, що порушує їхні конституційні права.

На думку заявників, потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у їх права і свободи як співвласників майна на вільне використання своєї власності, так як за результатами слідчих дій не встановлено, що зазначене майно є/було предметом злочину;набуто в незаконний спосіб;вони, як співвласники майна не мають процесуального статусу в межах цього кримінального провадження.

Представник власників майна адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав подане клопотання та уточнив його, а саме: просив скасувати, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 09.11.2022 року, арешт майна шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування ним. При цьому зазначив, що з моменту накладення арешту на майно жодній особі у даному кримінальному провадженні підозру не оголошено;строки притягнення до кримінальної відповідальності у даному кримінальному провадженні закінчились; ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є добросовісними набувачами цього майна, а тому у даному випадку відсутня розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а відтак у подальшому застосуванні арешту майна у даному кримінальному провадженні відпала потреба. З метою недопущення необґрунтованого порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є співвласниками майна, просив клопотання задовольнити.

Прокурор та старший слідчий в судовому засіданні проти заявленого клопотання заперечили з тих підстав, що хоч підозрювані не встановлені, однак дане нерухоме майно є речовим доказом у кримінальному провадженні; прокуратурою готується подання касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного суду від 25.03.2024 року, а тому, з метою недопущення знищення даного майна, просили в задоволенні клопотання відмовити.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши клопотання, матеріали кримінального провадження №0000157 від 26.07.2018, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №340232784 від 24.07.2023 року вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу №644 від 01.06.2018, нежитлове приміщення, ангар, площею 367.4 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_9 та ОСОБА_6 по 1/2 частки, зокрема: в конкретне володіння та користування ОСОБА_6 перейшло приміщення, позначене на плані цифрою «2», що становить 1/2 частку від цілого нежитлового приміщення, ангару, площею 183,7 кв.м.; в конкретне володіння та користування ОСОБА_9 перейшло приміщення, позначене на плані цифрою «1», що становить 1/2 частку від цілого нежитлового приміщення, ангару, площею 183,7 кв.м.

Постановою слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, від 22 лютого 2019 року, споруду ангару, загальною площею 367,4 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000157 від 26 липня 2018 рокуза ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст.366, ч.2 ст.425 КК України.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 10 квітня 2019 року за наслідками розгляду клопотання слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові у кримінальному провадженні №0000157 від 26.07.2018 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст.366, ч.2 ст.425 КК України, накладено арешт на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 109, а саме: нежитлове приміщення, ангар, загальною площею 367,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває у спільній частковій власності (на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 644, виданого 1 червня 2018 року приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_8 ) ОСОБА_7 (в конкретне володіння та користування якої перейшло приміщення, позначене на плані цифрою «1», що становить 1/2 частку від цілого нежитлового приміщення, ангару, площею 183,7 кв.м.) та ОСОБА_6 (в конкретне володіння та користування якої перейшло приміщення, позначене на плані цифрою «2», що становить 1/2 частку від цілого нежитлового приміщення, ангару, площею 183,7 кв.м.), заборонивши його відчуження, розпорядження та користування ним, з метою збереження речових доказів, оскільки вказане майно відповідає критеріям, зазначеним в ст.98 КПК України, а саме: може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, може бути предметом вчинення кримінального правопорушення.

Зазначена ухвала була постановлена за результатами розгляду клопотання слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління державного бюро розслідувань, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, без участі власників майна ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , їх захисників чи представників.

Постановою старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Львові) Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, від 17.11.2021 року, кримінальне провадження №0000157від 26.07.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст.366, ч.2 ст.425 КК України закрито частково, а саме: стосовно недбалого ставлення до військової служби службових осіб Самбірської КЕЧ району та КЕВ м. Львова, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із встановленням відсутності в діянні останніх складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.425 КК України.

Постановою прокурора Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону від 23.11.2021 року визначено підслідність кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України, у кримінальному провадженні №0000157від 26.07.2018 за слідчими слідчого відділення Самбірського РВП ГУНП у Львівській області та матеріали даного кримінального провадження постановлено направити за підслідністю до слідчого відділення Самбірського РВП ГУНП у Львівській області для подальшого досудового розслідування.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26 липня 2018 року вбачається, що Самбірський РВП ГУНП у Львівській області здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000157 від 26 липня 2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України, стосовно обставин внесення невстановленими службовими особами виконавчого комітету Самбірської міської ради до офіційного документу завідомо неправдивих відомостей.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 11 травня 2023 року клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000157 від 26.07.2018 повернуто ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000157 від 26.07.2018 здійснює Самбірський РВП ГУНП у Львівській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст.174 КПК України, власник майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з наведеного, дана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед слідчим суддею їх переконливості.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що при розгляді клопотання про скасування арешту слідчий суддя, з урахуванням наданих доказів, має з`ясувати питання обґрунтованості арешту, накладеного з тих чи інших підстав, визначених у ч. 2 ст. 170 КПК України, а також доцільність подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Отже, прийняття рішення про скасування арешту майна за клопотанням вищенаведених осіб можливе за таких умов: вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; вони доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де зазначено порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

