Провадження № 1-кп/201/440/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001522 від 03.10.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, неодружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, востаннє:

- 20.08.2014 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 121 КК України до 10 років позбавлення волі; 05.05.2023 звільнився по відбуттю покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

потерпіла ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом

24.02.2022 указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Законом про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2119-IX від 15.03.2022 (реєстровий №259/22) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022 строком на 30 діб. Законом про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2212-IX від 21.04.2022 (реєстровий №259/22) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25.04.2022 строком на 30 діб. Законом про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 24.05.2022 строком на 90 діб. Законом про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12серпня 2022 року № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 23.08.2022 строком на 90 діб.

Так 03.10.2023 приблизно о 18:00 годині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період дії воєнного стану, маючи злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , побачив раніше незнайомих йому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , при цьому остання тримала в правій руці мобільний телефон iPhone13 Pro Max темно сірого кольору (graphite), imei: НОМЕР_1 , який належить її подрузі ОСОБА_6 , який ОСОБА_3 визначив об`єктом свого злочинного посягання.

Далі, ОСОБА_3 діючи в період дії воєнного стану, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), умисно з корисливим умислом, відкрито правою рукою схопив вказаний мобільний телефон, що знаходився в руці ОСОБА_7 та шляхом ривку заволодів ним, а саме: мобільним телефоном марки iPhone13 Pro Max темно сірого кольору (graphite), imei: НОМЕР_1 , та разом із викраденим майном побіг в сторону АДРЕСА_3 .

Таким чином ОСОБА_3 разом із викраденим майном зник з місця вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши власнику викраденого майна - потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду в розмірі 37000 грн. 00 коп.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

2.Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, вибачився перед потерпілою, просив суд суворо не карати.

3.Позиція потерпілої

Потерпіла ОСОБА_6 просила призначити ОСОБА_3 покарання на розсуд суду, претензій до нього не має.

4. Докази, які досліджені судом

Незважаючи на визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження у наданих прокурором та досліджених в судовому засіданні доказах, а саме:

Витягом з ЄРДР по к/п № 0001522 від 03.10.2023 (т. 1 а.п. 1), який підтверджує факт внесення відомостей до ЄРДР та початок проведення досудового розслідування з відповідною правовою кваліфікацією кримінального правопорушення.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР є протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.10.2023 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що 03.10.2023 близько 18 год. 35 хв. гр. ОСОБА_3 , знаходячись за адресою АДРЕСА_2 відкрито викрав із рук її подруги ОСОБА_7 її мобільний телефон марки iPhone13 Pro Max. У п. 5 протоколу вона зазначила, що бачила особу, яка вчинила кримінальне правопорушення і може її впізнати (т. 1 а.п. 7);

Протоколом огляду від 03.10.2023 (т. 1 а.п. 9), відповідно до якого об`єктом огляду є відкритаділянка місцевості, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , навпроти якої перебуває гр. ОСОБА_3 ;

Протоколом огляду від 03.10.2023 (т. 1 а.п. 17), відповідно до якого об`єктом огляду є мобільний телефон iPhone13 Pro Max темно сірого кольору (graphite), imei: НОМЕР_1 ;

Протоколом затримання від 03.10.2023 (т. 1 а.п. 35-37), відповідно до якого 03.10.2023 о 18:10 год. ОСОБА_3 затриманий в порядку ст. 208 КПК України, як такого, якого застали безпосередньо під час вчинення злочину;

Показами допитаної у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 , яка суду повідомила наступне. 03.10.2023 десь 18-30 год. я зі своєю подругою ОСОБА_7 рухалася по вул. С. Єфремова в м. Дніпро. Далі, підійшовши до пішохідного переходу до нас назустріч вийшов ОСОБА_8 і у той момент, коли я передала в руки своєї подруги мій мобільний телефон Айфон 13 Промакс кольору спейсгрей у чохлі білого кольору, ОСОБА_8 вихопив його з рук моєї подруги і побіг у протилежний бік вулиці. Ми побігли за ним і, зрозумівши, що не встигаємо його наздогнати, я почала кричати «Допоможіть, викрали телефон». В цей момент поряд у кафе «Анна Павлова» сиділи люди, які почули мої крики і двоє чоловіків почали бігти за ОСОБА_8 . Я повернула за кут АДРЕСА_3 , куди побіг ОСОБА_8 і побачила, що його спіймали. Підбігши до нього, там вже було багато людей, моя подруга викликала поліцію і ми чекали на їх приїзд. До ОСОБА_8 при затриманні нічого не застосовували. Я бачила, як ОСОБА_8 передав мій мобільний телефон ОСОБА_9 , який віддав його мені. Там був ще ОСОБА_10 , прізвище я не пам`ятаю. Потім приїхали поліцейські (патрульна двоє співробітників), вони сказали що особу, який вихопив телефон, звати ОСОБА_8 . Далі приїхали слідчі два чи три чоловіка. Мене допитували під час досудового розслідування, я підтверджую свої покази, мене знайомили з матеріалами кримінального провадження. Під час ознайомлення з матеріалами справи я не бачила показів свідків. Впізнання за моєю участю не було. Заяву про вчинене кримінальне правопорушення у мене відібрали в райвідділі. Протокол огляду місця події за моєю участю складався. Присутні були ОСОБА_7 та один співробітник поліції. Інших осіб не було. Проміжок часу коли я не бачила ОСОБА_8 був десь 10 секунд, це коли він завернув за кут вулиці. Як ОСОБА_8 жбурнув в Тютюника мій телефон я не бачила, але на тому місці був знайдений телефон ОСОБА_8 , який він жбурнув у протилежну сторону вулиці, втім цей момент я не бачила. До моменту затримання ОСОБА_8 мені нічого не говорив. Прошу покарання призначити на розсуд суду. Претензій до нього не маю;

