Номер провадження: 11-кп/813/1078/24
Справа № 947/9339/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 19.01.2024, якою під час судового розгляду к/п №0000189 від 27.03.2022 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Миколаївській обл., Новобузького району, м. Новий Буг, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 06.09.2007 Апеляційним судом Миколаївської обл. за п. 12, ч. 2 ст. 115, ст. 304 КК України до покарання у виді 13 років позбавлення волі, звільнений по відбуттю покарання у 2019 році;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17.03.2024, включно

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 19.01.2024 під час розгляду к/п №0000189 від 27.03.2022 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України було залишено без задоволення клопотання голови фермерського господарства «ОСОБА_9» про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку обвинуваченого ОСОБА_8 , задоволено клопотання прокурора та продовжено стосовно ОСОБА_8 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 17.03.2024 включно, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Мотивуючи своє рішення, суд 1-ої інстанції послався на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, та ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились та продовжують існувати, зокрема ОСОБА_8 може вдатись до спроб переховування від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого, обумовлені тяжкістю покарання, що загрожує останньому у разі визнання винуватим, свідки та потерпілий безпосередньо судом ще не допитувались, а також тим, що ОСОБА_8 раніше судимий з умисні тяжкі злочини проти життя особи.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначали, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, з огляду на наступне:

- судом 1-ої інстанції належним чином не розглянуто клопотання Фермерського господарства «ОСОБА_9» про взяття на поруки обвинуваченого ОСОБА_8 , а також характеристики на останнього;

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що ОСОБА_8 майже два роки тримається під вартою, при цьому за весь час розгляду справи в суді пріоритет надається лише продовженню запобіжного заходу обвинуваченому;

- судом 1-ої інстанції не враховано того, що перебування ОСОБА_8 під вартою негативним чином відображається на його психоемоційному стані та загальному стані здоров`я, оскільки на теперішній час він потребує негайного медичного обстеження та лікування;

- судом 1-ої інстанції не враховано того, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, зокрема, має постійне місце проживання, до затримання працював, має позитивні характеристики.

Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Київському райсуді М. Одеси знаходиться к/п №0000189 від 27.03.2022 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення, якщо таке подавалось (заявлялось).

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Разом із тим, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, один з яких вчинений за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, їх характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, зважаючи на те, що свідки та потерпілий на теперішній час безпосередньо судом ще не допитані, остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого не прийнято, існують ризики того, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків та потерпілого у вказаному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд також вважає, що в зазначеному кримінальному провадженні існує ризик можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 раніше судимий за особливо тяжкий злочин проти життя особи, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та схильність до вчинення злочинів.

При цьому, апеляційний суд зауважує на тому, що ризики це, зокрема, невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих наслідків для кримінального провадження та запобіжний захід застосовується саме для запобігання ризиків, тобто до моменту їх настання.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту про те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, до затримання працював та має позитивну характеру за місцем останнього працевлаштування, проте зауважує на тому, що зазначені обставини не слугували стримуючим фактором щодо невчинення інкримінованих йому злочинів, а також не свідчать про зменшення або відсутність встановлених вище апеляційним судом ризиків.

Разом із тим, апеляційний суд вважає голослівними посилання сторони захисту щодо не розгляду судом 1-ої інстанції клопотання Фермерського господарства «ОСОБА_9» про взяття на поруки обвинуваченого ОСОБА_8 та такими, що спростовуються мотивувальною часиною оскаржуваної ухвали.

Що стосується тверджень сторони захисту з приводу того, що перебування ОСОБА_8 під вартою негативним чином відображається на його психоемоційному стані та загальному здоров`я, а також того, що на теперішній час він потребує негайного медичного обстеження колегія суддів оцінює критично, оскільки стороною захисту не надано жодних документів на підтвердження зазначеного, а також жодних відомостей про те, що обвинувачений звертався до керівництва слідчого ізолятора зі скаргами на здоров`я матеріали справи не містять та стороною захисту не надавались.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Положеннями наказу МЮ України №460/5 від 18.03.2013 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу МЮ України та МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Отже, доводи захисника ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, апеляційний суд вважає безпідставними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Разом із цим, колегія суддів вважає слушними твердження сторони захисту щодо тривалого розгляду справи, протягом якого обвинувачений ОСОБА_8 перебуває під вартою (майже 2 роки), у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 19.01.2024, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України на стадії судового розгляду кримінального провадження продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17.03.2024 включно - залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції про необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4