Справа № 344/6887/24
Провадження № 1-кс/344/3005/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження, внесеного 14 червня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000118, -

В С Т А Н О В И Л А:

11 квітня 2024 року старший слідчий П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з вказаним клопотанням.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 11 квітня 2024 року, клопотання передано для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 .

Доводи клопотання.

П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000118 від 14 червня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 364 та ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст.364, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 246 Кримінального кодексу України, у якому ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 246 Кримінального кодексу України, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 2, 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 246 Кримінального кодексу України, а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 246 Кримінального кодексу України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 , як керівник державного лісогосподарського підприємства працівник правоохоронного органу, достовірно знаючи вимоги законодавства у сфері охорони і захисту лісу та обставини створення і функціонування НПП «Гуцульщина», переслідуючи корисливу мету, маючи намір займатись тривалою злочинною діяльністю, у 2018 році створив стійку організовану групу з числа співробітників ДП «Кутське ЛГ», до складу якої увійшли наступні виконавці: ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 . Указана організована група під безпосереднім керівництвом ОСОБА_4 здійснила незаконні рубки дерев на території об`єкту природно-заповідного фонду: кварталів № 2, 10, 11 Косівського природоохоронного науково-дослідного відділення НПП «Гуцульщина», чим спричинила державним інтересам тяжких наслідків у виді матеріальної шкоди на суму 2676559,60 грн.

Проте, у кінці грудня 2021 року на початку січня 2022 року, більш точної дати не представилося за можливе встановити, ОСОБА_4 вирішив переформатувати склад учасників організованої злочинної групи, а також напрям її діяльності, сконцентрувавши протиправні дії на здійсненні незаконних рубок формування та оздоровлення лісів на території об`єкту природно-заповідного фонду НПП « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка не була вилучена у постійного лісокористувача та землекористувача - ДП «Кутське ЛГ» та перебувала під його охороною.

В процесі переформатування учасників організованої злочинної групи та зміни напрямку протиправної діяльності вибору іншого об`єкту злочинного посягання, ОСОБА_4 підвищив роль лісничого Косівського лісництва ДП «Кутське ЛГ» та за сумісництвом виконувача обов`язків головного лісничого ДП «Кутське ЛГ» ОСОБА_7 до співорганізатора та виконавця злочинних дій.

Крім того, учасники організованої злочинної групи ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , переслідуючи корисливу мету, вирішили залишити інженера з охорони і захисту лісу ДП «Кутське ЛГ», виконувача обов`язків начальника відділу лісового господарства ОСОБА_8 як виконавця вчинюваних злочинів.

Співорганізатори злочинної групи ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , з метою безпосереднього вчинення злочинів, об`єднаних єдиним планом із чітким розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення плану, відомого всім учасникам групи, очолили та здійснювали керівництво вказаною групою, безпосередньо брали участь у вчиненні її членами злочинів, займалися розробкою злочинних планів, обирали способи, методи та засоби злочинних посягань, розподіляли ролі між учасниками групи за наступних обставин.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на незаконну заготівлю деревини, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, у кінці грудня 2021 року на початку січня 2022 року тимчасово виконувач обов`язків директора державного підприємства «Кутське лісове господарство ОСОБА_4 , у процесі переформатування створеної ним у 2018 році стійкої організованої злочинної групи, залучив до її складу найдосвідченіших та найавторитетніших підлеглих йому працівників державної лісової охорони: лісничого Косівського лісництва ДП «Кутське лісове господарство» ОСОБА_7 , як співорганізатора протиправної діяльності та виконавця злочинних дій, інженера з охорони і захисту лісу, виконувача обов`язків начальника відділу лісового господарства ДП «Кутське лісове господарство» ОСОБА_8 та інженера з лісокористування ДП «Кутське лісове господарство» ОСОБА_9

Обравши предметом злочинної діяльності здійснення заготівлі лісопродукції шляхом незаконної виписки та видачі лісорубних квитків на проведення рубок формування та оздоровлення лісів на території об`єкту природно-заповідного фонду НПП « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка не була вилучена у лісо та землекористувача ДП «Кутське ЛГ» та перебувала під його охороною, без рішень науково-технічних рад установ природно-заповідного фонду НПП « ІНФОРМАЦІЯ_1 », без лімітів на використання природних ресурсів на території об`єкту природно-заповідного фонду загальнодержавного значення НПП «Гуцульщина», без спеціальних дозволів управління екології та природних ресурсів Івано-Франківської ОДА ОСОБА_4 та ОСОБА_7 як співорганізатори та учасники групи, у кінці грудня 2021 року на початку січня 2022 року, більш точного часу встановити не представилося за можливе, розробили і узгодили з своїми спільниками, а саме підлеглими ОСОБА_4 працівниками ДП «Кутське лісове господарство» ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спільний злочинний план, метою якого було одержання неправомірної вигоди ДП «Кутське лісове господарство» та в кінцевому результаті його працівниками, внаслідок реалізації незаконно зрубаної на території НПП «Гуцульщина» без вилучення деревини, тобто шляхом використання свого службового становища всупереч інтересам служби.

