Провадження №1-кп/522/1512/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року Місто Одеса, Україна

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000332 від 14 жовтня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ізмаїл Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має двох неповнолітніх дітей, який є фізичною особою-підприємцем, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисник - ОСОБА_6 ,

обвинувачений- ОСОБА_3 ,

інших учасників кримінального провадження:

потерпілий - ОСОБА_7 ,

представник потерпілого- адвокат ОСОБА_8 ,

УСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

13.10.2022 року близько 07 годин 20 хвилин, більш точного часу не встановлено, у ОСОБА_3 , який перебував на перехресті вулиць Балківської та Чорноморського козацтва, біля АЗС «ОККО», розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , внаслідок раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_7 , з яким у нього стався конфлікт на дорозі під час руху, виник протиправний намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень останньому.

13.10.2022 року приблизно об 07 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 перебуваючи на перехресті вулиць Балківської та Чорноморського козацтва, біля АЗС «ОККО» за адресою: м.Одеса, узвіз Маринеско, 8, завдав ОСОБА_7 один удар своєю головою в область обличчя останнього.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_7 були завдані наступні тілесні ушкодження: перелом кісток носу зі зміщенням уламків, садно та синець в ділянці спинки носа, синці нижніх повік. Зазначені ушкодження не були небезпечними для життя, та складають єдиний морфологічний комплекс і тому оцінюються, як такі, що викликали розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день). За цим критерієм відповідно п. 2.3.3 «Правил судово- медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до категорії Легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

За наведених обставин ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Позиція сторони захисту

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого проступку не визнав у повному обсязі, пояснивши, що 13.10.2022 він рухався на автомобілі по вул. Балківській у м.Одесі. На дорозі сталось непорозуміння із потерпілим. Згодом потерпілий здійснив обгін та зупинився перед ним, після чого вийшов із автомобіля та спровокував сутичку, під час якої вдарив його головою. Він не звертався до поліції, оскільки не мав навіть думки, що це може перерости в кримінальне провадження. Під час конфлікту він не наносив жодного удару потерпілому. Навпаки, останній задав йому удару. Яким чином потерпілий отримав тілесні ушкодження йому не відомо. Вважає, що справа носить замовний характер, оскільки потерпілий раніше працював в органах поліції. На його думку, під час досудового розслідування слідчий поводив себе упереджено, не забезпечив йому можливість залучити власного захисника, порушивши право на захист, та не вжив заходів щодо вилучення усіх відеозаписів цієї події з камер зовнішнього спостереження.

Докази, надані стороною обвинувачення

Суд оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_3 критично, оскільки його винуватість повністю доведена дослідженими безпосередньо під час судового розгляду наступними доказами.

- Показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який показав у суді, що між ним та обвинуваченим виник конфлікт під час руху на дорозі. Вони рухались по вул.Балківській у м.Одесі в напрямку Пересипського мосту. При цьому між ними виникло непорозуміння. ОСОБА_3 обігнав його автомобіль та почав витісняти в лівий ряд, після чого, він зупинився, вийшов із автівки і підійшов до обвинуваченого з метою з`ясування обставин. Під час сутички останній завдав йому удару головою в область обличчя, зламавши ніс. Він також завдав йому удару рукою. Отриману травму він відчув лише коли повернувся до свого авто. Потім вони розійшлись. В поліції він дійсно працював 19 років водієм службового авто, утім жодним чином не використовував свої зв`язки під час даного кримінального провадження. Просить задовольнити поданий ним цивільний позов у повному обсязі, враховуючи перенесені моральні страждання та майнові збитки.

-Показаннями свідка ОСОБА_9 , яка пояснила в суді, що потерпілий є її чоловіком, обвинуваченого вона не знає. Того дня потерпілий віз її на роботу, під час руху виник конфлікт із водієм мікроавтобуса обвинуваченим, який створював їм перешкоди. Чоловік не втримався, здійснив зупинку та підійшов до ОСОБА_3 з метою з`ясування обставин. Самої сутички вона не бачила, утім, коли ОСОБА_7 повернувся, то вона побачила, що в нього зламаний ніс, після чого пішла зупиняти водія маршрутки і повідомила йому, що має намір викликати поліцію, у відповідь почула нецензурну лайку. Також вона бачила, що третя особа втрутилася та рознімала учасників конфлікту.

-Показаннями свідка ОСОБА_10 , яка пояснила в суді, що обвинуваченого та потерпілого раніше не знала. В той день, восени 2022 року, близько 8 години ранку вона їхала в обласну лікарню в автомобілі під керуванням обвинуваченого. Під час руху останній почав висловлювати невдоволення поведінкою одного із водіїв. Далі вона побачила, як під час зупинки до їх автомобіля підбіг потерпілий, після чого між ним та обвинуваченим почалася бійка, усіх подробиць якої вона не пам`ятає. Вона бачила як ОСОБА_7 вдарив рукою обвинуваченого. З приводу завдання удару головою зазначила, що такий факт мав місце, утім хто це зробив - обвинувачений чи потерпілий - вона не пам`ятає. На запитання прокурора щодо розбіжностей з показаннями, наданими під час досудового розслідування, свідок, запевнила, що слідчому надавала аналогічні показання.

- Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.10.2022 р., згідно із яким потерпілий ОСОБА_7 просив вжити заходи до особи, яка спричинила йому тілесні ушкодження та просив видати йому направлення до бюро судово-медичної експертизи.

- Довідкою МКЛ №1 №18747 від 13.10.2022 року, згідно якої у ОСОБА_7 виявлено перелом кісток носа та рекомендовано госпіталізацію до лорвідділення.

- Протоколом огляду предмету та зафіксованих на ньому відеозаписів від 26.10.2022 року, згідно із яким слідчим проведено огляд компакт-диску DVD-R з відеозаписами з камер відеоспостереження, розташованих на перехресті вулиць Балківської та Чорноморського козацтва в м.Одеса, у період з 07:20 годин по 07:40 годин 14.10.2022 року.

При перегляді відеозапису на 00:00:01 секунді виявлено проїжджу частину дороги, що розташована на перехресті вулиць Балківська та Чорноморського козацтва, на якій здійснюють рух автомобілі, та встановлено наступне.

При перегляді відеозапису на 00:00:01 секунді виявлено проїжджу частину дороги, що розташована на перехресті вулиць Балківська та Чорноморського козацтва, на якій здійснюють рух автомобілі.

Хронометраж 00:00:04 - на проїжджій частині дороги автомобіль марки «Мерседес Спрінтер» чорного кольору, якому рух перекрив автомобіль марки «Ланос» сірогого кольору, з якого виходить водій автомобіля.

Хронометраж 00:00:05 - водій автомобілю марки «Ланос» (одягнений в джинсові штани синього кольору та светр сірого кольору) вийшов зі свого автомобіля та направився в бік автомобілю марки «Мерседес Спрінтер», чорного кольору, водійські двері якого відчинені.

00:00:07 - проїжджа частин дороги. Водій автомобіля марки «Ланос» підійшов до водія автомобіля «Мерседес Спрінтер», чорного кольору, який вже також вийшов зі свого автомобілю.

00:00:08 водій автомобіля марки «Ланос» стоїть спиною до камери відеоспостереження, зігнувши в області ліктів свої руки та обличчям до водія автомобіля марки «Мерседес Спрінтер» (одягнений в джинсові штани чорного кольору, светр червоного кольору та куртку чорного кольору). Обидві особи чоловічої статі стоять близько один біля одного.

00:00:09 - зазначені особи стоять один навпроти одного між ними відбувається штовханина.

00:00:10 - водій автомобіля марки «Ланос» своєю правою ногою штовхає водія автомобілю марки «Мерседес Спрінтер» в область лівої ноги, чоловіки стоять один навпроти одного між ними відбувається штовханина.

00:00:11 - водій автомобіля марки «Ланос» своєю правою ногою замахується на водія автомобіля марки «Мерседес Спрінтер».

00:00:15 - зазначені особи стоять один навпроти одного між ними відбувається штовханина. З пасажирського боку автомобіля марки «Мерседес Спрінтер» вийшов чоловік та розійняв водія автомобіля марки «Ланос» та водія автомобіля марки «Мерседес Спрінтер.

00:00:21 - з автомобіля марки «Ланос» з пасажирського боку вийшла жінка, одягнена в одяг чорного кольору, та направилася в бік багажного відділення автомобіля марки «Ланос».

-00:00:23 - водій автомобіля марки «Ланос» та водій автомобілю марки «Мерседес Спрінтер» стояли один навпроти одного біля автомобіля марки «Мерседес Спрінтер», а чоловік (пасажир) стояв між ними. А жінка так і стояла біля багажного відділення автомобілю марки «Ланос».

00:00:27 - водії вищезазначених автомобілів розійшлися до свої автівок.

00:00:33 - водії зазначених автомобілів знову підійшли один до одного та жестикулювали руками. Жінка направилася в бік автомобіля марки «Ланос» та відчинила пасажирські бокові двері.

00:00:38 - водії зазначених автомобілів знову почали штовхатись, та чоловік (пасажир) з автомобіля марки «Мерседес Спрінтер» знову став між ними.

00:00:47 - водії вищезазначених автомобілів розійшлися до своїх автівок.

00:00:55 - водій автомобіля марки «Ланос» сів до свого автомобіля та від`їхав на декілька метрів від автомобіля марки «Мерседес Спрінтер» та зупинився.

00:01:05 - водій автомобілю марки «Мерседес Спрінтер» під`їхав ближче до автомобіля марки «Ланос», який зупинився.

00:00:01 - проїжджа частина дороги на якій знаходиться автомобіль марки «Ланос», сірого кольору та позаду нього розташований автомобіль марки «Мерседес Спрінтер». Попереду автомобіля марки «Мерседес Спрінтер» стоїть чоловік водій автомобіля марки «Ланос». Біля водійських відчинених дверей автомобіля марки «Мерседес Спрінтер» стоїть жінка (пасажирка автомобіля марки «Ланос»), а в автомобілі сидить водій та пасажир вказаного авто.

00:00:06 водій автомобіля марки «Мерседес Спрінтер» намагається зачинити водійські двері свого автомобіля, але йому заважає жінка, яка і стоїть біля них та тримає їх. Водій автомобіля марки «Ланос» стоїть попереду автомобіля марки «Мерседес Спрінтер» та фотографує його.

00:00:25 - водій автомобіля марки «Мерседес Спрінтер» зачиняє водійські двері свого автомобіля, а жінка направляється в бік автомобілю марки «Ланос». Водій автомобіля марки «Ланос» стоїть попереду автомобіля марки «Мерседес Спрінтер» та фотографує його.

00:00:38 - водій автомобіля марки «Мерседес Спрінтер» від`їжджає на своєму автомобілі. Водій автомобіля марки «Ланос» стоїть біля багажного відділення свого автомобіля, а жінка сідає до салону.

- Медичною картою стаціонарного хворого №9028 ОСОБА_7 , 1965 року народження, в якій містяться відомості про госпіталізацію останнього 13.10.2022 року до КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР з діагнозом перелом кісток носу зі зміщенням уламків, носова кровотеча.

- Висновком експерта №1466 від 25.10.2022 року, згідно із якою у ОСОБА_7 виявлені наступні тілесні ушкодження: перелом кісток носу зі зміщенням уламків, садно та синець в ділянці спинки носа, синці нижніх повік. Вказані ушкодження утворилися від дії тупого(-их) твердого(-их) предмета(-ів), індивідуальні особливості якого(-их) у властивостях ушкоджень не відобразилися Не виключено, що ці ушкодження могли утворитися в результаті нанесення удару головою. Наявні ушкодження виникли незадовго до звернення гр. ОСОБА_7 до лікувального закладу, і таким чином могли бути заподіяні 13.10.2022 р.. Зазначені ушкодження не були небезпечними для життя, та складають єдиний морфологічний комплекс і тому оцінюються в сукупності, як такі, що викликали розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день). За цим критерієм, відповідно до п. 2.3.3 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 24.11.2022 року, згідно із яким, в ході даної слідчої дії потерпілий ОСОБА_7 розповів, як саме йому були нанесені тілесні ушкодження, а саме, під час руху йому перегородив дорогу водій автомобіля «Мерседес Спринтер» чорного кольору, після чого вони зупинились на перехресті вулиць Балківської та Чорноморського козацтва біля АЗС «ОККО», де під час словесної перепалки водій автомобіля «Мерседес Спринтер» чорного кольору наніс йому удар своєю головою в область обличчя. Далі потерпілий показав як саме до нього підійшов потерпілий та своєю головою наніс один удар в область обличчя.

- Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 24.11.2022 р., згідно із яким потерпілий ОСОБА_7 впізнав особу під №3, за тілобудовою та рисами обличчя, а саме ОСОБА_3 , який 13.10.2022 року, перебуваючи на перехресті вулиць Балківської та Чорноморського козацтва біля АЗС «ОККО» наніс йому тілесні ушкодження.

- Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 25.11.2022 р., згідно із яким свідок ОСОБА_11 впізнав особу під №2, за тілобудовою та рисами обличчя, а саме ОСОБА_3 , який 13.10.2022 року, перебуваючи на перехресті вулиць Балківська та Чорноморського козацтва біля АЗС «ОККО» наніс тілесні ушкодження водію автомобіля марки «Ланос».

Речовими доказами: компакт-диск DVD-R з відеозаписами з камер відеоспостереження, що розташовані на перехресті вулиць Балківської та Чорноморського козацтва в м.Одесі, у період з 07:20 годин по 07:40 годин 13.10.2022 року.

Аналіз доказів та висновки суду

Надані стороною обвинувачення докази суд вважає достатніми для ухвалення обвинувального вироку. Наведені, досліджені безпосередньо в суді докази, які суд поклав в основу вироку, узгоджуються між собою, зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, вислухавши пояснення обвинуваченого, потерпілого, свідків, перевіривши письмові докази, оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, а винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 ККУ, знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду.

Так, потерпілий ОСОБА_9 , сам обвинувачений та свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_9 підтвердили у суді факт виникнення під час руху конфлікту між водіями транспортних засобів, під час якого потерпілий отримав легкі тілесні ушкодження у виді перелому кісток носа, що підтверджено відповідною медичною документацією та висновком експерта. Під час впізнання за фотознімками потерпілий та свідок ОСОБА_11 впізнали обвинуваченого, як безпосереднього учасника конфлікту.

Камери відеоспостереження також зафіксували подію кримінального правопорушення, утім ракурс відео зйомки, не забезпечив можливість чітко встановити, як діяли обвинувачений і потерпілий в момент конфлікту.

Свідок ОСОБА_9 , яка знаходилася в якості пасажира в автомобілі потерпілого не бачила процес бійки.

Інший свідок сторони обвинувачення ОСОБА_10 , яка виходячи зі змісту запитань прокурора під час допиту в суді, на досудовому розслідуванні підтверджувала версію подій потерпілого, утім в судовому засіданні надала загальні показання про виниклий конфлікт, підтвердила, що під час бійки потерпілий завдав удару рукою обвинуваченому та, те, що хтось із них вдарив головою іншого в обличчя. Водночас, свідок не зазначила хто саме вчинив такі дії, пославшись на те, що не пам`ятає усіх подробиць конфлікту. Тому суд ставить під сумнів достовірність показань вказаного свідка в частині дій кожного із учасників конфлікту.

Обвинувачений стверджує, що саме потерпілий перший почав його бити, у тому числі завдав йому удару головою.

Таким чином, ключовим доказом у справі є саме показання потерпілого, які узгоджуються із іншими непрямими доказами та встановленими судом фактичними обставинами справи.

Підстав не довіряти показанням потерпілого суд не встановив, оскільки вони є логічними, послідовними, переконливими та узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_9 , яка зазначила під час допиту в суді, що потерпілий, повернувшись до свого автомобіля, відчув, що в нього зламаний ніс та пояснив, що це є результатом протиправних дій з боку потерпілого.

Крім цього, суд вважає, що показання потерпілого щодо механізму завдання йому тілесних ушкоджень, а саме, що обвинувачений ударив його головою в обличчя, цілком підтверджують висунуте обвинувачення, виходячи із локалізації отриманих ним тілесних ушкоджень (перелом кісток носа), та враховуючи відсутність тілесних ушкоджень на обличчі обвинуваченого.

На думку суду, поведінка потерпілого, який відразу після конфлікту звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення, відсутність симетричних дій з боку обвинуваченого, також підтверджують висунуте обвинувачення щодо завдання тілесних ушкоджень саме внаслідок протиправних дій з боку обвинуваченого ОСОБА_3 .

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого, суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини. Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Суд вважає, що наведені докази у їх сукупності, поза розумним сумнівом доводять причетність обвинуваченого до завдання тілесних ушкоджень потерпілому за наведених обставин.

Правова оцінка фактичної та юридичної підстав кваліфікації діяння, інкримінованого стороною обвинувачення, дають підстави дійти висновку про наявність у діях обвинуваченого складу кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.2 ст.125 ККУ за ознаками: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Щодо неврахування окремих доводів сторони захисту

1.Обвинувачений стверджує, що досудове розслідування по справі проведено поверхнево та упереджено, оскільки потерпілий працював в органах поліції та імовірно втручався в роботу правоохоронців.

Потерпілий ОСОБА_7 підтвердив факт роботи на посаді водія службового автомобіля в органах поліції, утім заперечував будь-яке втручання в хід досудового розслідування.

Суд вважає наведені доводи сторони захисту припущеннями, які об`єктивно не підтверджені іншими даними.

2.Сторона захисту наполягає на порушенні права на захист під час досудового розслідування, посилаючись на те, що слідчий не забезпечив обвинуваченому можливість запросити власного захисника, внаслідок чого останній був позбавлений належного захисту та можливості ініціювання збирати докази невинуватості, зокрема відеозаписів з інших відеокамер зовнішнього спостереження.

Суд погоджується із твердженнями обвинуваченого про те, що слідчий позбавив його можливості запросити власного захисника, утім вважає, що такі порушення не призвели до настання істотних негативних наслідків та не мають наслідком визнання отриманих доказів недопустимими к контексті положень ст. 86, 87 КПКУ, оскільки право на захист обвинувачений реалізував у повному обсязі під час судового розгляду, користуючись послугами кваліфікованого захисника, якого він обрав самостійно. Водночас судовий розгляд тривав більше 1 року і шести місяців і протягом цього часу сторона захисту мала можливість зібрати і подати суду додаткові докази.

Суд вважає, що для оцінки допустимості або недопустимості доказів, отриманих у ході досудового розслідування, слід виходити з того, чи були додержані в ході проведення слідчо-процесуальних дій фундаментальні права особи і, якщо такі права були порушені, то чи є таке порушення істотним у значенні положень, викладених у ч. 1 ст. 87 КПКУ, тобто таким, що підриває справедливість судового процесу в цілому.

Не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду.

Вирішуючи питання про те, чи може порушення певних процесуальних норм стати підставою для визнання доказів недопустимими відповідно до ст. 86,87 КПК, необхідно взяти до уваги не лише сам факт такого порушення, але й встановити, що отримані докази є результатом такого порушення.

Доводи сторони захисту не містять переконливого обґрунтування до спростування результатів слідчих дій, отриманих під час судового розслідування, а тому суд не приймає їх до уваги.

Щодо призначення покарання

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що обтяжують покарання та обставини, що пом`якшують покарання.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, є кримінальним проступком, який карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до одного року, або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

ОСОБА_3 є громадянином України, здобув вищу освіту, перебуває у шлюбі, має двох неповнолітніх дітей, є особою з інвалідністю ІІІ групи, займається одноособово підприємницькою діяльністю, як ФОП « ОСОБА_3 », зареєстрований та мешкає в Одеській області, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Відомостей щодо перебування обвинуваченого на обліках у лікарів психіатра та нарколога, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами - немає.

Обвинувачений не визнав свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку, не визнав цивільний позов потерпілого та не вибачився перед останнім.