Протоколом проведення слідчого експерименту від 09.10.2023 (т. 1 а.п. 87-95), за участю потерпілої ОСОБА_6 , яка відтворила обставини скоєного проти неї злочину;

Показами допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , яка суду повідомила наступне. 03.10.2023 приблизно о 18-30 годині я гуляла зі своєю подругою ОСОБА_6 на АДРЕСА_2 . Ми почали підходити до пішохідного переходу, в цей момент я попросила у неї її мобільний телефон Айфон 13 Про макс, вона його мені дала. В той момент назустріч нам йшов чоловік, який зараз присутній в залі, і вирвав у мене з рук мобільний телефон, який належить моїй подрузі ОСОБА_6 , і далі побіг у бік вул. І. Акінфєєва. Ми почали бігти за ним і кричати, щоб він зупинився. Далі ми побачили, як якийсь чоловік з кав`ярні поруч побіг за тим чоловіком, зупинив та затримав його. Ми підбігли до нього, і той чоловік, який затримав нападника, віддав нам телефон, який той чоловік вихопив у мене з рук. Я зателефонувала до поліції зі свого телефону. Через 7 хвилин прибули поліцейські.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 09.10.2023 (т. 1 а.п. 103-109), за участю свідка ОСОБА_11 , яка відтворила обставини скоєного проти ОСОБА_6 злочину;

Протоколом проведення слідчого експерименту від 10.10.2023 (т. 1 а.п. 110-116), за участю свідка ОСОБА_9 , який відтворив обставини затримання ОСОБА_3 повідомив, що бачив як дві дівчинки біжать за чоловіком, намагаючись наздогнати його і та вигукуючи аби він віддав телефон, тому він вирішив допомогти вказаним дівчинам, наздогнав і зупинив того чоловіка;

Відеозаписами з камери відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1 а.п. 97), на яких зафіксовано наступне. Чоловік у чорному одязі пробігає вздовж вул. С. Єфремова, за яким біжить потерпіла ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_11 , намагаючись наздогнати його. Далі видно, як зазначений чоловік пробіг вздовж АДРЕСА_5 . За ним біжить потерпіла ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_11 . В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 себе та свідка ОСОБА_11 на відеозаписах впізнала і повідомила, що вона зі свідком намагалися наздогнати і зупинити ОСОБА_3 , який вихопив з рук ОСОБА_11 її телефон;

Показами допитаного у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_3 , який визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати.

Судом досліджені документи, які характеризують особу:

- вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2014, за яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до 10 років позбавлення волі (т. 1 а.п. 56-62);

- довідка про судимості ОСОБА_3 станом на 04.10.2023, за якою ОСОБА_3 має багаторазові судимості і за останнім вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2014 звільнився по відбуттю покарання 05.05.2023 (т. 1 а.п. 52-53);

- довідка КНП «КЛШМД» ДМР від 05.10.2023, згідно якої ОСОБА_3 під наглядом лікаря-психіатра не перебуває (т. 1 а.п. 66);

- довідка КНП «ДБКЛ з надання психіатричної допомоги» ДМР від 09.10.2023, згідно якої ОСОБА_3 в реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не значиться (т. 1 а.п. 64);

5.Оцінка Суду

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, ОСОБА_12 , заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

На думку суду, винуватість ОСОБА_3 у кримінально-караному діянні є доведеною на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Так, потерпіла ОСОБА_6 розповіла як ОСОБА_3 , знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , вихопив із рук її подруги ОСОБА_7 її мобільний телефон марки iPhone13 Pro Max, після чого вони обидві побігли за ним і сторонній чоловік допоміг його зупинити, віддавши їй телефон. В судовому засіданні вона впізнала ОСОБА_3 як того чоловіка, який вихопив у ОСОБА_11 її телефон.

Свідок ОСОБА_11 розповіла як ОСОБА_3 вихопив у неї мобільний телефон марки iPhone13 Pro Max, який їй дала ОСОБА_6 , після чого вони обидві побігли за ним і сторонній чоловік допоміг його зупинити, віддавши їй телефон. В судовому засіданні вона впізнала ОСОБА_3 як того чоловіка, який вихопив у неї телефон.

Показання потерпілої і свідка, надані в суді, були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відеозаписами з камери відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_4 зафіксовано як чоловік у чорному одязі пробігає вздовж АДРЕСА_2 , за яким біжить потерпіла ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_11 , намагаючись наздогнати його, далі він повернув на АДРЕСА_3 , за ним продовжують бігти потерпіла ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_11 .

Протоколом затримання від 03.10.2023 зафіксовано як 03.10.2023 о 18:10 год. ОСОБА_3 затриманий в порядку ст. 208 КПК України, як такий, якого застали безпосередньо під час вчинення злочину.

В протоколах проведення слідчих експериментів зафіксовано як потерпіла ОСОБА_6 відтворила обставини скоєного проти неї злочину, свідок ОСОБА_11 відтворила обставини скоєного проти ОСОБА_6 злочину, свідок ОСОБА_9 відтворив дії як наздогнав і зупинив ОСОБА_3 .

Визнавальними показами допитаного у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_3 , який підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати.

6.Висновок суду про винуватість обвинуваченого

Всі досліджені судом докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 по інкримінованому йому епізоду, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, вірно.

7.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Загальні положення.

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудним у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Класифікація вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчиненого злочину, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, віднесено до категорії тяжкого злочину.

Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого.

Так, у судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся та висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінив свої дії, вибачився перед потерпілою і свідком, зауважив на тому, що готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається.

При цьому суд зауважує, що повернення потерпілому викраденого майна внаслідок його вилучення під час затримання ОСОБА_3 не є добровільним відшкодуванням заподіяної шкоди та не може враховуватися судом під час призначення покарання як обставина, що його пом`якшує (постанова колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 15.06.2023 у справі № 613/527/22: https://reyestr.court.gov.ua/Review/111647884).

Обставиною, яка, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченому, суд відносить рецидив злочинів.

Призначаючи покарання суд виходить із наступного.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально-психологічні риси.

При цьому, суд враховує той факт, що ОСОБА_3 раніше судимий, востаннє 20.08.2014 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 121 КК України до 10 років позбавлення волі. 05.05.2023 він звільнився по відбуттю покарання і через невеликий проміжок часу з дня звільнення знов вчинив злочин, що свідчить про те, що відбуття покарання за попереднім вироком не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.02.2021 у справі № 629/2739/18, частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин або перейти до більш м`якого виду основного покарання, лише "за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину", тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Однак у даному випадку відсутні кілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Втім судом не встановлені підстави щодо виправлення засудженого без відбування покарання.

Тому відсутні підстави для застосування положень як ст. 69, так і ст. 75 КК України.

Отже, відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

8.Вирішення цивільного позову

У даному кримінальному провадженні потерпілою до обвинуваченого цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, не пред`явлено.

9.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

10.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

03.10.2023 о 18:10 год. ОСОБА_3 затриманий в порядку ст. 208 КПК України, як такого, якого застали безпосередньо під час вчинення злочину (т. 1 а.п. 35-37);

05.10.2023 слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська до ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 214 720,00 грн (т. 1 а.п. 71-73).

Строк запобіжного заходу на момент винесення цього вироку продовжувався, є діючим, застава не сплачена.

Тому строк відбування покарання ОСОБА_3 слід обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме з 03.10.2023 року, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України до строку відбутого покарання строк попереднього ув`язнення із вказаної дати по день набрання вироком законної сили у відповідності як один день попереднього ув`язнення рівний одному дню позбавлення волі.

Разом з цим, згідно із п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема «рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження», у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили».

Суд враховує, що різниця між пунктами а) та с) статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує, що ці пункти визначають різний правовий характер, різні підстави, різні вимоги до рішення про тримання під вартою.

Пункт а) вимагає лише законного вироку суду, яким особу визнано винуватою і призначено відповідне покарання. Пункт с) вимагає розумної підозри, наявності ризиків, якомога коротшого періоду перебування під вартою невинуватої особи. Крім того, для затримання за пунктом с) передбачаються спеціальні гарантії частини 3 статті 5 Конвенції. Також гарантії частини 4 статті 5 Конвенції мають дуже обмежене застосування до пункту а).

За правом багатьох країн затримання у очікуванні розгляду апеляції вважається попереднім триманням під вартою і засуджена особа не починає відбувати своє покарання, поки вирок не набере чинності. Однак відмінності між підходами до процедури призначення покарання є відмінності за формою, а не за суттю, якщо розглядати наслідки для зацікавленої особи. Слід вважати, що стаття 5 §1 а), в якій не зазначається про припустимі форми правового механізму, за яким особа може законно триматися під вартою «після засудження», залишає державам-учасницям свободу вибору в цьому питанні (правова позиція, викладена у рішенні «Monnel and Morris v. the United Kingdom», заяви № 9562/81 та 9818/82, від 02 березня 1987 року).

Обвинувачений вважається затриманим «після засудження компетентним судом» у значенні статті 5 § 1 a) після того, як рішення було винесено в першій інстанції, навіть якщо воно ще не виконується і підлягає оскарженню (правова позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ «Ruslan Yakovenko v. Ukraine», заява № 5425/11, від 04 червня 2015 року).

Термін «після засудження» не можна тлумачити так, ніби він стосується лише остаточного засудження. Не можна ігнорувати того, що винуватість особи, яка тримається під вартою під час апеляційного або наглядового провадження, вже встановлена в ході судового розгляду, проведеного відповідно до вимог статті 6 (правова позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ «Wemhoff v. Germany», заява 2122/64, від 27 червня 1968 року).

Отже, незважаючи на те, що за законодавством України таке тримання під вартою термінологічно відрізняється від відбування покарання за вироком, що набрав законної сили, з погляду статті 5 Конвенції воно буде розглядатися як таке, що підпадає під пункт а): законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

Відповідно немає необхідності у будь-якому клопотанні при вирішення питання запобіжного заходу на цій стадії, оскільки суд у цьому випадку діє у якості влади, що призначила покарання і забезпечує його виконання, а не вирішує спір між сторонами; немає потреби аналізувати питання, необхідні для тримання під вартою до вироку: розумна підозра стає неактуальною, оскільки вже є висновок про винуватість, ризики не мають значення, оскільки відбувається де факто відбування покарання, обґрунтованість вироку не потребує періодичного перегляду; обмеження строку дії запобіжного заходу має на меті забезпечити можливість періодичного перегляду тримання під вартою до вироку, у разі винесення обвинувального вироку міркування, які зумовлюють необхідність періодичного перегляду, не мають значення, тому тримання під вартою на підставі вироку здійснюється для забезпечення його виконання, в той час, як ст. 197 КПК України передбачає не строк тримання під вартою, а строк дії відповідної ухвали, після якого вона втрачає силу, а тому вирок діє протягом строку покарання, якщо не скасований. Обґрунтованість вироку не стосується законності тримання під вартою, навіть у разі його скасування, тримання під вартою на його підставі буде законним, у тому числі з погляду статті 5 Конвенції.

Враховуючи викладене, оскільки суд дійшов висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, враховуючи вимоги п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, пункту а) ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ, зокрема, рішення «Ruslan Yakovenko v. Ukraine» згідно якої обвинувачений вважається затриманим «після засудження компетентним судом» у значенні пункту а) ст. 5 Конвенції після того, як рішення було винесено в першій інстанції, навіть якщо воно ще не виконується і підлягає оскарженню, суд вважає, шо в даний час немає потреби аналізувати питання, необхідні для тримання під вартою до вироку, розумна підозра стає неактуальною, оскільки вже є висновок про винуватість, ризики не мають значення, оскільки відбувається де факто відбування покарання, тримання під вартою на підставі вироку здійснюється для забезпечення його виконання, а тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований обвинуваченому до набрання вироком законної сили підлягає залишенню без змін.

Враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, заставу як альтернативний запобіжний слід скасувати.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати в розмірі 200,00 грн, у зв`язку із проведенням судової експертизи, які слід стягнути із обвинуваченого (т. 1 а.п. 76).

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

ОСОБА_3 строк відбуття покарання обчислювати з 03.10.2023, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України до строку відбутого покарання строк попереднього ув`язнення із вказаної дати по день набрання вироком законної сили у відповідності як один день попереднього ув`язнення рівний одному дню позбавлення волі.

ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Заставу як альтернативний запобіжний захід у розмірі 214 720,00 грн скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь судового експерта ОСОБА_13 витрати на проведення судової експертизи в сумі 200,00 грн.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази:

- мобільний телефон iPhone13 Pro Max, який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , - залишити останній за належністю;

- мобільний телефон марки Redmi 10A з сімкартками Київстар та ОСОБА_14 , ключі від квартири та від домофону, банківська картка, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_15 , - залишити останній за належністю;

- оптичний диск з відеозаписом з камер відеоспостереження (т. 1 а.п. 97) - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя ОСОБА_1