Крім того, співорганізатори злочинних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_7 спланували використати власний авторитет для залучення до вчинюваних злочинів і інших службових осіб ДП «Кутське лісове господарство», яких фактично, використовуючи своє службове становище, змусили виконувати їх протиправні вказівки, проте, які не були об`єднані із членами вказаної організованої злочинної групи спільним злочинним умислом.

У свою чергу, переформатована та очолювана ОСОБА_4 і ОСОБА_7 організована злочинна група характеризувалася наявністю керівників і організаторів злочинної групи, розробленого єдиного плану вчинення злочинів, відомого всім учасникам групи, стійкими зв`язками і розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, наявністю загальних правил поведінки, службовою підлеглістю учасників, підготовкою до вчинення злочинів, а також отримання матеріальних благ від такої кримінально-протиправної діяльності на постійній основі, функціонувала тривалий період часу, а саме з грудня 2021 року по кінець 2023 року.

Для забезпечення постійної діяльності організованої групи, відповідно до розробленого злочинного плану, ОСОБА_4 відвів собі роль її керівника, а ОСОБА_7 в кінці грудня 2021 року на початку січня 2022 року визначив як співорганізатора та виконавця злочинних дій, зокрема для вчинення членами злочинної групи незаконних порубок лісу, здійснював розподіл між ними ролей та функції.

ОСОБА_7 , у свою чергу, як співорганізатор злочинної групи, використовуючи власний беззаперечний авторитет, відмінні знання у галузі лісового господарства та тривалий період роботи в ДП «Кутське лісове господарство» на різних посадах переконав лісничих Косівського, Яблунівського, Березівського, Кутського лісництва ДП «Кутське лісове господарство» у доцільності виготовлення матеріалів відведення дерев у рубку на території об`єкту природно-заповідного фонду територія НПП «Гуцульщина» без вилучення, та здійснення рубок дерев на підставі незаконно виданих лісорубних квитків № 1 від 04.01.2022 серії ІФ ЛРК 017916, № 5 від 31.01.2022 серії ІФ ЛРК 017920, № 8 від 04.02.2022 серії ІФ ЛРК 017923, № 9 від 16.02.2022 серії ІФ ЛРК 017924, № 7 від 02.02.2022 серії ІФ ЛРК 017922; №15 від 07.03.2022 серії ІФ ЛРК 017930.

Виконавці ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в порушення вимог статей 19, 67, 69, 100 Лісового кодексу України, статті 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статей 9-1, 14, 21 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», Інструкції, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища № 27 від 24.01.2008 та зареєстрованої Міністерством юстиції України 12.02.2008 за № 117/14808, Правил поліпшення якісного складу лісів, незаконно виписали спеціальні дозволи: лісорубні квитки № 1 від 04.01.2022 серії ІФ ЛРК 017916, № 5 від 31.01.2022 серії ІФ ЛРК 017920, № 8 від 04.02.2022 серії ІФ ЛРК 017923, № 9 від 16.02.2022 серії ІФ ЛРК 017924, № 7 від 02.02.2022 серії ІФ ЛРК 017922; № 15 від 07.03.2022 серії ІФ ЛРК 017930.

Так, в результаті протиправної діяльності вказаної організованої злочинної групи упродовж 2022 року на території об`єкту природно-заповідного фонду НПП «Гуцульщина», на підставі незаконно виданих та виписаних лісорубних квитків № 1 від 04.01.2022 серії ІФ ЛРК 017916, № 5 від 31.01.2022 серії ІФ ЛРК 017920, № 8 від 04.02.2022 серії ІФ ЛРК 017923, № 9 від 16.02.2022 серії ІФ ЛРК 017924, № 7 від 02.02.2022 серії ІФ ЛРК 017922; № 15 від 07.03.2022 серії ІФ ЛРК 017930, на території виділу 33 кварталу 13, виділу 4 кварталу 4 Яблунівського лісництва, виділу 21 кварталу 1, виділу 20 кварталу 3 Косівського лісництва, виділу 6 кварталу 21 Березівського лісництва та виділу 25 кварталу 15 Кутського лісництва ДП «Кутське ЛГ» незаконно зрубано 605 дерев, чим інтересам держави в сфері охорони навколишнього природного середовища спричинено екологічної шкоди на загальну суму 1917607 (один мільйон дев`ятсот сімнадцять тисяч шістсот сім гривень), що є тяжкими наслідками.