27.01.2022 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області ухвалено рішення у справі №452/3745/19 за позовом заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова та Самбірської квартирно-експлуатаційної частини району до Самбірської міської ради Львівської області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_6 до заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Самбірської квартирно-експлуатаційної частини НОМЕР_1 , третя особа Самбірська міська рада Львівської області про визнання добросовісним набувачем, відповідно до якого в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено в повному обсязі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 25.03.2024 року рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 січня 2022 року в частині відмови в задоволенні позову заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 скасоване та ухвалене нове судове рішення, яким у задоволенні позову заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Самбірської квартирно-експлуатаційної частини НОМЕР_1 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено (рішення набрало законної сили).

Враховуючи ті обставини, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженнітриває вже більше п`яти років чотирьох місяців; особи, причетні до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст.366 КК України (кримінальний проступок та нетяжкий злочин), не встановлені та про підозру їх не повідомлено; у задоволенніпозову заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Самбірської квартирно-експлуатаційної частини НОМЕР_1 до Самбірської міської ради Львівської області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та витребування майна з чужого незаконного володіння судом відмовлено (справи №452/3745/19) і рішення суду набрало законної сили; допустимі, в розумінні ст. 86 КПК України, докази того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 мають будь-яке відношення до даного кримінального правопорушення, станом на момент розгляду клопотанняпрокурором та старшим слідчим слідчому судді не надані;підстави набуття заявниками нерухомим майном в незаконний спосібне встановлені, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходжу до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні є обґрунтованими.

Отже, з урахуванням відомостей, які є у розпорядженні слідчого судді, вважаю що в подальшому застосуванні арештумайна, вказаного в клопотанні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відпала потреба.

Викладені обставини в сукупності свідчать про те, що ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна, яке належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали, що підтверджується матеріалами доданими до клопотання та обґрунтуванням, наданим представником співвласників майна адвокатом ОСОБА_5 в судовому засіданні.

Крім того, в судовому засіданні прокурором та старшим слідчим не наведено додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права осіб, в тому числі щодо позбавлення або обмеження їх права власності.

Враховуючи встановлені обставини, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належним їм майном, оскільки їх представником доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Враховуючи наведене, вважаю за доцільне скасувати арешт майнашляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування ним, співвласниками якого є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львовавід 10.04.2019(справа №463/7795/18 провадження №1-кс/463/1476/19) в кримінальному провадженні №0000157 від 26.07.2018 р., а відтак клопотання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про скасування арешту вказаного майна - слід задовольнити.

Скасування арешту майна, за вказаних вище обставин, на теперішній час не створює будь-яких перешкод для подальшого розслідування кримінального провадження№0000157 від 26.07.2018 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст.366 КК України, тане буде перешкодою для досягнення цілей визначенихст. 2 КПК України.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 174, п. 9 ч. 1 ст. 309, ст. 372, ч. 2 ст. 376, ст. 395 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Клопотання власників майна ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.07.2018 р. за №0000157за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст.366 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львовавід 10.04.2019(справа №463/7795/18 провадження №1-кс/463/1476/19) в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.07.2018 р. за №0000157за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст.366, ч.2 ст.425 КК України, на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 109, а саме на:

нежитлове приміщення, ангар, загальною площею 367,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває у спільній частковій власності (на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 644, виданого 1 червня 2018 року приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_8 ) ОСОБА_7 (в конкретне володіння та користування якої перейшло приміщення, позначене на плані цифрою «1», що становить частку від цілого нежитлового приміщення, ангару, площею 183,7 кв.м.) та ОСОБА_6 (в конкретне володіння та користування якої перейшло приміщення, позначене на плані цифрою «2», що становить частку від цілого нежитлового приміщення, ангару, площею 183,7 кв.м.) шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування ним.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, тоді особа може подати апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня її отримання.

Повний текст ухвали складено 26 квітня 2024 року.

Слідчий суддя