Потерпілий в частині призначення обвинуваченому покарання покладався на розсуд суду, поданий цивільний позов підтримав у повному обсязі.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , на підставі ч.2 ст. 66 ККУ, суд визнає наявність у нього інвалідності та двох неповнолітніх дітей.

Обставини, що обтяжують покарання, передбачені ст.67 ККУ, не встановлені.

Водночас, вирішуючи питання про вид покарання судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку та наслідки, особу обвинуваченого, його вік, сімейний стан, зазначені пом`якшуючі обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, відсутність, обставин, що обтяжують покарання, а також усі обставини справи в їх сукупності, керуючись принципом індивідуалізації, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 за вчинений ним кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України, покарання у вигляді штрафу.

Суд вважає, що застосування такого покарання в даному випадку буде достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Щодо цивільного позову потерпілого

Представником потерпілого адвокатом ОСОБА_8 , заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог представник посилається на наступне.

13.10.2022 року, умисними діями ОСОБА_3 , який перебував на перехресті вулиць Балківської та Чорноморського козацтва біля АЗС «ОККО», потерпілому були спричинені наступні тілесні ушкодження: перелом кісток носу зі зміщенням уламків, садно та синець в ділянці спинки носа, синці нижніх повік.

Ці обставини встановлено та зафіксовано висновком експерта №1466 від 22.11.2022 року.

Протиправними діями відповідача моральному здоров`ю позивача спричинено значної шкоди тому що весь період намагання відновити попередній стан, життя цивільного позивача було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями та фізичним болем.

Внаслідок протиправних цій відповідача понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які позивач міг би реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв та судових позовів, відвідування установ, щоб добитися належного захисту порушених прав.

Відповідач добровільно не вжив ніяких заходів для вирішення питання про відшкодування завданої потерпілому шкоди, проявив байдужість до його стану взагалі, чим змусив потерпілого звертатися до суду та захищати свої права в судовому порядку.

Враховуючи присутність психологічно травмуючого фактору (неправомірних дій відповідача), користуючись принципами розумності та справедливості, позивач визначає розмір моральної шкоди у сумі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч ) гривень.

Суд вважає, що позовні вимоги потерпілого підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За приписами ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Частинами 4-5 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, що стосується розміру моральної шкоди, суд враховує, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд бере до уваги, висновок висвітлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020, справа №752/17832/14-ц, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Стаття 1168 ЦК України встановлює, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, а саме пункту 3 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі по тексту - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв?язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 даної Постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить. Як убачається з пункту 9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Судом враховано характер отриманих ушкоджень здоров`я потерпілим, тимчасову відірваність від активного соціального життя, емоційну напругу, почуття образи, обурення, що супроводжувалося постійним больовим відчуттям, що обумовило необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів.

Судом встановлено, що потерпілий, у зв`язку із отриманням фізичної травми внаслідок протиправних дій обвинуваченого, перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «МКЛ» №1 з 13.10.2022 року по 24.10.2022 року з діагнозом: перелом кісток носу зі зміщенням уламків, йому було проведено оперативне втручання, а саме проведено репозицію кісток носу.

При цьому потерпілий, окрім фізичного болю, зазначав моральних страждань, оскільки змінився на певний період часу його звичний спосіб життя, він був вимушений звертатися за наданням правової допомоги та домагатися відновлення справедливості і захисту порушених прав під час кримінального провадження.

Тому суд вважає співмірним заподіяній моральній шкоді стягнення на користь потерпілого з обвинуваченого грошових коштів у сумі 25 000 гривень.

Щодо інших питань

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні - відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не встановлено.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.1-90, 125 КК України, ст. 1-379 КПК України, суд, ст.ст. 1168 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання, у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 гривень, на користь держави.

Запобіжний захід обвинуваченому не застосовувати.

Цивільний позов адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 -задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 в якості відшкодування завданої моральної шкоди 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

Речовий доказ по справі:

- DVD-R диск з камер відеоспостереження - зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою яка тримається під вартою, протягом цього ж часу з моменту отримання копії вироку.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченим, а також не пізніше наступного дня після оголошення направити учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_12

25.06.2024