Разом з цим, у період із 04.01.2022 по 31.03.2023 ДП «Кутське ЛГ» на території виділу 33 кварталу 13, виділу 4 кварталу 4 Яблунівського лісництва, виділу 21 кварталу 1, виділу 20 кварталу 3 Косівського лісництва, виділу 6 кварталу 21 Березівського лісництва та виділу 25 кварталу 15 Кутського лісництва ДП «Кутське ЛГ», на підставі незаконно виданих лісорубних квитків № 1 від 04.01.2022 серії ІФ ЛРК 017916, № 5 від 31.01.2022 серії ІФ ЛРК 017920, № 8 від 04.02.2022 серії ІФ ЛРК 017923, № 9 від 16.02.2022 серії ІФ ЛРК 017924, № 7 від 02.02.2022 серії ІФ ЛРК 017922, № 15 від 07.03.2022 серії ІФ ЛРК 017930 та інших незаконно виданих лісорубних квитків, які ще досліджуються у даному кримінальному провадженні, незаконно зрубано 1501,09 метрів кубічних деревини, яку реалізовано на загальну суму 1760763,40 гривні (один мільйон сімсот шістдесят тисяч сімсот шістдесят три гривні сорок копійок), які надійшли в дохід ДП «Кутське лісове господарство».

10 квітня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 2, 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 246 Кримінального кодексу України.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 12 Кримінального кодексу України, відноситься до категорії тяжких злочинів, максимальне покарання, згідно санкції ч. 4 ст. 246 Кримінального кодексу України, сім років позбавлення волі.

Обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_4 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: вилученими в результаті проведення обшуків у ДП «Кутське ЛГ» та філії «Кутське ЛГ» ДСГП «Ліси України» документами, відомостями, які містяться у протоколах допитів свідків, протоколах огляду місцевості, висновку ДЕІ Карпатського округу про розмір спричиненої екологічної шкоди, висновками за результатами проведення судових інженерно-екологічних та почеркознавчої експертизи, офіційними відповідями Міндовкілля, Управління екології та природних ресурсів Івано-Франківської ОДА та НПП «Гуцульщина», а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Даний ризик, передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є реальним, оскільки ОСОБА_4 , враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ним злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у вчиненні злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім цього, враховуючи колишній статус ОСОБА_4 як правоохоронця та відповідно набуті ним зв`язки у колі співробітників правоохоронних органів та органів державної влади, широке коло знайомств із особами, які здійснюють волонтерську діяльність, останній має реальну можливість покинути територію України, використовуючи наявні у нього зв`язки на території України та використовуючи свої навички і вміння, у тому числі поза пунктами пропуску. Крім цього, ОСОБА_4 на даний час є обвинуваченим, ще у двох кримінальних провадженнях, які розглядаються у суді, а саме у кримінальному провадженні №0000455 від 01.12.2018, у якому ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364 та ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 246 Кримінального кодексу України, та у кримінальному провадженні

№ 0000059 від 14.03.2023, у якому ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, що може додатково створювати в останнього почуття неминучості притягнення до кримінальної відповідальності та у зв`язку із цим бажання переховуватися від органу досудового розслідування;

- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Даний ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є реальним, оскільки ОСОБА_4 продовжує спілкуватися із особами, причетними до вчинення даного злочину, а також із діючими та колишніми співробітниками ДП «Кутське ЛГ» (на даний час філія «Кутське лісове господарство» ДСГП «Ліси України»), останній час від час навідує приміщення вказаної філії. Таким чином, останній, шляхом вмовляння, погроз зможе впливати на показання вище вказаних осіб, що, у свою чергу, може зашкодити проведенню досудового розслідування;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Даний ризик передбачений пунктом 4 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є реальним, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може приховувати докази його злочинних дій, не з`являтись на виклики до слідчого, прокурора чи суду, тим самим затягуючи строки досудового розслідування чи судового розгляду. Наявність даного ризику підтверджується тим, що у рамках кримінального провадження № 0000455 від 01.12.2018 до ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у вигляді застави, проте останній відмовився його виконувати, у зв`язку із чим слідчому судді було подано клопотання про обрання ОСОБА_4 більш суворого запобіжного заходу. Крім цього, в рамках кримінального провадження № 0000455 від 01.12.2018 підозрюваний

