ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/8432/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/1136/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.296 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду м.Харкова від 29 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Московського районного суду м.Харкова від 29.02.2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, вдівця, з середньою технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з моменту його фактичного затримання.

Цим вироком встановлено, що 11.06.2023 близько о 21год.00хв. ОСОБА_7 знаходився поряд із торгівельним павільйоном по АДРЕСА_2 та перебував у стані алкогольного сп`яніння. Поряд із вищевказаним павільйоном знаходився потерпілий ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , де спілкувались між собою. В свою чергу ОСОБА_7 почав безпричинно чіплятися до перехожих та провокувати їх на конфлікт, у тому числі до раніше не знайомих йому ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Останні з метою уникнення конфлікту неодноразово робили йому усні зауваження та прохали їх не чіпати. В цей час у ОСОБА_7 , виник злочинний умисел направлений на вчинення хуліганських дій, реалізуючи який, використовуючи малозначний, нікчемний привід, із хуліганських мотивів, тобто із прагненням протиставити себе суспільству, показати зневагу до оточуючих та виявити свою грубу силу, з мотивів явної неповаги до суспільства, які виразились у нахабному прояві зневажливого ставлення до громадського порядку, та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в суспільстві, маючи на меті показати свою винятковість, діючи з особливою зухвалістю, яка виявилася у тому, що він знаходиться у вечірній час в громадському місці, а саме: у житловому масиві оточеному ринком, супермаркетом та житловими будинками, у місці із великим потоком людей, де перебувають сторонні особи та його протиправні дії будуть помічені перехожими, мешканцями прилеглих будинків та відвідувачами закладів торгівлі, протиставляючи себе суспільству, грубо усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_11 , ігноруючи існуючі у суспільстві загальноприйняті правила поведінки і норми моралі, грубо порушуючи громадський порядок, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, ОСОБА_7 , дістав з кишені своїх штанів заздалегідь ним заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень розкладний ніж який має колюче-ріжучі властивості, та діючи самостійно, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи діяти саме таким чином, умисно, бажаючи спричинити ОСОБА_11 тілесні ушкодження, в ході хуліганських дій, діючи при цьому швидко та продумано, в той час коли потерпілий знаходився напівбоком з лівої сторони по відношенню до нього, ОСОБА_7 тримаючи ніж у правій руці наніс клинком вищевказаного ножа чотири удари в область спини ОСОБА_11 після чого останній відчуваючи фізичний біль намагався припинити злочинні дії ОСОБА_7 та схопив останнього за праву руку, в якій перебував ніж та в ході боротьби ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_11 одне поранення лівого плеча, чим заподіяв потерпілому відповідно до висновку експерта - чотири сліпих не проникаючих колото різаних поранення задньої поверхні грудної клітини та одне колото - різане поранення задньої поверхні лівого плеча які як у сукупності так і поодинці належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я. У подальшому хуліганські дії ОСОБА_7 були зупинені свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які перебували поруч із місцем скоєння злочину.

На зазначений вирок суду першої інстанції прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисниками ОСОБА_10 та ОСОБА_8 подані апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Московського районного суду м.Харкова від 29.02.2024 року стосовно ОСОБА_7 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.296 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, прокурор зазначає, що судом першої інстанції призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.4 ст.296 КК України, хоча під час судового розгляду обвинувачений свою вину не визнавав, намагався уникнути кримінальної відповідальності, на шлях виправлення і перевиховання не став. Апелянт також зазначає, що судом першої інстанції при призначенні розміру покарання недостатньо враховано наявність обставини, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_10 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок Московського районного суду м. Харкова від 29.02.2024 року щодо ОСОБА_7 змінити. Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В обґрунтування своєї вимоги апелянт вказує на те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся, вже багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, має стійкі соціальні зв`язки, проживає разом із сином та матерію, яка є інвалідом 2 групи та знаходиться на його повному утриманні.

Захисник також зазначає, що факт знаходження обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння матеріалами справи не доведено, доказів перебування ОСОБА_7 у стані сп`яніння під час скоєння ним кримінального правопорушення немає.

Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі, з урахуванням змінених та доповнених апеляційних доводів, просить скасувати вирок Московського районного суду м. Харкова від 29.03.2024 щодо ОСОБА_7 , визнавши останнім невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. Крім того, захисник просить, у разі якщо суд дійде висновку, що вина ОСОБА_7 доведена у інкримінованому йому злочині, призначити його підзахисному покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Апелянт зазначає, що висновки суду, що встановлені оскаржуваним вироком, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки ОСОБА_7 не мав умислу на грубе порушення громадського порядку, а лише захищався від протиправних дій потерпілого ОСОБА_11 , який завдав його підзахисному тілесних ушкоджень та повалив його на землю, внаслідок чого обвинувачений був вимушений дістати ніж і завдати потерпілому поранення ножем.

Крім того, захисник вказує на те, що вина його підзахисного підтверджується виключно показаннями потерпілого ОСОБА_11 та його товаришів ОСОБА_13 і ОСОБА_12 , які в жодному судовому засіданні участі не приймали та допитані не були. Апелянт вказує, що судом першої інстанції залишилося без будь-якого процесуального реагування пояснення ОСОБА_7 про те, що працівники поліції перший раз приїжджали у зв`язку із надходженням до поліції повідомлення про неправомірну поведінку ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .

Захисник також посилається на те, що судом першої інстанції недостатньо враховані відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, проживає разом із матір`ю, яка наразі перебуває на його повному утриманні, на обліку у лікаря психіатра не перебуває. Вказує, що матеріали справи не містять аналізу крові/сечі обвинуваченого, які б з безспірністю підтверджували наявність алкоголю в крові ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав частково апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та вважав за необхідне скасувати оскаржуваний вирок і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, внаслідок допущення судом істотних вимог кримінального процесуального закону, думку обвинуваченого та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги сторони захисту, колегія суддів, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах доводів та вимог апеляційних скарг потерпілих, колегія суддів погоджується з ними в частині наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до пп. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

У національному законодавстві ці права обвинуваченого закріплено в п. 1 ч. 4 ст. 42 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини всі докази зазвичай мають бути представлені у відкритому слуханні справи в присутності обвинуваченого для забезпечення можливості надати аргументи іншій стороні. Існують винятки із цього правила, але вони не повинні порушувати права захисту. Як загальне правило, п. 1 та пп. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечити, а також ставити запитання свідкові обвинувачення, або під час давання показань, або на пізнішому етапі (рішення від 24 квітня 2008 року у справі «Жогло проти України» (заява N 17988/02).

Допит потерпілого проводиться з дотриманням правил, передбачених частинами 2, 3, 5 14 ст. 352 КПК України, яка регламентує правила допиту свідка в суді (ч. 2 ст. 353 цього Кодексу).

За змістом статей 111, 134 КПК України, повідомлення учасників кримінального провадження з приводу вчинення процесуальних дій здійснюється у випадку, якщо участь цих осіб у таких діях є не обов`язковою. Інакше здійснюється судовий виклик, що за своєю правовою природою є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно з положеннями ст. 135 КПК України, особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. В разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом у розумінні ст. 136 КПК України є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки чи будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Згідно зі ст. 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на потерпілого у випадках та порядку, передбачених гл. 12 цього Кодексу.

Наведена норма зобов`язує суд ретельно перевірити, чи був потерпілий належним чином проінформований про дату та час судового розгляду, а також з`ясувати причини його неявки.

Однак зазначених вище положень процесуального закону місцевий суд не врахував та не виконав.

Зокрема, 09.11.2023 року судом першої інстанції, з урахуванням думки сторін обвинувачення та захисту, було вирішено наступний порядок дослідження доказів: допитати обвинуваченого; допитати потерпілого; допитати свідків; дослідити докази у справі (т. арк.51-53).

Разом з цим, під час судового розгляду так і не було допитано потерпілого ОСОБА_11 .

При цьому, за матеріалами справи встановлено, що сторона обвинувачення посилалася як на ключові докази винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, на відомості протоколу проведення слідчого експерименту від 15.06.2023 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_11 , висновку експерта №12-14/323-А/23 від 26.06.2023 року.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, матеріалів справи та апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції сторона захисту заперечувала вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин, що викладені в обвинувальному акті, та оспорювала належність вищезазначених письмових доказів, посилаючись на те, що ОСОБА_7 лише захищався від протиправних дій потерпілого ОСОБА_11 .

Натомість, матеріали судового провадження дійсно містять відомості про направлення судом першої інстанції шляхом поштового зв`язку судових повісток на адресу місця мешкання потерпілого ОСОБА_11 , але ці повістки повернулися до канцелярії суду у зв`язку із відсутністю адресату за місцем мешкання (т.1 арк.22, 66-67, 88-89).

Крім того, судом першої інстанції здійснювався виклик потерпілого ОСОБА_11 в судові засідання шляхом направлення SMS-повідомлень про дату, місце та час судових засідань у додатку «Вайбер» на номер мобільного телефону останнього (т.1 арк.20, 33, 42, 108, 198).

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що наявне у матеріалах судового провадження довідки про доставку SMS-повідомлення на мобільний номер телефону потерпілого ОСОБА_11 не є належною фіксацією повідомлення про дату та час розгляду, оскільки відповідно до п.1 Порядку надсилання учасникам судового процесу текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01.08.2013 року №73, текст судової повістки може бути надісланий судом SMS-повідомлення лише після подання ним до суду відповідної заявки. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом заповнення учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України. Про недопустимість таких порушень наголошено у висновках Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 02.07.2016 року за №6-20304св14.

Відповідної заяви потерпілого ОСОБА_11 матеріали судового провадження не містять.

При цьому, матеріали судового містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового повідомлення потерпілому ОСОБА_11 24.10.2023 року, 27.12.2023 року та 31.01.2024 року.

У свою чергу, відповідно до ст. 325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на потерпілого у випадках та порядку, передбачених главою 12 цього Кодексу.