ОСОБА_4 неодноразово порушував, покладені на нього ухвалою слідчого судді процесуальні обов`язки, про що слідчий у кримінальному провадженні неодноразово інформував рапортами свого безпосереднього керівника. Більш того, підозрюваний

ОСОБА_4 у рамках кримінальних проваджень № 0000455 від 01.12.2018 та № 0000059 від 14.03.2023 умисно затягував строки ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, у зв`язку із чим останньому та його захиснику слідчим суддею, за клопотаннями слідчого встановлювалися зазначені строки;

- вчинити інше кримінальне правопорушення. Даний ризик, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є реальним, оскільки, як встановлено слідством, злочинна діяльність ОСОБА_4 має триваючий характер, а останній є схильним до вчинення кримінальних правопорушень, що підтверджується тим, що під час документування злочинної діяльності останнього у рамках кримінального провадження № 0000455 від 01.12.2018, останній, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, який досліджувався у рамках кримінального провадження № 0000059 від 14.03.2023, яке з обвинувальним актом було скеровано до суду.

Викладені обставини виправдовують обрання підозрюваному більш впливового, а не більш суворого виду запобіжного заходу.

З викладеного вище вбачається, про неможливість запобігання цих ризиків шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, у разі прийняття судом рішення про застосування як альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, визначити її розмір у межах 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

За таких обставин слідчий за погодженням з прокурором просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Позиція учасників справи у судовому засіданні.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав вимоги клопотання, пояснив, що підозра є обґрунтованою, під час досудового розслідування отримано докази того, що підозрюваний може вчинити дії, які містять ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, просив клопотання задовольнити у повному обсязі та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що підозра є необґрунтованою, а ризики взагалі відсутні, просив відмовити у задоволенні клопотання. Також просив у разі покладення обов`язків, надати йому можливість виїжджати за межі с. Пістинь Косівського району Івано-Франківської області, оскільки його син навчається у місті Івано-Франківськ.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні клопотання, пояснила, що підозра, пред`явлена прокурором, є необґрунтованою, а ризики нічим не підтверджені, зазначила, що до матеріалів клопотання не долучено доказів, які б підтверджували наявність ризиків та підстави для застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також зазначила, що ОСОБА_4 проживає з дружиною та неповнолітньою дитиною, з ними також проживає мати дружини, яка є особою з інвалідністю. Просила у задоволенні клопотання відмовити.

Оцінка та висновки слідчого судді.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, підозрюваного, захисника, слідчий суддя виходить з наступного.

За змістом статей 131-132 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно частини першої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

У відповідності з положеннями частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 177 Кримінального процесуального кодексу України).

Статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України встановлені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу

Так, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно частини першої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Також слідчий суддя зазначає, що відповідно до статті 8 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як визначено у частині першій статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифіковану Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року (дата набрання чинності для України: 11 вересня 1997 року), та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Щодо наявності обґрунтованої підозри.

Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». Тому в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права.

Так у своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

У пункті 184 рішенні у справі «Мерабішвілі проти Грузії» Європейський суд з прав людини вказав, що обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку.

Як вбачається з доданих до цього клопотання матеріалів, підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 246 Кримінального кодексу України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: вилученими в результаті проведення обшуків у ДП «Кутське ЛГ» та філії «Кутське ЛГ» ДСГП «Ліси України» документами, відомостями, які містяться у протоколах допитів свідків, протоколах огляду місцевості, висновку ДЕІ Карпатського округу про розмір спричиненої екологічної шкоди, висновками за результатами проведення судових інженерно-екологічних та почеркознавчої експертизи, офіційними відповідями Міндовкілля, Управління екології та природних ресурсів Івано-Франківської ОДА та НПП «Гуцульщина», а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, на стадії розслідування, оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.

Наявні у матеріалах кримінального провадження докази в їх сукупності дають підстави слідчому судді прийти до висновку, що органами досудового розслідування обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 246 Кримінального кодексу України.

Щодо наявності ризиків.

Клопотання слідчого вмотивоване тим, що досудовим слідством встановлена причетність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 246 Кримінального кодексу України; наявністю ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до частини першої-другої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Виходячи із приписів статті 184 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, послатися на обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Ризик переховування підозрюваного

від органів досудового розслідування та/або суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

При оцінці наявності цього ризику, передбаченого у пункті 1 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя враховує те, що підозрюваний ОСОБА_4 , враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ним злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Крім цього, враховуючи колишній статус ОСОБА_4 як правоохоронця та відповідно набуті ним зв`язки у колі співробітників правоохоронних органів та органів державної влади, широке коло знайомств із особами, які здійснюють волонтерську діяльність, останній має реальну можливість покинути територію України, використовуючи наявні у нього зв`язки на території України та використовуючи свої навички і вміння, у тому числі поза пунктами пропуску. Крім цього, ОСОБА_4 на даний час є обвинуваченим, ще у двох кримінальних провадженнях, які розглядаються у суді, а саме у кримінальному провадженні № 0000455 від 01.12.2018, у якому ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364 та ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 246 КК України, та у кримінальному провадженні № 0000059 від 14.03.2023, у якому ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, що може додатково створювати в останнього почуття неминучості притягнення до кримінальної відповідальності та у зв`язку із цим бажання переховуватися від органу досудового розслідування.

Враховуючи ці обставини у сукупності із особою підозрюваного ОСОБА_4 та характером і тяжкістю злочину, у вчиненні якого він підозрюється, слідчий суддя дійшла висновку, що на теперішній час існує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Даний ризик, встановлений у пункті 3 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є реальним, оскільки ОСОБА_4 продовжує спілкуватися із особами, причетними до вчинення даного злочину, а також із діючими та колишніми співробітниками ДП «Кутське ЛГ» (на даний час філія «Кутське лісове господарство» ДСГП «Ліси України»), останній час від час навідує приміщення вказаної філії. Таким чином, останній, шляхом вмовляння, погроз зможе впливати на показання вище вказаних осіб, що, у свою чергу, може зашкодити проведенню досудового розслідування.

Також, оцінюючи можливість впливу на свідків, слідчий суддя також виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша-друга статті 23, стаття 224 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина четверта статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).

За таких обставин ризик впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від цих осіб та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, передбачений у пункті 3 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, існує, що обумовлює необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Даний ризик, передбачений у пункті 4 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є реальним, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може приховувати докази його злочинних дій, не з`являтись на виклики до слідчого, прокурора чи суду тим самим затягуючи строки досудового розслідування чи судового розгляду. Наявність даного ризику підтверджується тим, що у рамках кримінального провадження № 0000455 від 01.12.2018 до ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у вигляді застави, проте останній відмовився його виконувати, у зв`язку із чим слідчому судді було подано клопотання про обрання ОСОБА_4 більш суворого запобіжного заходу. Крім цього, в рамках кримінального провадження № 0000455 від 01.12.2018 підозрюваний

ОСОБА_4 неодноразово порушував покладені на нього ухвалою слідчого судді процесуальні обов`язки, про що слідчий у кримінальному провадженні неодноразово інформував рапортами свого безпосереднього керівника. Більш того, підозрюваний

ОСОБА_4 у рамках кримінальних проваджень № 0000455 від 01.12.2018 та № 0000059 від 14.03.2023 умисно затягував строки ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, у зв`язку із чим останньому та його захиснику слідчим суддею за клопотаннями слідчого встановлювалися зазначені строки.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Цей ризик, зазначений у пункті 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є реальним, оскільки, як встановлено слідством, злочинна діяльність ОСОБА_4 має триваючий характер, а останній є схильним до вчинення кримінальних правопорушень, що підтверджується тим, що під час документування злочинної діяльності останнього у рамках кримінального провадження № 0000455 від 01.12.2018, останній, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, який досліджувався у рамках кримінального провадження №0000059 від 14.03.2023, яке з обвинувальним актом було скеровано до суду.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, а саме ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 12 Кримінального кодексу України, відносяться до категорії тяжких злочинів, максимальне покарання, згідно санкції ч. 4 ст. 246 Кримінального кодексу України, сім років позбавлення волі.

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування, прокурором доведено наявність ризиків, які існують та дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, також, виходячи з положень частини восьмої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, тому слідчий суддя доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не виправдовує себе та не зможе забезпечити цілей кримінального провадження і не зможе запобігти встановленим судом ризикам.

При цьому застосування інших запобіжних заходів також є неможливим в силу наступних обставин.

Обрання запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, на думку слідчого судді, в даному випадку є неможливим, оскільки до органу досудового розслідування та до суду не надходило письмових зобов`язань про взяття підозрюваного на поруки, а також буде неефективним з огляду на те, що істотною відмінністю цього запобіжного заходу від особистого зобов`язання є те, що реалізація особистої поруки передбачає менше обмеження прав і свобод підозрюваного, ніж інші запобіжні заходи, зокрема, особисте зобов`язання, яке також у даному конкретному випадку не спроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики.

Обрання запобіжного заходу суто у вигляді застави, а не як альтернативного запобіжного заходу, є неможливим з огляду на те, що слідчому судді не представлено відомостей щодо наявності у підозрюваного постійного місця роботи або джерел його доходів, а тому такий запобіжний захід як застава буде завідомо непомірним для нього. Також відсутні особи, які б могли внести кошти на спеціальний рахунок, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Також слідчий суддя враховує те, що до підозрюваного ОСОБА_4 в рамках кримінальних проваджень № 0000455 від 01.12.2018 та №0000059 від 14.03.2023 був застосований запобіжний захід у вигляді застави.

Проте, незважаючи на застосування запобіжного заходу у вигляді застави, підозрюваний ОСОБА_4 вчинив інші кримінальні правопорушення.

Застосування ж запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також не гарантуватиме виконання покладених на підозрюваного обов`язків, оскільки підозрюваний, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого фактичного проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У той же час обставини, що зазначені стороною захисту, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, оскільки дані обставини є такими, які характеризують підозрюваного, а також пом`якшують покарання, проте не виключають наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, і самі по собі є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного, виходячи з конкретних обставин справи.

Отож доводи захисту в сукупності з іншими вищевказаними обставинами не дають достатніх підстав слідчому судді для застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою і є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує і превентивний характер такого запобіжного заходу, тяжкість злочину, характеризуючі особу підозрюваного дані, стан здоров`я, те що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, зважає на те, що під час досудового слідства встановлено, а в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, та відтак приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та встановлені у судовому засіданні, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним й доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Разом із тим при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом (частина третя статті 183 Кримінального процесуального кодексу України).

Розмір застави, у відповідності до пункту 2 частини п`ятої статті 182 Кримінального процесуального кодексу України, визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися, те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (частина четверта статті 182 Кримінального процесуального кодексу України), зважаючи на обставини кримінальних правопорушень, тяжкість злочинів, які інкримінують підозрюваному та його наслідки, характеристику підозрюваного, його майновий і сімейний стан, стан здоров`я, з огляду на вимоги щодо того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірною для нього, то слідчий суддя вважає за необхідне визначити розмір застави, передбачений для даної категорії злочинів, у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень нуль копійок.

Окрім цього, слідчий суддя, відповідно до частини третьої статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, вважає за необхідне, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до частини четвертої статті 202 Кримінального процесуального кодексу України, підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

За змістом частини другої статті 197 Кримінального процесуального кодексу України, строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Таким чином, строк тримання під вартою підлягає обчисленню з моменту взяття під варту, а саме з 12 квітня 2024 року.

Підсумовуючи все вищенаведене, слідчий суддя вважає, що поза розумним сумнівом більш м`які запобіжні заходи не зможуть у повній мірі запобігти наведеним ризикам, що не зменшилися, а відтак не будуть здатними і забезпечити дієвість даного кримінального провадження, тому клопотання підлягає задоволенню і слід застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 10 червня 2024 року включно, але виключно в межах строку досудового розслідування, та визначити розмір застави у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з вищевикладеного, на підставі статей 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись статтями 131, 132, 176-178, 182-184, 193, 194,197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят днів), тобто до 10 червня 2024 року включно в межах строку досудового розслідування.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взяти під варту в залі суду.

Тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснювати у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Розмір застави визначити у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень нуль копійок у національній грошовій одиниці, яку необхідно внести на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в національній грошовій одиниці (одержувач: ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код: 26289647, банк: ДКСУ України, м. Київ, МФО: 820172, р/р: UA158 201 720 355 259 002 000 002 265).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні обов`язки:

-прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

-не залишати без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду Івано-Франківську область;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця служби;

-утриматися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними в даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, що підтверджує внесення на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Про прийняте рішення повідомити зацікавлених осіб.

Строк дії ухвали до 10 червня 2024 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 16 квітня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1