Разом з цим, суд першої інстанції, маючи відомості про належне повідомлення потерпілого про судові засідання від 09.11.2023 року, 25.01.2024 та 28.02.2024 року, а також враховуючи позицію сторони заходу, яка заперечувала щодо наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, не здійснив будь-яких процесуальних заходів щодо ухвалення судового рішення про накладення на потерпілого ОСОБА_11 грошового стягнення в порядку, передбаченому главою 12 КПК України.

Наведене свідчить про те, що суд, усупереч вимогам кримінального процесуального закону, не виконав свого обов`язку повідомити, а в разі необхідності викликати потерпілого в судове засідання, не з`ясував його позиції щодо реалізації права на участь у судовому провадженні, не пересвідчився в поважності причин його неприбуття в судове засідання та, з урахуванням характеру кримінального правопорушення й змісту досліджених доказів, належність і допустимість яких оспорювала сторона захисту, в тому числі, щодо підстав спричинення потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, дійшов передчасного висновку про можливість з`ясувати всі обставини кримінального провадження за відсутності потерпілого, тоді як обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду в суді першої інстанції стверджував, що завдав тілесні ушкодження лише внаслідок протиправних дій самого потерпілого.

Крім того, під час судового розгляду суду першої інстанції надавалися відомості про можливий перетин потерпілого ОСОБА_11 державного кордону та перебування останнього поза межами території України (т. арк.91).

Зазначені відомості об`єктивно обумовлювали від суду першої інстанції застосувати положення ч.8 ст.135 КПК України, згідно яких, повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

До того ж з матеріалів судового провадження встановлено, що суд першої інстанції не вжив усіх передбачених кримінальним процесуальним законом заходів щодо забезпечення прибуття в судове засідання потерпілого ОСОБА_11 , зокрема, шляхом надання органу досудового розслідування доручення, в порядку ст. 333 КПК України, з метою встановлення місцезнаходження останнього, та визнав допит потерпілого неможливим. Отже, суд, не з`ясувавши, чи дійсно існують поважні причини неможливості допиту потерпілого ОСОБА_11 в суді, дійшов передчасного висновку про можливість завершення судового розгляду без допиту потерпілого, чим не створив усіх умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав, в тому числі забезпечити право сторони захисту на перехресний допит.

Отже, суд першої інстанції не використав усіх можливостей, передбачених КПК України, у повній мірі для забезпечення участі потерпілого ОСОБА_11 в судовому розгляді та гарантування належного розгляду кримінального провадження. Під час апеляційного перегляду вироку прокурор та сторона захисту також зазначали про вищезазначені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, яких допустив суд першої інстанції, та формально розглянув кримінальне провадження без участі потерпілого.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції, з урахуванням думки сторін захисту та обвинувачення, було визначено порядок дослідження доказів, в тому числі, шляхом допиту потерпілого ОСОБА_11 , оскільки останній міг повідомити належні й значимі відомості для встановлення усіх фактичних обставин кримінального правопорушення, тобто його показання могли вплинути на результати судового розгляду, водночас достатніх і переконливих підстав щодо неможливості його допиту суд першої інстанції не навів в мотивувальній частині оскаржуваного вироку, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження відмова суду в допиті потерпілого є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що могло перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Тобто, зазначені обставини свідчать про те, що судом недотримання судом вимог, передбачених ст.ст.111, 112, 134, 135, 136 КПК України, а саме в частині належного сповіщення потерпілого ОСОБА_11 про дату, час та місце судового розгляду у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Згідно вимогам ст. 415 суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення , передбачене пунктами 2,3,4,5,6,7 частини другої статті 412 КПК України.

Таким чином, подані апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_8 слід задовольнити частково, оскаржуваний вирок скасувати і призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Разом з цим відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, колегія суддів позбавлена можливості надати оцінку іншим доводам апеляційного скарги захисника ОСОБА_8 , які будуть вирішуватися судом першої інстанції при новому розгляді провадження.

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги правову позицію, викладену в постановах Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.12.2020 у справі №444/2200/15-к (провадження №51-2322кмо18), від 14.09.2020 у справі №740/3597/17 (провадження №51-6070кмо19) та від 23.09.2019 у справі №728/2724/16-к (№51-7543кмо18), відповідно до якої, у разі встановлення апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування вироку чи ухвали суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 370, 419, ч. 2 ст. 416 КПК України, він не може залишити поза увагою доводи апеляційної скарги прокурора чи потерпілого щодо необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, оскільки в протилежному випадку це призведене до неможливості застосування такого закону при новому розгляді в суді першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, суду першої інстанції під час нового судового розгляду, при наявності обґрунтованих підстав та з урахуванням доведеності вини за пред`явленим обвинуваченням, необхідно ретельно перевірити апеляційні доводи сторін обвинувачення та захисту щодо м`якості і суворості призначеного покарання відповідно, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, відомостей про особу обвинуваченого, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Московського районного суду м.Харкова від 29 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді