Провадження № 1-кп/643/96/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00028872 від 03.06.2019, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веснянка Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянина України, який не одружений, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України

ВСТАНОВИВ

1. Позиція суду

1.1. Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_4 (обвинувачений) 02.06.2019 приблизно о 21:00 год., точний час не встановлений, знаходився на майданчику біля будинку АДРЕСА_3 , де з раніше знайомими йому ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та малознайомим ОСОБА_8 (потерпілий) відпочивав, спілкуючись між собою.

В ході відпочинку між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виник конфлікт через непорозуміння, які виникли в ході їх спільного відпочинку. Під час вказаного конфлікту у ОСОБА_4 на підставі раптово виниклої особистої неприязні до раніше малознайомого йому ОСОБА_8 виник прямий невизначений умисел, спрямований на настання широкого спектру негативних наслідків у вигляді як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю потерпілого, так і настання смерті останнього. З метою реалізації вказаного умислу ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи неминучість настання широкого спектру негативних наслідків у вигляді як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю потерпілого, так і спричинення його смерті та бажаючи настання вказаних наслідків, використовуючи в якості знаряддя злочину револьвер «Profi» калібру 4mm для відстрілу кулями Флобера, який знаходився у нього та є спортивною стрілецькою зброєю, шляхом натискання на спусковий гачок вищевказаного револьверу, який був направлений у бік ОСОБА_8 , здійснив не менш як сім пострілів в потерпілого, а саме в ліві частини ділянки голови, обличчя, грудної клітини, лівого стегна, точна кількість пострілів не встановлена.

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 згідно з висновком судово-медичної експертизи Комунального закладу охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 09-991/19 від 21.08.2019 потерпілому ОСОБА_8 були спричинені сліпі вогнепальні рани лівої скроневої ділянки, сліпа вогнепальна рана лівого надбрів`я, проникаюча вогнепальна рана грудної клітини ліворуч по передній поверхні із ушкодженням лівої легені, бронха та навколосерцевої сумки, сліпа вогнепальна рана живота в нижньому відділі, сліпа вогнепальна рана лівого стегна, наскрізна дотична вогнепальна рана лівої верхньої кінцівки, множинні садна тулубу та кінцівок. Всі вищеназвані рани, позначені як вогнепальні, сформувалися внаслідок не менш ніж семиразової дії снарядів, які було випущено з пристрою, такого як пістолет. За своїми характеристиками ці травмуючі об`єкти відповідають шароподібному предмету (аналогічному за формою шрапнелі) та мають обмежену енергетично-травмуючу властивість, яка виражається у переважно забойному та клиноподібному механізмі дії снарядів із обмеженою пробивною властивістю. Керуючись «Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», що затверджені Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, проникаюче вогнепальне поранення грудної клітини потерпілого ОСОБА_8 має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (згідно п. 2.1.3 «й» даних Правил). Керуючись «Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», що затверджені Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, інші ушкодження (кожне окремо) потерпілого ОСОБА_8 відносяться до легких тілесних ушкоджень (згідно п.2.1.1. «а», п. 2.3.2. «б», п.2.3.5. даних Правил).

Після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 зник з місця вчинення кримінального правопорушення, а потерпілого ОСОБА_8 було доставлено спочатку до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова Харківської міської ради», а в подальшому 05.06.2019 переведено до Державної установи «Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева» Національної академії медичних наук України, де йому була надана необхідна медична допомога.

1.2. Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

2. Позиція сторони обвинувачення

2.1. Обвинувачення, пред`явлене під час досудового розслідування

ОСОБА_4 02.06.2019, приблизно о 22:00 год., точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, знаходився на майданчику біля будинку АДРЕСА_3 , де з раніше знайомими йому ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та малознайомим ОСОБА_8 відпочивав, спілкуючись між собою.

В ході відпочинку, у ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт з приводу непорозумінь, виниклих в ході їх спільного відпочинку. У зв`язку з чим, у ОСОБА_4 , на підставі раптово виниклої особистої неприязні до раніше малознайомого йому ОСОБА_8 , виник умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті останньому, тобто умисел на його умисне вбивство. З метою реалізації вказаного злочинного умислу, ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправність своїх дій, і бажаючи діяти саме таким чином, умисно, використовуючи в якості знаряддя злочину пістолет-револьвер «Profi» калібру 4mm для відстрілу кулями Флобера, тобто використовуючи предмет небезпечний для життя потерпілого, який є спортивною стрілецькою зброєю, який ОСОБА_4 тримав при собі, використовуючи фактор несподіванки, діючи при цьому швидко та продумано, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, та бажаючи настання наслідків у вигляді смерті потерпілого, знаходячись обличчям до обличчя ОСОБА_8 , на невеличкій відстані, точна дистанція та розташування в ході досудового розслідування не встановлена, умисно, шляхом натискання на спусковий гачок вищевказаного пістолета, який було направлено у бік ОСОБА_8 , здійснив не менш як сім пострілів в життєво-важливі органи людини, а саме в ліві частини ділянки голови, обличчя, грудної клітини, лівого стегна, точна кількість пострілів в ході досудового розслідування не встановлена.

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 згідно висновку судово-медичної експертизи відділу комісійних судово-медичних експертиз Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи № 09-991/19 від 21.08.2019 потерпілому ОСОБА_8 було спричинено сліпі вогнепальні рани лівої скроневої ділянки, сліпа вогнепальна рана лівого надбрів`я, проникаюча вогнепальна рана грудної клітини ліворуч по передній поверхні із ушкодженням лівої легені, бронха та навколосерцевої сумки, сліпа вогнепальна рана живота в нижньому відділі, сліпа вогнепальна рана лівого стегна, наскрізна дотична вогнепальна рана лівої верхньої кінцівки, множинні садна тулубу та кінцівок. Всі вищеназвані рани, позначені як вогнепальні, сформувалися внаслідок не менш ніж семиразової дії снарядів, які було випущено з пристрою такого як пістолет. За своїми характеристиками ці травмуючі об`єкти відповідають шароподібному предмету (аналогічному за формою шрапнелі) та мають обмежену енергетично-травмуючу властивість, яка виражається у переважно забойному та клиноподібному механізмі дії снарядів із обмеженою пробивною властивістю. Керуючись «Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», що затверджені Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 - проникаюче вогнепальне поранення грудної клітини потерпілого ОСОБА_8 має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (згідно п. 2.1.3 «й» даних Правил). Керуючись «Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», що затверджені Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 - інші ушкодження (кожне окремо) потерпілого ОСОБА_8 відносяться до легких тілесних ушкоджень (згідно п.2.1.1. «а», п. 2.3.2. «б», п.2.3.5. даних Правил).

Таким чином, ОСОБА_4 виконав всі дії, які вважав за необхідне для завершення свого умислу, спрямованого на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 до кінця, однак кримінальне правопорушення не було завершено з причин, що не залежали від його волі, а саме у зв`язку з тим, що перехожими, які в той час знаходились поблизу місця вчинення кримінального правопорушення виявлено потерпілого ОСОБА_8 з численними пораненнями та вжито заходи щодо госпіталізації потерпілого до медичної установи, де проведеними операційними заходами врятовано його життя.

Безпосередньо після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 зник з місця вчинення кримінального правопорушення, а потерпілого ОСОБА_8 було доставлено до КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР, де було надано своєчасну медичну допомогу, а в подальшому 05.06.2019 переведено до ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НАМН України, де ОСОБА_8 було здійснено операційні заходи, спрямовані на врятування життя останнього.

2.2. Кваліфікація дій обвинуваченого, надана під час досудового розслідування

Згідно з обвинувальним актом дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

3. Позиція сторони захисту

3.1. Узагальнені доводи сторони захисту

Сторона захисту у судовому засіданні не заперечувала належність обвинуваченому револьверу, факт здійснення обвинуваченим пострілів з вказаного револьвера у потерпілого та спричинення останньому внаслідок пострілів тяжкого тілесного ушкодження.

Одночасно посилалась на відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого та зазначила, що вказані вище дії обвинуваченого були спрямовані на захист від нападу потерпілого. Вказані обставини підтверджуються фактом наявності на задній поверхні одягу обвинуваченого плям крові потерпілого, які підтверджують, що під час боротьби на землі обвинувачений лежав обличчям до землі, а потерпілий знаходився на ньому зверху, тобто фактично перебував у положенні нападника. Крім того, зазначені обставини підтверджуються показаннями обвинуваченого та свідків.

3.2. Кваліфікація дій обвинуваченого згідно із позицією сторони захисту

Сторона захисту просила кваліфікувати дії обвинуваченого за ст. 124 КК України як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Судом в ході судового розгляду досліджені такі докази, надані сторонами кримінального провадження:

4.1. Показання обвинуваченого, згідно з якими він 02.06.2019 зустрівся з товаришем ОСОБА_7 . В подальшому ОСОБА_7 повідомив, що на нього чекає ОСОБА_6 . Обвинувачений разом із ОСОБА_7 зустрілись з ОСОБА_6 та ще однією особою на ім`я ОСОБА_9 . Вони вчотирьох пішли в кафе, після чого пішли до будинку, в якому проживає ОСОБА_6 . Адресу будинку він не знає. Через деякий час ОСОБА_6 пішов до магазину та через приблизно 10-15 хв. повернувся разом з потерпілим, якого представив як свого сусіда. ОСОБА_6 спитав присутніх, чи не заперечують вони, щоб до них приєднався потерпілий. Ніхто не заперечував. Вони разом вживали пиво та спілкувались. Потерпілий запропонував пригостити пивом та зазначив, що в нього є 20 доларів США однією купюрою. Вказані грошові кошти необхідно обміняти, і він надасть 10 доларів США на придбання пива, якщо хтось поміняє вказані грошові кошти. ОСОБА_7 запропонував обміняти грошові кошти, взяв у потерпілого купюру номіналом 20 доларів США та пішов. Вони залишились втрьох обвинувачений, потерпілий та ОСОБА_6 Потерпілий перебував у стані сп`яніння, розповідав про свою участь в АТО, про те, що в нього виникли проблеми в особистому житті та перебував у поганому настрої. ОСОБА_7 не було тривалий час. Потерпілий нервував з приводу того, що ОСОБА_7 пішов з його грошима і тривалий час не повертається. Обвинуваченому зателефонувала знайома, на яку він чекав, і повідомила, що закінчує роботу. Обвинувачений сказав, що не буде чекати на повернення ОСОБА_7 , взяв свою сумку та збирався піти. На той момент на вулиці вже були сутінки, а ОСОБА_6 відійшов. Потерпілий проявив агресію до обвинуваченого, звинуватив у тому, що вони хочуть привласнити його 20 доларів США, та сказав, що поки йому не віддадуть його 20 доларів США, обвинувачений нікуди не піде, нецензурно висловлюючись при цьому. Обвинувачений відповів, що гроші в потерпілого не брав. В ході вказаної розмови потерпілий схопив обвинуваченого за сумку, зазначивши, що останній нікуди не піде. Обвинувачений вихватив сумку з рук потерпілого, попросив потерпілого не чіпатись до нього та відійшов на декілька кроків. Потерпілий, ображаючи обвинуваченого нецензурною лайкою, зробив декілька кроків в бік обвинуваченого, схопив його рукою за шию, та вони разом впали на землю. Після падіння на землю обвинувачений лежав на землі обличчям вниз, потерпілий лежав зверху на ньому та сильно душив рукою за шию. Обвинувачений намагався звільнитись, і потерпілий пом`якшив удушення та наніс удар по потилиці. Потім обвинувачений перевернувся, скинув з себе потерпілого та встав. Потерпілий відбіг за лавочку. У обвинуваченого в сумці був револьвер. Вказаний револьвер зберігався в обвинуваченого на роботі, проте оскільки останній уходив у відпустку, то забрав з роботи всі речі, у тому числі і револьвер, який ніс у сумці. Після придушення з боку потерпілого, обвинувачений злякався його агресії, тому дістав револьвер, здійснив постріл вверх, після чого направив револьвер на потерпілого і сказав, щоб той не підходив. Вказані дії обвинувачений зробив, щоб налякати потерпілого і припинити агресію останнього. Потім обвинувачений почув голос ОСОБА_6 той голосно питав, що трапилось. Обвинувачений знову сказав потерпілому, щоб той не підходив, і зробив декілька кроків назад в напрямку лавочки, оскільки хотів забрати свої речі та піти. В цей момент потерпілий знову напав на обвинуваченого а саме підбіг та схопив за руку, в якій був револьвер. Коли потерпілий схопив обвинуваченого за руку, останній машинально зробив декілька пострілів. Потерпілий після того, як схопив обвинуваченого за руку, почав тягнути його вниз, одночасно розвертаючи, внаслідок чого обвинувачений впав на землю обличчям вниз. Права рука обвинуваченого з пістолетом була зігнута в лікті та знаходилась між землею та тулубом, тобто він лежав тулубом на правій руці, в якій був пістолет. Потерпілий при цьому сидів зверху на ногах обвинуваченого та намагався відібрати в нього револьвер. Він кричав потерпілому, щоб той не чіплявся до нього та не намагався відібрати пістолет, проте потерпілий його не чув. Потім потерпілий наніс обвинуваченому декілька ударів по спині та голові, точну кількість ударів не пам`ятає. Далі обвинувачений просунув праву руку, висунув її з-під свого тулуба та здійснив декілька пострілів в напрямку назад-вверху, тобто за спину. Після вказаних пострілів потерпілий відпустив обвинуваченого, встав з останнього та відбіг за дерево, яке знаходилось поруч із лавочкою. Обвинувачений встав, направив револьвер в бік потерпілого та сказав не підходити до нього. Після цього обвинувачений почав збирати свої речі з землі підняв гаманець та пішов до лавки, де знаходилась його сумка. Лавка була на відстані 2-3 кроків від обвинуваченого, а дерево на відстані приблизно 3-4 метра від лавки. Обвинувачений хотів забрати сумку та піти. В цей момент потерпілий вибіг із-за дерева та побіг на обвинуваченого. Обвинувачений зрозумів, що потерпілий знову хоче напасти на нього, і двічі вистрілив в бік потерпілого. Після пострілів потерпілий закрив руками обличчя, а обвинувачений схопив свою сумку і відійшов. Потерпілий підійшов до лавки і сів на неї, свідомість при цьому не втрачав. Коли потерпілий сів на лавку, обвинувачений не намагався здійснювати постріли або завдавати йому ударів. До потерпілого підійшов ОСОБА_6 . Обвинувачений одразу після цього пішов звідти, оскільки розумів, що потерпілий може знову проявити агресію та напасти на нього. Внаслідок бійки обвинувачений отримав тілесні ушкодження у вигляді подряпин на правому боці, носі, правій щоці, правому лікті, правому передпліччі та лівому зап`ясті. На той час було темно, і на потерпілому він ушкоджень не бачив. Про наслідки у вигляді спричиненні шкоди здоров`ю потерпілого та госпіталізацію останнього до лікарні обвинувачений дізнався у відділі поліції йому зателефонували з поліції та попросили приїхати та райвідділу, що він і зробив. Там обвинуваченому повідомили, що у потерпілого проникаюче поранення. Обвинувачений був упевнений, що револьвер «Флобер», який був у нього, не здатний спричиняти тяжкі ушкодження. Револьвер він придбав за рік до вказаних подій у магазині револьвер був у вільному продажу, на нього не потрібні були будь-які дозволи. Якщо б обвинувачений знав, що спричинить потерпілому тяжкі ушкодження, то не стріляв би. Потерпілий був фізично сильніший за обвинуваченого та, як вбачається, володів прийомами рукопашного бою судячи з того, як поводив себе під час конфлікту та сильно придушив обвинуваченого. Обвинувачений прийомами рукопашного бою не володів та застосував револьвер, оскільки побоювався завдання тяжких ушкоджень з боку потерпілого. В обвинуваченого не було умислу вбити потерпілого, він стріляв тільки з метою припинити напади останнього і був упевнений, що це не спричинить останньому суттєвої шкоди. Постріли обвинувачений робив не прицільно. Обвинуваченому нічого не заважало продовжити дії відносно потерпілого, проте він цього не збирався робити та пішов.

4.2. Показання потерпілого, відповідно до яких він обвинуваченого до вказаних вище подій не знав, самі події пам`ятає фрагментарно, тобто не повністю. Ввечері 02.06.2019 він зустрів ОСОБА_6 . Вони вирішили випити пива та вжили на двох приблизно 1,5 л вказаного напою, перебуваючи на майданчику неподалік житлового будинку АДРЕСА_3 . Потім до них підійшла компанія інших чоловіків, серед яких був обвинувачений. Інших учасників компанії потерпілий не пам`ятає. Вони продовжували розпивати пиво. Потім потерпілий пам`ятає уривками боротьбу, а також пістолет в руці обвинуваченого, направлений на нього. При цьому потерпілий не пам`ятає, чи був у нього конфлікт з обвинуваченим безпосередньо до бійки та за яких обставин в руках у обвинуваченого з`явився пістолет. Потерпілий хотів вибити пістолет з руки обвинуваченого та пам`ятає боротьбу у зв`язку з цим, проте чи вдалося йому вибити пістолет не пам`ятає. Потім потерпілий пам`ятає, як убігав та ховався за деревом від пострілів. Потім пам`ятає швидку медичну допомогу, після чого опинився в лікарні. В потерпілого було здійснено не менше 7 постілів. Одну кулю дістали з легень, одна куля залишилась у перикарді біля серця, ще одна залишилась біля ока. Потерпілий перебував у лікарні 2 тижні, потім його перевели у військовий госпіталь. У госпіталі потерпілий знаходився 2 дні, після чого в нього почалась емболія, у зв`язку з чим його літаком направили до воєнного госпіталю у м. Києві. Там потерпілий знаходився в реанімації 2-3 дні. Зараз в потерпілого спостерігається порушення пам`яті, зменшились легені, він не може нормально працювати. У зв`язку із погіршенням стану здоров`я потерпілий отримав другу групу інвалідності. В потерпілого було 20 доларів США, проте він не пам`ятає, яке відношення вказані грошові кошти мають до конфлікту та не може пояснити, яким чином вказані грошові кошти опинились в матеріалах справи. Потерпілий також підтвердив, що обвинувачений вибачився перед ним, йому передали від обвинуваченого 20000,00 грн. на лікування. Потерпілий вибачив обвинуваченого та не має матеріальних претензій до нього, проте зазнав суттєвого погіршення стану здоров`я. Просив у подальшому розглядати кримінальне провадження за його відсутності.

4.3. Показання свідка ОСОБА_6 , який зазначив, що є знайомим обвинуваченого та потерпілого. Під час прогулянки свідок зустрів обвинуваченого та ОСОБА_7 і запропонував поспілкуватись та випити пива. Вони спілкувались біля будинку АДРЕСА_3 у вечірній час доби, більш точний час свідок не пам`ятає. В ході спілкування свідок пішов за сигаретами і зустрів потерпілого, який повідомив, що хоче поміняти 20 доларів США. Потім потерпілий запропонував пригостити пивом. Свідок запросив потерпілого з собою. Коли пиво закінчувалось, потерпілий запропонував розміняти 20 доларів США. ОСОБА_7 взяв вказані грошові кошти і пішов їх розмінювати, а вони продовжили вживати пиво та спілкуватись. Потім потерпілий вирішив, що вони хочуть заволодіти його 20 доларами США та привласнили їх собі, у зв`язку з чим розпочав конфлікт з цього приводу. Вони повідомили, що зараз ОСОБА_7 повернеться та віддасть кошти. Свідок відійшов, а коли повернувся, то побачив, що обвинувачений та потерпілий стоять один навпроти одного та сваряться, ображаючи один одного. Коли свідок підійшов ближче, обвинувачений дістав пістолет, направив його на потерпілого та попередив, що якщо той підійде - він почне стріляти. Потерпілий після цього розлютився та напав на обвинуваченого, бажаючи, як зрозумів свідок, вибити або забрати пістолет, тобто потерпілий хотів схопити руку с пістолетом. Обвинувачений та потерпілий впали на землю, і між ними почалась боротьба. До моменту, коли обвинувачений та потерпілий впали на землю, пострілів не було. В ході боротьби на землі обвинувачений був знизу, потерпілий зверху над ним. Коли вказані особи боролись на землі, свідок почув приблизно 4 постріли. Після пострілів вказані особи ще приблизно 30 секунд продовжували боротьбу на землі, після чого припинили боротьбу та підвелись на ноги. Потім потерпілий побіг та сховався за деревом, яке знаходилось на відстані приблизно 5 м. Пострілів при цьому не було. Обвинувачений та потерпілий продовжили ображати один одного. Обвинувачений попередив потерпілого, що якщо останній ще раз підійде - то він буде стріляти. Після цих слів потерпілий знову побіг у бік обвинуваченого, і обвинувачений здійснив один чи два постріли у потерпілого. Після цих пострілів потерпілий зупинився, не дійшовши до обвинуваченого, розвернувся і пішов до лавки. Коли потерпілий зупинився і розвернувся, обвинувачений припинив постріли. Свідок не бачив, щоб обвинувачений наносив удар потерпілому після того, як останній сів на лавку. Коли потерпілий сів на лавку, свідок побачив у нього на голові та футболці кров і викликав бригаду невідкладної медичної допомоги. Після приїзду вказаної бригади, свідок допоміг погрузити потерпілого до автомобіля невідкладної медичної допомоги та пішов додому. Всього свідок чув приблизно 4-5 пострілів. Потерпілий під час вказаних подій перебував у стані алкогольного сп`яніння. Після того, як потерпілий сів на лавку, обвинувачений до потерпілого не підходив свідок такого не пам`ятає. В подальшому ОСОБА_7 повернув свідку 20 доларів США, які він передав співробітниками поліції.

4.4. Показання свідка ОСОБА_10 , згідно з якими він з обвинуваченим та потерпілим не був знайомий до вказаних вище подій, дату яких він не пам`ятає. Приблизно о 21-00 год. свідок вийшов на вулицю та сів на лавку біля будинку АДРЕСА_3 , в якому на той час проживав. Приблизно за 30 м. від свідка була розташована інша лавка, де розпивала спиртні напої компанія з 3-4 чоловіків. Хвилин через 10-15 там почалась бійка. Початок конфлікту свідок не пам`ятає коли він повернувся в бік цієї компанії, люди вже бились на землі та наносили один одному удари кулаками. Кількість ударів свідок не пам`ятає. Під час бійки на землі спочатку одна особа була зверху, потім інша. ОСОБА_11 на землі тривала приблизно 2 хвилини. Під час бійки на землі зброї не було. В подальшому під час допиту свідок уточнив, що не пам`ятає, чи були постріли під час боротьби. Потім обидва чоловіка підвелись на ноги та дещо відійшли один він одного, після чого свідок почув постріли, побачивши при цьому в руках нападника силует предмету, схожого на пістолет. Свідок не пам`ятає, що робив потерпілий безпосередньо перед першим пострілом - рухався чи перебував у нерухомому стані. Під час пострілів відстань між нападником та потерпілим складала приблизно 3-4 м. Після декількох пострілів потерпілий сховався за деревом, а потім почав різко бігти в бік нападника, вочевидь, бажаючи відібрати пістолет з рук нападника. Останній після того, як потерпілий почав бігти в його напрямку, зробив декілька пострілів в потерпілого та, ймовірно, потрапив у обличчя, оскільки потерпілий після цього схопився за обличчя, відвернувся від нападника та пішов в напрямку лавки. Потерпілий сів на лавку, після чого нападник підійшов до нього та наніс один удар рукою в обличчя потерпілого. Свідок наполягає, що спостерігав нанесення вказаного удару. Після цього особа, яка стріляла, пішла з місця події. Потерпілий після удару немов обм`як і в непритомному стану впав під лавку, де лежав до приїзду бригади невідкладеної медичної допомоги. Свідок перебував поряд з потерпілим після конфлікту та бачив, що в останнього скривавлене обличчя зі слідами куль. Також в потерпілого була розсічена шкіра під оком. Свідок дочекався приїзду невідкладної медичної допомоги та погрузив потерпілого до їх автомобіля. На даний час свідок не може ідентифікувати обвинуваченого як нападника з пістолетом. Скільки всього часу тривала бійка, свідок сказати не може. Хтось намагався розтягнути цих двох осіб це було ще до пострілів. Свідок у конфлікт не втручався.

4.5. Показання свідка ОСОБА_7 , який зазначив, що є другом обвинуваченого. Потерпілого до вказаних вище подій не знав. Вдень свідок по телефону домовився з обвинуваченим зустрітись та випити пива. Вони зустрілись, потім зустріли ОСОБА_6 . Вони разом вживали пиво біля будинку АДРЕСА_3 . ОСОБА_6 відійшов, а через приблизно півгодини повернувся разом з потерпілим. ОСОБА_6 повідомив, що у потерпілого відсутні кошти, та спитав, чи може потерпілий випити з ними пива. Також зазначив, що у потерпілого є 20 доларів США, які він розміняє та пригостить потім всіх. Ніхто не заперечував пригостити потерпілого, і останній приєднався до них. В ході спільного вживання пива потерпілий розказував, що посварився з дружиною, що був учасником АТО. Під час спілкування потерпілий поводив себе неадекватно, зверхньо ставився до всіх. Потерпілий агресію не проявляв, проте поводився конфліктно та зухвало, немов хотів розпочати конфлікт. Коли пиво вже закінчувалось, свідок запропонував потерпілому дати 20 доларів США, які останній обіцяв витратити на пиво. Потерпілий передав йому 20 доларів США та сказав їх розміняти, після чого на 10 доларів США купити пива, а 10 доларів США повернути. Свідок пішов до обміну валют, який виявився закритим. Після цього свідок відвідав ще 3 пункти обміну валют, але купюру не прийняли через її поганий стан та порадили звернутись для обміну до банку. Коли свідок повертався до друзів, йому зателефонував ОСОБА_6 та повідомив, що обвинувачений стріляв у потерпілого. Після повернення свідка ОСОБА_6 повідомив, що між обвинуваченим та потерпілим виник конфлікт. Потерпілий лежав на землі біля лавки, був при свідомості та нічого не розповідав. Обвинуваченого вже не було. Свідку повідомили, що викликали бригаду невідкладної медичної допомоги. Свідок віддав ОСОБА_6 20 доларів США та пішов додому. Сам конфлікт свідок не бачив, його не було на місці конфлікту приблизно 30-45 хв.

4.6. Показання свідка ОСОБА_12 , відповідно до яких він обвинуваченого до вказаних вище подій не знав. Потерпілий перебував в його підпорядкуванні та проживав поза межами казарми, так як перебував на контракті. Очевидцем конфлікту свідок не був. 02.06.2019 свідок отримав телефонний дзвінок від підлеглого про те, що в реанімації перебуває солдат ОСОБА_8 , в якого хтось стріляв. Свідок поїхав до лікарні, проте потерпілий був непритомний. Через 3 дні потерпілого перевели до військового шпиталю, де зробили томограму і виявили предмет в області серця. Потерпілого терміново направили на нову операцію до інституту ім. Зайцева в м. Харкові, проте не змогли видалити один предмет. Потерпілий перебував на лікуванні в медичних закладах приблизно декілька тижнів, можливо один місяць. В подальшому був визнаний непридатним до військової служби через стан здоров`я. Потерплого свідок може охарактеризувати як спокійну, тиху людину.

4.7. Показання експерта ОСОБА_13 , який зазначив, що підготував висновок експерта № 09-991/19 від 21.08.2019. У вказаному висновку він зазначив, що потерпілому спричинене вогнепальне поранення, оскільки відповідна інформація була зазначена у медичній документації. У науці вогнепальне поранення визначають як травматичне ушкодження, що формується внаслідок дії вражаючого елементу, кінетична енергія якого зумовлена згоранням порохових газів у стволі. Експерт в межах даної експертизи не має можливості визначити, поранення спричинене шрапнеллю або картеччю. У висновку зазначено, що рани, позначені як вогнепальні, сформувались внаслідок не менш ніж семиразової дії снарядів, які було випущено з пристрою, такого як пістолет. Формулювання «такого, як пістолет» обумовлено низькою енергетичною властивістю пристрою, загальними характеристиками вражаючих елементів, а також відомостями з медичної документації та матеріалів справи, в яких було посилання на здійснення пострілів з пістолету.

4.8. Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.08.2019, згідно з яким 03.06.2019 до вказаного реєстру внесені відомості за повідомленням оператора «102» від 02.06.2019 про те, що обвинувачений, маючи намір на спричинення смерті потерпілому, використовуючи в якості знаряддя злочину предмет, схожий на пістолет, біля буд. АДРЕСА_3 шляхом здійснення декількох пострілів умисно спричинив тілесні ушкодження потерпілому у вигляді множинних поранень голови, грудної клітини, лівого стегна.

4.9. Заява ОСОБА_8 , згідно з якою він просить органи Національної поліції України вжити заходів та притягнути до кримінальної відповідальності малознайомого йому чоловіка на ім`я ОСОБА_14 , який 02.06.2019 приблизно о 21:00 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом пострілів з пістолета спричинив йому тілесні ушкодження.

4.10. Рапорт працівника поліції від 02.06.2019, згідно з яким 02.06.2019 о 22:14 год. надійшло повідомлення від Бригади № 404, лікаря ОСОБА_15 , про те, що 02.06.2019 о 22:14 год. за адресою: АДРЕСА_3 , у потерпілого встановлений діагноз: кульове поранення грудної клітини зліва, виличної ділянки зліва, геморагічний шок, стан другого ступеню тяжкості. Дата скоєння 02.06.2019, 22:14 год. Пояснення: 02.06.2019 о 21:10 год. біля центрального входу зі слів свідків, внаслідок бійки потерпілий отримав кульове поранення від пневматичної зброї.

4.11. Рапорт працівника поліції від 02.06.2019, згідно з яким 02.06.2019 о 21:08 год. надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 02.06.2019 о 21:08 год. за адресою: АДРЕСА_3 , двоє осіб, на вигляд 20 років, з пневматичної зброї стріляють в третього, який ховається за деревом. Від швидкої відмовився.

4.12. Протокол огляду місця події від 02.06.2019, який проводився в період часу з 21:20 год. по 23:40 год., з фототаблицею до нього. Згідно з протоколом оглянута ділянка місцевості біля буд. АДРЕСА_3 . З лицьової сторони даного будинку 50 м. у бік буд. АДРЕСА_3 знаходиться металева лавка. Навпроти неї на тротуарі є нашарування речовини бурого кольору округлої форми розміром від 0,5 х 0,5 см до 2 х 2 см. Аналогічні сліди виявлені на відстані 2,5 м від лавки на земляній поверхні у бік під`їзду вказаного будинку. Біля вказаної лавки знаходиться металевий смітник, в якому знаходяться склянки з-під напоїв, серветки, недопалки. Камер відеоспостереження на прилеглій території не виявлено. В ході огляду вилучені 2 змиви РБК, 2 пляшки з-під пива, полімерний стакан, 2 недопалки «Marvel», недопалок цигарки «Winston», які поміщені в паперові конверти та опечатані.

4.13. Протокол огляду предметів від 03.06.2019, згідно з яким оглянуті об`єкти, вилучені в ході огляду місця події, а саме: конверт з двома змивами речовини бурого кольору, конверт з двома недопалками «Marvel», конверт з недопалком «Winston», конверт з прозорим стаканом, конверт з двома скляними пляшками з-під пива «Корона», конверт з купюрою номіналом 20 доларів США серії JA # 48984295 В.

4.14. Постанова про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 03.06.2019, згідно з якою визнані речовими доказами: 2 змиви речовини бурого кольору (об`єкти № 1, 6); 2 недопалки з-під цигарок «Marvel» (об`єкт № 2); недопалок з-під цигарок «Winston» (об`єкт № 3); полімерний стакан об`ємом 0,5 л. (об`єкт № 4); 2 пляшки з-під пива «Corona» (об`єкт № 5); купюра номіналом 20 доларів США серії JA # 48984295 В.

4.15. Протокол огляду предметів від 03.06.2019, згідно з яким оглянута документація, що була вилучена в ході проведення затримання ОСОБА_4 у порядку ст. 208 КПК, а саме: паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України для виїзду за кордон ім?я ОСОБА_4 № НОМЕР_2 ; картка платника податків на ім?я ОСОБА_4 № НОМЕР_3 . Також в ході проведення затримання ОСОБА_4 у порядку ст. 208 КПК України було вилучено футболку «Adidas» сірого кольору та штани «Adidas» cipi.

4.16. Постанова про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 03.06.2019, згідно з якої визнані речовими доказами: паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_4 ; паспорт громадянина України для виїзду за кордон ім?я ОСОБА_4 ; картка платника податків на ім?я ОСОБА_4 , футболка «Adidas» сірого кольору, штани «Adidas» сірого кольору.

4.17. Протокол огляду предметів від 13.06.2019, згідно з яким оглянута копія документація на револьвер для відстрілу набоїв Флобера, а саме паспорт пістолету з тактико-технічними характеристиками, керівництвом з використання, свідоцтво про приймання та відомості про консервацію револьвера «Profi» № ХК010509 від 19.02.2018 і дату продажу 25.05.2018 .

4.18. Постанова про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 13.06.2019, згідно з якою копія документації відносно пістолету «Profi» № ХК010509 визнана речовим доказом.

4.19. Копія паспорту револьверу калібру 4 мм для відстрілу набоїв Флобера «Profi», заводський № НОМЕР_4 , згідно з яким вказаний револьвер призначений для тренування стрільби штатними патронами «Флобер» калібру 4 мм, поза спеціальних приміщень та майданчиків (тирів і стрільбищ), і до категорії вогнепальної зброї не відноситься. Револьвер випущений 19.02.2018, проданий 25.06.2018.

4.20. Сертифікати відповідності револьверу калібру 4 мм для відстрілу набоїв Флобера ««Profi» в кількості 2 штук.

4.21. Протокол огляду предметів від 17.06.2019 з фототаблицею, згідно з яким оглянутий револьвер № ХК010509, наданий стороною захисту. Пістолет має барабанний тип заряду набоїв, де вміщається 9 патронів. По правій стороні пістолету відображено наступні маркувальні нашарування: «ZBROIA Вироблено в Україні» - над спусковим гачком, «7,5 J» - правіше від спускового гачку. На відстані 2 см від зрізу ствола зображено маркування «Cal. 4mm Flobert». По лівій стороні пістолету знаходиться перемикач для зняття фіксації зарядного барабану, а також над спусковим гачком знаходиться серійне маркування - ХК 010509. На момент огляду пістолет не споряджений набоями, механізми знаходяться у технічно справному стані в частині спуску спускового гачка та руху курка з ударником.

4.22. Постанова про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 18.07.2019, згідно з якою пістолет «ZBROIA» Cal. 4mm Flobert XK010509 визнаний речовим доказом.

4.23. Протокол огляду предметів від 08.07.2019 з фототаблицею, згідно з яким оглянута куля з металу сірого та дещо золотого кольору, яка упакована в марлевий тампон та полімерний пакет із биркою підписом. Куля має сліди деформації. Приблизні розміри кулі - 0,4 мм у довжину та 0,3 мм у ширину.

4.24. Постанова про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 08.07.2019, згідно з якою куля з металу сірого кольору визнана речовим доказом.

4.25. Заява ОСОБА_16 про добровільне надання для огляду та вилучення купюри номіналом 20 доларів США серії JA № 48984295В, яку йому надав чоловік на ім`я ОСОБА_17 02.06.2019.

4.26. Постанова про освідування особи від 10.06.2019, згідно з якою ухвалено провести відібрання біологічних зразків крові від ОСОБА_4 для подальшого призначення судово-медичних експертиз.

4.27. Протокол отримання зразків для експертизи від 10.06.2019, згідно з яким у ОСОБА_4 відібрано зразки крові для проведення імунологічної експертизи.

4.28. Протокол проведення слідчого експерименту від 22.08.2019 з фототаблицею до нього, згідно з яким вказана слідча дія розпочата о 12:54 год., закінчена о 13:29 год. ОСОБА_4 було запропоновано вказати на обставини події, яка мала місце 02.06.2019, на що було отримано добровільну згоду. ОСОБА_4 вказав, що 02.06.2019 приблизно о 18:30 год. він знаходився за адресою: АДРЕСА_3 на лавці дитячого майданчику з потерпілим, як потім йому стало відомо ОСОБА_8 , з яким вони спілкувались. В ході спілкування, сидячі на лавці, привстали та, знаходячись біля неї, ОСОБА_4 потягнувся до своїх речей, що знаходились на цій самій лавці, і дістав пістолет, взявши його в праву руку, не тримаючи пальці на спусковому гачку, повернувся у бік потерпілого, при цьому розмістив другий та третій палець вздовж затвору пістолета. Після нетривалої сутички здійснив спробу розмістити пістолет у рюкзаку, обернувшись спиною до потерпілого. В цьому положенні ОСОБА_4 відчув захват за шию між плечами та передпліччям правої руки ОСОБА_8 . Пістолет з руки не випускав, у тому положенні зробив обертальний рух тілом ліворуч для виходу із захвату. Цей рух був посилений взаємним обертальним рухом з боку ОСОБА_8 , внаслідок чого відбулось падіння, при цьому ОСОБА_4 опинився на асфальтній доріжці обличчям вниз, ноги витягнуті вздовж, права кисть з пістолетом трохи розмістилась в проекції плечового суглобу. Ліва кінцівка знаходилась у динаміці для звільнення від захвату шиї з боку ОСОБА_8 . Уточнив, що ОСОБА_8 і в цьому положенні утримував захват лівою рукою. Після нетривалої боротьби змінив своє положення з упором на правий бік. Фронтальна площина тулуба повернута до дорожнього покриття на 60-70?, права кінцівка з пістолетом виведена через ліву пахову ділянку таким чином, що вісь ствола пістолету складає кут по відношенню до статиста з гори до низу. Голова статиста розташована над головою ОСОБА_4 і дещо вперед. Наголосив, що у такому положенні виконав три постріли у описаному вище напрямку. Після пострілів взаєморозташування змінилося. ОСОБА_4 розташовувався у позі напівсидячи з упором на правий нижній суглоб, а ОСОБА_8 (статист) був розташований у верхньому положенні, схилившись у бік ОСОБА_4 . З таким взаєморозташуванням ОСОБА_4 показав, як, тримаючи пістолет у випрямленій правій руці паралельно ґрунту, виконав два постріли у бік ОСОБА_8 . Більше пострілів не виконував.

4.29. Супровідний лист ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.06.2019, до якого додані документи, перелічені в п. 4.30.-4.32.

4.30. Копія паспорту громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_8 .

4.31. Копія військового квитка серії НОМЕР_5 , виданого на ім`я ОСОБА_8 .

4.32. Службова характеристика від 10.06.2019, видана ТВО начальника курсу, згідно з якою солдат ОСОБА_8 за період навчання на інженерно-авіаційному факультеті ІНФОРМАЦІЯ_3 в цілому зарекомендував себе дисциплінованим, сумлінним курсантом. До навчання ставиться добре, за підсумками семестру середній бал успішності - 3,73, за рейтингом у групі - 16 з 25. Час, відведений на самостійну підготовку, використовує раціонально. У поведінці дотримується вимог Кодексу честі курсанта Харківського національного університету Повітряних Сил. До виконання службових обов`язків відноситься відповідально, проявляє розумну ініціативу, наполегливість у досягненні поставленої мети, службу в добовому наряді несе на «добре», при цьому проявляє розумну ініціативу та наполегливість. Статути Збройних Сил України знає задовільно та керується ними в повсякденній діяльності. В стройовому відношенні підтягнутий, військову форму одягу носить охайно. За характером спокійний, витриманий, тихий. За вживанням алкогольних напоїв та наркотичних речовин помічений не був. Має високі моральні якості, у спілкуванні зі старшими та товаришами по службі тактовний і доброзичливий. В колективі користується авторитетом та повагою. На зауваження старших начальників реагує правильно, недоліки усуває в строк. Приймає активну участь у громадській роботі.

4.33. Копія картки фізичної особи платника податків, виданої на ім`я ОСОБА_8 .

4.34. Довідка № 4026/1 від 06.06.2019, видана Державною установою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », згідно з якою ОСОБА_8 знаходиться на лікуванні у невідкладному відділенні з 04.06.2019 по даний час з діагнозом: вогнепальне проникаюче поранення грудної клітини зліва, з ушкодженням верхньодольового бронха та S3 лівої легені. Гематома перикарду, інородне тіло перикарду. Гемоторкс зліва.

4.35. Лист Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова Харківської міської ради» від 03.06.2019, згідно з яким ОСОБА_8 знаходиться у відділенні політравми з 02.06.2019 по даний час з діагнозом: множині кульові поранення голови, обличчя, грудної клітини, лівого стегна. Виконана низка операцій.

4.36. Довідка військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» від 29.07.2019, згідно з якою за наслідками медичного огляду солдата військової служби за контрактом ОСОБА_8 встановлений діагноз: стан після вогнепального кульового проникаючого поранення грудної клітки зліва 02.06.2019 з ушкодженням верхньодольового бронха та S3 лівої легені, перикарду з розвитком гемоперикарду, забоєм серця, операції 05.06.2019 лівобічної передньо-бокової торакотомії, ушивання верхньодольового бронху та легені, видалення гематоми перикарду, посттравматичної двобічноі полісегментарної деструктивної пневмонії. Поранення пов?язане з проходженням військової служби. Потребує відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів.

4.37. Виписка (перевідний епікриз) Військово-медичного клінічного центру Північному регіону Міністерства оборони України із медичної карти стаціонарного хворого № 5469, згідно з якою ОСОБА_8 проходив стаціонарне лікування з 16.06.2019 по 08.07.2019, йому встановлений діагноз: вогнепальне кульове проникаюче поранення грудей (02.06.2019) з ушкодженням перикарду, верхньодольового бронху, S 3 лівої легені, гемоперикард, малий пневмоторакс, двобічна пневмонія. Стан після лівобічної торакотомії, ушивання верхньодольового бронху, поранення S3 лівої легені, видалення гематоми перикарду, видалення інородного тіла зі стінки перикарду від 05.06.2019, стороннє тіло перикарду. Забій серця. СН 1 ст. Вторинна нормохромна анемія, середнього ступеню. Тромбоемболія лівої нижньодольової артерії, лівобічна нижньодольова пневомнія змішаного генезу.

4.38. Виписний епікриз Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» № НОМЕР_6 , згідно з яким курсант ОСОБА_8 проходив стаціонарне лікування з 09.07.2019 по 31.07.2019, йому встановлений основний діагноз: вогнепальне кульове проникаюче поранення грудної клітки зліва (02.06.2019) з ушкодженням верхньодольового бронху та S3 лівої легені, перикарду з розвитком гемоперикарду, забоєм серця. Стан після операції (05.06.2019): лівобічної передньо-бокової торакотомії, ушивання верхньодольового бронху та S3 лівої легені, видалення гематоми перикарду, дренування плевральної порожнини. Ускладнення основного діагнозу: тромбоемболія нижньодольової артерії лівої легені, посттравматична двобічна полісегментарна деструктивна пневмонія.

4.39. Ухвала слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 24.06.2019 про надання тимчасового доступу до кулі, що була вилучена та отримана при проведенні медичних оперативних заходів щодо ОСОБА_8 .

4.40. Протокол тимчасового доступу до речей і документів від 08.07.2019, згідно з яким наданий доступ до кулі з металу сірого кольору.

4.41. Ухвала слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 19.07.2019 про надання тимчасового доступу до оригіналу рентгензнімків та стаціонарної медичної карти на ім`я ОСОБА_8 , з можливістю їх вилучення з ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

4.42. Протокол тимчасового доступу до речей і документів від 01.08.2019, згідно з яким у ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » була отримана медична карта стаціонарного хворого № 4026 на ім`я ОСОБА_8 .

4.43. Ухвала слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 23.07.2019 про надання тимчасового доступу до оригіналу рентгензнімків та стаціонарної медичної карти на ім`я ОСОБА_8 , з можливістю їх вилучення з Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова Харківської міської ради».

4.44. Протокол тимчасового доступу до речей і документів від 01.08.2019, згідно з яким у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова Харківської міської ради» була отримана медична карта стаціонарного хворого № 13038 на ім`я ОСОБА_8 .

4.45. Протокол реєстрації скарг клієнта на незаконні дії посадових осіб та заподіяння шкоди його здоров`ю від 03.06.2019 з доданими до нього фотографіями, підписаний адвокатом ОСОБА_18 , згідно з яким у ОСОБА_4 спостерігаються садна носа та щоки з правої сторони, з лівої половини шиї продовжуване садно червоного кольору розміром 8 см х 1 см, множинні садна правої руки від ліктьового згину до кисті, садно з правої сторони попереку.

4.46. Висновок експерта № 09/1154-С/2019 від 18.06.2019, складений Комунальним закладом «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи», відповідно до якого у ОСОБА_4 мали місце садна на тулубі та правій руці.

Ці пошкодження утворилися як мінімум від двох дій тупого твердого предмета (ів), за механізмом тертя-ковзання (удар-тертя) і могли бути отримані в строк в межах 6-12 діб до огляду. Цей висновок підтверджується виглядом, характером пошкоджень, а також стадією загоєння саден і кольором синців. Взаєморозташування потерпілого і нападника в момент заподіяння тілесних ушкоджень могло бути будь-яким за умови доступності локалізації вищевказаних тілесних ушкоджень - дії травмуючого предмета.

За ступенем тяжкості: садна викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

4.47. Висновок експерта № 09/1246/-С/2019 від 19.08.2019, складений Комунальним закладом «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи», відповідно до якого у ОСОБА_4 мали місце садна на тулубі та правій руці.

Ці пошкодження утворилися як мінімум від двох дій тупого твердого предмета (ів), за механізмом тертя-ковзання (удар-тертя) і могли бути отримані в строк в межах 6-12 діб до огляду. Цей висновок підтверджується виглядом, характером пошкоджень, а також стадією загоєння саден і кольором синців. Взаєморозташування потерпілого і нападника в момент заподіяння тілесних ушкоджень могло бути будь-яким за умови доступності локалізації вищевказаних тілесних ушкоджень - дії травмуючого предмета.

За ступенем тяжкості: садна викликали незначні скороминущі насліди, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

4.48. Висновок експерта № 14/619-С/19 від 02.07.2019, складений Комунальним закладом «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи», згідно з яким кров ОСОБА_4 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В.

4.49. Висновок експерта № 09/622-С/19 від 10.07.2019, складений Комунальним закладом «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи», згідно з яким кров ОСОБА_4 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н.

На спортивних брюках (об`єкти № 2-7) підозрюваного ОСОБА_4 , вилучених в ході огляду місця події, знайдена кров людини, в якій виявлений антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров у даних об`єктах відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, походження якої від потерпілого ОСОБА_8 не виключається, оскільки згідно ксерокопії довідки № 4026/1 від 06.06.2019 ДУ «Інституту загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева НАМНУ», група крові його - 0 (I). Від підозрюваного ОСОБА_4 ця кров виникнути не могла.

На цих же брюках, в об`єкті № 1, наявність крові не встановлено.

4.50. Висновок експерта № 14/620-С/19 від 09.07.2019, складений Комунальним закладом «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи», відповідно до якого кров підозрюваного ОСОБА_4 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В.

На двох фрагментах марлевого бинта зі змивами (об`єкти № 1, 2), вилученими в ході огляду місця події, знайдена кров людини, в якій виявлений антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров у даних об`єктах відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, походження якої від потерпілого ОСОБА_8 не виключається, оскільки згідно ксерокопії довідки № 4026/1 від 06.06.2019 ДУ «Інституту загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева НАМНУ», група крові його - О (I). Від підозрюваного ОСОБА_4 ця кров виникнути не могла.

4.51. Висновок експерта № 14/621-С/19 від 10.07.2019, складений Комунальним закладом «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи», згідно з яким кров підозрюваного ОСОБА_4 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н.

На футболці (об`єкти № 1-4, 6-10) підозрюваного ОСОБА_4 , вилученій а ході огляду місця події, знайдена кров людини, в якій виявлений антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров у даних об`єктах відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, походження якої від потерпілого ОСОБА_8 не виключається, оскільки згідно ксерокопії довідки № 4026/1 від 06.06.2019 ДУ «Інституту загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева НАМНУ», група крові його - О (I). Від підозрюваного ОСОБА_4 ця кров виникнути не могла.

На цій же футболці, в об`єкті № 5, наявність крові не встановлено.

4.52. Висновок експерта № 09-1037/19 від 23.08.2019, складений Комунальним закладом «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи», згідно з яким покази підозрюваного ОСОБА_4 , які були надані в ході проведенні слідчого експерименту за фактом травмування ОСОБА_8 від 22.08.2019, відповідають об`єктивним судово-медичним даним щодо загального джерела травмування (постріли вогнепального пристрою - пістолетом, знарядженим патронами Флобера). В показах ОСОБА_4 визначається не відповідність судово-медичним даним щодо кількості пострілів у бік зменшення (які він виконав по ОСОБА_8 ); крім того, при моделюванні механізму травмування ОСОБА_8 шляхом пострілів в ході слідчого експерименту, яке виконав сам ОСОБА_4 із залученням статиста, визначається сумнівність отримання ОСОБА_8 ушкоджень в ділянці голови та тулубу за умов, викладених ОСОБА_4 .

4.53. Висновок експерта № 09-991/19 від 21.08.2019, складений Комунальним закладом охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи», відповідно до якого у зв`язку в подією 02.06.2019 у ОСОБА_8 мали місце такі ушкодження: рана лівої виличної ділянки (за медичною документацією описана, як забійна); рана лівої надбрівної ділянки (за медичною документацією описана, як забійна); вогнепальне проникаюче поранення грудної клітини ліворуч по передній поверхні у середньому відділі із ушкодженням по ходу ранового каналу лівої легені, магістрально бронха та навколосерцевої сумки; множинні садна тулубу та нижніх кінцівок; рана лівого стегна по передньо-зовнішній поверхні на верхнє-середньому рівні (за медичною документацією названа, як вогнепальна).

У ході безпосереднього огляду ОСОБА_8 20.08.2019 встановлено наявність однотипних рубцевих змін в лівій скроневій ділянці (2), ділянці лівого надбрів`я, в проекції лівого ліктьового суглобу (дві), в підпупковій ділянці (1), по переднє-зовнішній поверхні ліво стегна (1), ділянка подовженої гітерпигментації в зоні передньої пахвової складки (1).

Вилучений у ході оперативного втручання 05.06.2019 з ділянки навколосерцевої сумки снаряд, позначений, як «шрапнель?», підтверджує характер ушкодження грудної клітини ліворуч по передній поверхні, як вогнепальне.

Особливості описання ушкоджень у ОСОБА_8 , відповідно медичної документації, за наявності анамнестичних даних щодо формування ушкоджень або частини ушкоджень внаслідок пострілів із пістолета, вилучення з ранового каналу одного із ушкоджень снаряду, що має описову характеристику «шрапнель?», дозволяє прийти до висновку, що зв`язку із подіями 02.06.2019 у ОСОБА_8 мали місце: сліпі вогнепальні рани ліво скроневої ділянки, сліпа вогнепальна рана лівого надбрів`я, проникаюча вогнепальна рана грудної клітини ліворуч по передній поверхні із ушкодженням лівої легені, бронха та навколосерцевої сумки, сліпа вогнепальна рана живота в нижньому відділі, сліпа вогнепальна рана лівого стегна, наскрізна дотична вогнепальна рана лівої верхньої кінцівки, множинні садні тулубу та кінцівок. Встановити характер рани лівої виличної ділянки за наявними даними неможливо.

Всі вищеназвані рани, позначені як вогнепальні, сформувалися внаслідок не менш ніж семиразової дії снарядів, які було випущено з пристрою, такого як пістолет. За своїми характеристиками ці травмуючи об`єкти відповідають шароподібному предмету (аналогічному за формою шрапнелі - див. мед. документацію) та мають обмежену енергетично-травмуючу властивість, яка виражається у переважно забойному та клиноподібному механізмі дії снарядів із обмеженою пробивною властивістю.

Садна, про які йдеться в медичній документації, зазвичай, є результатом ковзаючої або ударно-ковзаючої дії тупих предметів, встановити індивідуальні особливості яких за наявними даними неможливо.

Забійна рана лівої виличної ділянки за відсутності її характеристики у медичній документації за своїм механізмом могла стати результатом як дії тупого предмету, так і вогнепального ушкодження.

Встановити давність та механізм формування ушкодження, що завершилось гіперлигементацією шкіри передньо-пахвової складки праворуч, неможливо.

Встановлення типу пристрою (зброї), що використовувався для виконання пострілів, заходиться у компетенції судово-балістичної експертизи. Встановити за наявними даними дистанцію або відстань пострілу без проведення медико-криміналістичної експертизи одягу ОСОБА_8 неможливо. Характеристики та розташування ушкоджень у ОСОБА_8 свідчать про те, що в момент пострілу він був обернутий в бік джерела (або зрізу ствола) передньою або лівою боковою поверхнею тіла.

Керуючись «Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», що затверджені Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, проникаюче вогнепальне поранення грудної клітини ОСОБА_8 має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (згідно п. 2.1.3 «й» даних Правил).

Керуючись «Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», що затверджені Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, інші ушкодження (кожне окремо) ОСОБА_8 відносяться до легких тілесних ушкоджень (згідно п. 2.1.1 «а», п. 2.3.2. «б», п. 2.3.5. даних Правил).

Протокол допиту підозрюваного ОСОБА_4 для експертизи не надано.

В медичній документації відсутня інформація про результат дослідження крові ОСОБА_8 про наявність алкоголю. При цьому у консультативному висновку нейрохірурга від 02.06.2019 при госпіталізації зазначено про те, що ОСОБА_8 знаходиться у стані «алкогольного? наркотичного» сп?яніння.

Кров ОСОБА_8 згідно медичної документації відноситься до групи О (1) резус позитивний.

4.54. Висновок експертів № 22447/1134 від 21.02.2024, складений Національним науковим центром «Інститут судових експерти ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», згідно з яким наданий на дослідження револьвер до категорії вогнепальної зброї не належить, а є револьвером «ZBROIA» моделі «PROFІ 4,5"» калібру 4 мм № НОМЕР_7 , призначеним для стрільби патронами «Flobert» («Флобера») кільцевого запалювання калібру 4 мм поза спеціальних приміщень і майданчиків (тирів, стрільбищ).

Наданий на дослідження револьвер «ZBROIA» моделі «PROFІ-4,5" калібру 4 мм № НОМЕР_7 виготовлений заводським способом на підприємстві «Компанія «ZBROIA» (м. Харків, Україна, 2017 рік), будь-яким конструкційним переробкам не піддавався, справний та для стрільби патронами «Flobert» («Флобера») кільцевого запалювання калібру 4,0 мм придатний.

Здійснення пострілів з наданого на дослідження револьвера «ZBROIA» моделі «PROFI-4,5"» калібру 4 мм № НОМЕР_7 , без натискання на спусковий гачок, при діях, описаних в дослідницькій частині висновку (струси, удари по револьверу дерев`яним молотком, падіння на гумову підлогу), неможливо.

Надана на дослідження куля вистріляна з наданого револьвера «ZBROIA» моделі «PROFI-4,5"» калібру 4 мм № НОМЕР_7 .

4.55. За клопотанням сторони захисту в судовому засіданні оглянуті та досліджені речові докази.

Під час дослідження футболки на її задній поверхні встановлено наявність ділянок, на яких відсутня тканина. Суду надані пояснення, згідно з якими відповідні частини тканини із залишками крові були вирізані експертом під час проведення експертизи.

5. Застосовне законодавство і релевантна судова практика

5.1 Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

5.2. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи (ст. 17 КПК).

5.3. Cтандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду (ККС ВС) від 04.07.2018 у справі № 688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі № 195/1563/16-к, від 21.01.2020 у справі № 754/17019/17, від 16.09.2020 у справі № 760/23459/17, від 02.12.2022 у справі № 758/1780/17, від 29.11.2022 у справі № 693/1546/14-к; від 05.12.2023 у справі № 286/330/19).

5.4. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (ч. 1, ч. 3 ст. 337 КПК).

5.5. Замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі (ч. 1, 2 ст. 15 КК).

5.6. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК).

5.7. Під час встановлення вини та її змісту в кожному конкретному випадку суд виходить з того, що вона об`єктивно існує в реальній дійсності, встановлює її на підставі аналізу всіх зібраних у справі доказів. Суд пізнає вину так, як він встановлює й пізнає інші факти об`єктивної дійсності, що існують або відбуваються у зовнішньому світі поза свідомістю окремої людини чи свідомістю суддів. Ознаки суб`єктивної сторони вчинених злочинів та особливості психічного ставлення засудженого до вчинених діянь і їх наслідків встановлюються судами на підставі характеру вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, на підставі встановлених судом фактичних обставин вчинених злочинів, що закріплені належними і допустимими доказами, зібраними в порядку, передбаченому КПК, та оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК. Принцип суб`єктивного ставлення у провину в кримінальному праві має фундаментальне і основоположне значення для кваліфікації кримінального правопорушення. З урахуванням усталених підходів до кваліфікації кримінальних правопорушень проти життя і здоров`я питання про умисел під час такої кваліфікації вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28.09.2020 у справі 640/18653/17).

5.8. Відповідно до роз`яснень, наведених у пунктах 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», закінчений замах на умисне вбивство особи вчиняється з прямим умислом, коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. При вирішенні питання про наявність у діях особи умислу на вбивство суд повинен виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного, що передувала події, їх стосунки. При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим (постанова ККС ВС від 04.04.2019 у справі № 369/9623/16-к).

5.9. Для кваліфікації безпосереднє і вкрай важливе значення має встановлення виду прямого умислу за ступенем конкретизації у свідомості суб`єкта злочину передбачення можливості настання суспільно небезпечних наслідків, до яких відносять визначений, альтернативний і невизначений умисел, оскільки вчинене може бути кваліфіковане як замах на злочин лише за умови встановлення прямого визначеного умислу, де особа має конкретне, точне уявлення про індивідуально визначений результат свого діяння, передбачає можливість (неминучість) настання конкретних суспільно небезпечних наслідків. На відміну від нього за альтернативного або невизначеного умислу свідомість винного охоплює можливість настання двох або більше конкретно визначених наслідків (альтернативний) або широкого спектру негативних наслідків у межах одного виду шкоди чи різних її видів, що, хоча і охоплюються передбаченням винного, але індивідуально не визначені в його свідомості (невизначений). За невизначеного умислу, різновидом якого є альтернативний умисел, кваліфікація здійснюється залежно від тих наслідків, які були фактично заподіяні потерпілому (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28.09.2020 у справі № 640/18653/17).

5.10. Суд уже зазначав, що визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.

Заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості. А оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.

Встановлені судами дані про стосунки між засудженим і потерпілою до конфлікту, їх поведінку під час конфлікту та причини його виникнення, поведінку засудженого після вчинення злочину та його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій, які свідчили про те, що, завдавши потерпілій тяжких тілесних ушкоджень за допомогою ножа, він, маючи можливість вбити останню, утримався від подальших дій, свідчать про правильність кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 121 КК, а не за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК (постанова ККС ВС від 05.12.2023 у справі № 286/330/19).

5.11. Питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин. Дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд встановив, що поведінка обвинуваченого до, під час та безпосередньо після вчинення злочину, свідчить про відсутність в нього умислу на вбивство потерпілого та доводить те, що він діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілого, а тому повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки тяжкі тілесні ушкодження. За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що діяння обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння ( постанова ККС ВС від 13.02.2020 у справі № 164/1826/17).

5.12. Про відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого свідчить те, що він, завдавши потерпілому лише один удар колото-різане поранення в грудну клітину, та, маючи реальну можливість продовжити заподіяння потерпілому ударів у життєво-важливі органи, потім завдав два удари ножом у сідниці (постанова ККС ВС від 04.04.2019 у справі № 369/9623/16-к).

5.13. Необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади (ч. 1, 2 ст. 36 КК).

5.14. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у та 124 цього Кодексу (ч. 3 ст. 36 КК).

5.15. Не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає (ч. 5 ст. 36 КК).

5.16. Визначальним для кваліфікації дій особи за ст. 124 КК є відповідна обстановка вчинення злочину - перебування винного, зокрема, у стані необхідної оборони.

Особливістю та обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного із перебуванням особи в стані необхідної оборони, перевищення її меж, суд повинен врахувати конкретні обставини справи, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах (постанови ККС ВС від 06.09.2018 у справі № 273/906/16-к; від 19.09.2022 у справі № 149/916/17; від 17.10.2019 у справі № 576/1100/18; від 24.07.2019 у справі № 149/916/17; від 20.11.2020 у справі № 335/12699/17; від 10.09.2019 у справі № 332/3757/17; від 25.05.2020 у справі № 727/6539/18).

5.17. Стаття 124 КК встановлює кримінальну відповідальність за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця. Диспозиція цієї норми містить обов`язкові ознаки складу злочину, які відрізняють його від діянь, відповідальність за які настає за частиною першою статті 121 КК.

Виходячи із законодавчого визначення необхідної оборони у частині першій статті 36 КК, її сутність полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Дії по зупиненню суспільно небезпечного посягання вважаються правомірними, якщо вони зумовлені потребою негайного відвернення чи припинення посягання.

Протиправність у кримінально-правовому розумінні є однією з ознак злочину поряд із суспільною небезпечністю, караністю, винністю і суб`єктом. Протиправність розуміється як юридичне втілення суспільної небезпечності. В теорії кримінального права загально визнано, що суспільно небезпечне посягання, щодо якого можлива необхідна оборона, - це діяння, що передбачене як злочин однією зі статей Особливої частини КК.

Разом із тим, необхідна оборона не допускається проти правомірних дій інших осіб, навіть якщо ними заподіюється шкода інтересам, що охороняються законом. Правомірність зазначених дій може зумовлюватися реалізацією прав, які належать особі чи надані законом, у тому числі і вчиненням таких дій за наявності обставин, що виключають їх суспільну небезпечність чи протиправність. Зокрема, не допускається необхідна оборона проти дій особи, які вчинюються нею в стані необхідної оборони, крайньої необхідності, при затриманні злочинця, а також при виконанні нею професійних чи службових функцій із дотриманням умов їх правомірності.

Суд у справі, мотивуючи відсутність підстав для застосування положень статті 36 КК, цілком правомірно зазначив у вироку, що в даному випадку не відбувалося такого посягання, яке б викликало у того, хто захищається (чи захищає), невідкладну необхідність у заподіянні тому, хто посягає, шкоди здоров`ю, необхідної для негайного відвернення чи припинення посягання. Суд касаційної інстанції, відхиляючи доводи захисту про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 124 КК, теж обґрунтував свою позицію тим, що обставини даної справи не давали підстав висновку про наявність суспільно небезпечного посягання, яке б виправдало заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого. У зв`язку з цим у справі обвинуваченого відсутні підстави для застосування положень статті 36 КК і кваліфікації діянь засудженого за ст. 124 КК (постанова ККС ВС від 13.11.2014 у справі № 5-31кс14).

5.18. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного із перебуванням особи в стані необхідної оборони, суд повинен врахувати конкретні обставини справи, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками нестановлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Через деякий час, як пояснив потерпілий, засуджений знову почав його ображати та покликав розібратися у стосунках, у відповідь на що потерпілий знову двічі вдарив засудженого рукою в обличчя. Після цього засуджений дістав предмет, схожий на ніж, та почав завдавати ним удари по тілу потерпілого, у тому числі в ногу, живіт і грудну клітку, до тих пір, поки бійку не зупинили очевидці події.

Таким чином, як зі змісту показань засудженого і потерпілого, так і з показань свідків, які підтвердили обставини конфлікту між засудженим та потерпілим, а також із фактичних даних, що містяться у досліджених судом доказах, не вбачається, що потерпілий застосував таку фізичну силу або вчинив інші активні агресивні дії, що могли би становити реальну загрозу життю або здоров`ю засудженого.

Хоча потерпілий під час конфлікту двічі вдарив засудженого рукою в обличчя, проте ця його дія є неспівмірною із застосуванням засудженим предмету, схожого на ніж, яким засуджений умисно наніс йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Отже, встановлені судом фактичні обставини, у тому числі й на підставі показань самого засудженого, свідчать про відсутність акту суспільно небезпечного посягання зі сторони потерпілого, який би за своїми об`єктивними ознаками міг створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди для засудженого, що в свою чергу могло викликати у останнього невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілому. За таких обставин, немає підстав вважати, що засуджений, цілеспрямовано використовуючи предмет, схожий на ніж, та завдаючи ним потерпілому чисельні удари зі значною силою в область розташування життєво важливих органів (зокрема у грудну клітку та живіт), перебував у стані оборони та діяв з перевищенням її меж. Натомість вчинення таких дій засудженим свідчить про те, що він через сварку бажав заподіяти потерпілому тілесні ушкодження та діяв з відповідним умислом. Таким чином, доводи захисника у касаційній скарзі про необхідність кваліфікації вчиненого злочину за ст. 124 КК України, не можна визнати прийнятними. З урахуванням наведеного, вчинений засудженим злочин обґрунтовано отримав юридично-правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 121 КК України (постанова ККС ВС від 20.08.2020 у справі № 756/16785/18).

5.19. Стан необхідної оборони виникає як у момент вчинення суспільно небезпечного посягання, так і у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. Під час з`ясування наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Висновком судово-медичної експертизи підтверджено, що засуджений заподіяв потерпілому тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Відповідно до висновку експерта виявлені у засудженого тілесні ушкодження, спричинені потерпілим, за ступенем тяжкості є легкими тілесними ушкодженнями.

Зазначені докази були належним чином проаналізовані, у тому числі судом апеляційної інстанції, який правильно ствердив про те, що в сукупності вони свідчать про спричинення засудженим потерпілому тілесних ушкоджень, які за ступенем тяжкості є тяжкими, були завдані ним умисно із значною силою під час побиття потерпілого, а не під час захисту від його дій, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду (постанова ККС ВС від 01.12.2020 у справі № 532/222/19 ).

5.20 У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які би підтверджували, що під час конфлікту потерпілий використовував предмети чи зброю, що дали би можливість засудженому відчувати реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, а відтак дії потерпілого ані за своїм характером, ані за об`єктивними проявами не могли бути розцінені засудженим такими, що досягли ступеню суспільної небезпечності та викликати стан необхідної оборони (постанова ККС ВС від 05.08.2020 у справі № 334/5670/18 ).

6. Мотиви суду

6.1. Щодо неврахування окремих доказів

6.1.1. Механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, описаний в протоколі проведення слідчого експерименту від 22.08.2019 за участю обвинуваченого, відрізняється від механізму, описаного в його показаннях, які були надані суду.

Вирішуючи питання відносно того, яким з вказаних доказів надати перевагу, суд керується таким.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту, обвинувачений усі постріли в потерпілого здійснював з положення лежачи або напівсидячи, не підводячись при цьому на ноги. Відповідно, в протоколі проведення слідчого експерименту відсутні дані про те, що після боротьби на землі обвинувачений та потерпілий підвелись на ноги, потерпілий відбіг за дерево, а потім знову побіг в бік обвинуваченого, після чого прозвучала друга серія пострілів.

Між тим про вказані обставини, а саме про те, що обвинувачений та потерпілий підвелись на ноги, потерпілий забіг за дерево, після чого знову побіг в бік обвинуваченого, а останній здійснив в нього постріли, суду повідомляли як обвинувачений, так і свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_10 Потерпілий у своїх показаннях також зазначав, що пам`ятає, як убігав та ховався за деревом.

Таким чином, про вказані обставини, пов`язані із переховуванням потерпілого за деревом, суду зазначали обидва учасники конфлікту, тобто обвинувачений та потерпілий, а також обидва свідки, які були безпосередніми очевидцями вказаного конфлікту.

За таких обставин суд надає перевагу показанням обвинуваченого, потерпілого та двох свідків, а не даним протоколу проведення слідчого експерименту, який ґрунтується на показаннях одного обвинуваченого.

Крім того, суд звертає увагу, що у висновку експерта № 09-1037/19 від 23.08.2019 зазначено на сумнівності отримання потерпілим ушкоджень в ділянці голови та тулубу за умов, викладених обвинуваченим в ході проведенні слідчого експерименту.

Ураховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд не враховує дані протоколу проведення слідчого експерименту, оскільки зазначений обвинуваченим у вказаному протоколі механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому спростовується показаннями 4 осіб, у тому числі і самого обвинуваченого, а також висновками експертизи.

6.1.2. Показання свідка ОСОБА_10 щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому у певній частині відрізняються від показань обвинуваченого та свідка ОСОБА_6 , які в свою чергу узгоджуються між собою.

Вирішуючи питання відносно того, яким з вказаних доказів надати перевагу, суд керується таким.

Суд звертає увагу, що згідно його показань, свідок ОСОБА_10 перебував на відстані приблизно 30 м. від місця конфлікту, на момент початку якого вже настали сутінки, у зв`язку з чим видимість була обмеженою. Таким чином, віддаленість свідка ОСОБА_10 від місця конфлікту та умови освітленості могли негативно впливати на його здатність спостерігати усі деталі конфлікту.

Після отримання показань ОСОБА_10 відносно того, що під час боротьби обвинуваченого та потерпілого на землі, пострілів не було, судом був допитаний свідок ОСОБА_6 , який надав протилежні показання та зазначив, що вперше постріли почув, коли обвинувачений та потерпілий боролись на землі.

З метою усунення вказаних розбіжностей в показаннях свідків, судом було додатково допитано ОСОБА_10 . В ході вказаного допиту ОСОБА_10 уточнив, що не пам`ятає, чи були постріли під час боротьби. Таким чином, згідно з остаточними показаннями ОСОБА_10 , він не пам`ятає достовірно вказану обставину.

Про те, що постріли вперше були здійснені під час боротьби з потерпілим на землі, зазначив і обвинувачений в своїх показаннях, які були надані суду 25.04.2024.

Також в ході допиту свідок ОСОБА_10 зазначав, що не пам`ятає й інші обставини зокрема, скільки ударів було нанесено під час бійки потерпілого та обвинуваченого на землі, що робив потерпілий безпосередньо перед першим пострілом (рухався чи перебував у нерухомому стані), чи є обвинувачений особою, яка здійснила напад на потерпілого.

Ураховуючи вищенаведені обставини в їх сукупності, суд під час оцінки розбіжностей в показаннях свідка ОСОБА_10 , з одного боку, та показаннях свідка ОСОБА_6 і обвинуваченого, з іншого боку, надає перевагу показанням останніх.

6.1.3. Оцінюючи показання свідка ОСОБА_10 відносно того, що обвинувачений, коли потерпілий після пострілів присів на лавку, підійшов до нього та наніс один удар рукою по голові, суд керується таким.

Згідно з ст. 337 КПК суд розглядає кримінальне провадження лише в межах висунутого обвинувачення та має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

ОСОБА_4 згідно обвинувального акту не пред`являлось обвинувачення в нанесенні будь-яких ударів потерпілому.

Ураховуючи наведене, у суду відсутні підстави надавати оцінку вказаним показанням свідка ОСОБА_10 щодо нанесення одного удару рукою в обличчя потерпілого, оскільки з`ясування вказаних обставин виходить за межі предмету доказування в даній справі, який визначений фактичним обсягом пред`явленого обвинувачення.

6.1.4. Докази, надані стороною захисту на підтвердження вчинення потерпілим відносно обвинуваченого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК (заява, скарги, клопотання у відповідному кримінальному провадженні), суд не приймає до уваги, оскільки належним та допустим доказом на підтвердження відповідних обставин може бути виключно вирок суду, який набрав законної сили. Всупереч засад змагальності та диспозитивності кримінального провадження, стороною захисту не надано даних щодо ухвалення відносно потерпілого вироку за фактом спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченому.

6.2. Щодо позиції сторони обвинувачення та кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК

Як вбачається з вказаних вище висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, замах на умисне вбивство можливий виключно з прямим визначеним умислом, коли винна особа має конкретне, точне уявлення про індивідуально визначений результат свого діяння (настання смерті іншої людини), передбачає можливість (неминучість) настання вказаного суспільно небезпечного наслідку та бажає його настання. За відсутності прямого визначеного умислу, коли свідомість винного охоплює можливість настання двох або більше конкретно визначених наслідків (альтернативний умисел) або широкого спектру негативних наслідків у межах одного виду шкоди чи різних її видів, що, хоча і охоплюються передбаченням винного, але індивідуально не визначені в його свідомості (невизначений умисел), кваліфікація здійснюється залежно від тих наслідків, які були фактично заподіяні потерпілому.

При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим

Таким чином, кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК можлива виключно у разі, якщо стороною обвинувачення поза розумним сумнівом буде доведено, що обвинувачений, здійснюючи постріли в потерпілого, свідомо бажав настання саме такого індивідуально визначеного конкретного результату свого діяння, як спричинення смерті потерпілому, однак смертельний результат не настав з незалежних від обвинуваченого обставин.

Як неодноразово зазначалось Верховний Судом, визначаючи спрямованість умислу обвинуваченого з метою встановлення його виду, необхідно враховувати в своїй сукупності низку факторів, у тому числі спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки.

Повертаючись до обставин даної справи, суд зазначає, що факт боротьби між обвинуваченим та потерпілим на землі та знаходження потерпілого під час боротьби зверху на обвинуваченому, на що посилалась сторона захисту та про що зазначали у своїх показаннях обвинувачений, свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , підтверджується даними висновків експерта № 09/622-С/19 від 10.07.2019 та № 14/621-С/19 від 10.07.2019, згідно з якими на задній поверхні спортивних брюк та задній поверхні футболки обвинуваченого знайдена кров людини, яка не належить обвинуваченому та походження якої від потерпілого не виключається.

Таким чином, судом встановлено, що між обвинуваченим та потерпілим відбувалась боротьба на землі, під час якої в певний момент часу потерпілий знаходився зверху відносно обвинуваченого, який лежав обличчям до землі, оскільки кров потерпілого потрапила на задню поверхню верхнього одягу обвинуваченого.

Коли обвинувачений вперше дістав револьвер, то попередив потерпілого, щоб той не наближався, інакше він почне стріляти. Незважаючи на попередження, потерпілий накинувся на обвинуваченого, вони впали і між ними почалась боротьба. В подальшому, в ході боротьби на землі між потерпілим та обвинуваченим, останній здійснив декілька пострілів. Після цього бійка припинилась та потерпілий побіг за дерево, обвинувачений при цьому пострілів в бік потерпілого не здійснював. Потім обвинувачений знову попередив потерпілого, що якщо останній ще раз підійде, він буде стріляти. Потерпілий після вказаних слів побіг в бік обвинуваченого, і останній після цього здійснив постріли. Коли внаслідок пострілів потерпілий зупинився та перестав наближатись до обвинуваченого, останній припинив стрільбу. Вказані обставини підтверджуються не тільки показаннями обвинуваченого, а й показаннями свідка ОСОБА_6 . Показання вказаних осіб узгоджуються між собою та будь-якими іншими доказами не спростовані. Ураховуючи наведене, у суду відсутні підстави ставити під сумнів вказані вище обставини.

Таким чином, обвинувачений двічі перед тим, як застосовувати револьвер, попереджав потерпілого, що буде стріляти, якщо потерпілий наблизиться до нього. Постріли здійснювались виключно після того, як потерпілий, незважаючи на попередження, починав різко скорочувати дистанцію та швидко наближався до обвинуваченого (вперше постріли відбулись під час боротьби на землі, вдруге коли потерпілий побіг від дерева, за яким перед тим перебував, в напрямку обвинуваченого). Коли потерпілий після пострілів зупинявся і припиняв спроби наблизитись, обвинувачений припиняв стрільбу та не намагався здійснювати постріли в бік потерпілого.

Вказана поведінка та спосіб дій обвинуваченого, на переконання суду, не характерні для особи, яка використовує пістолет з наміром спричинити смерть іншій особі та свідомо бажає настання саме такого конкретного, індивідуально визначеного наслідку.

Крім того, суд враховує, що виходячи з технічної документації на револьвер, даних комісійної судової експертизи зброї від 21.02.2024 та даних висновку експерта № 09-991/19 від 21.08.2019, револьвер до категорії вогнепальної зброї не належить, призначений для тренування стрільби патронами «Флобера» поза спеціальних приміщень і майданчиків (тирів, стрільбищ). Патрони (снаряди), випущені з вказаного револьверу, мають обмежену енергетично-травмуючу властивість, яка виражається у переважно забойному та клиноподібному механізмі дії снарядів із обмеженою пробивною властивістю.

З пояснень сторони обвинувачення та сторони захисту встановлено, що револьвер перебував у вільному продажу, будь-яких дозволів для його придбання та зберігання не вимагалось.

Таким чином, виходячи з його функціонального призначення, зазначений револьвер не призначений для ураження живих цілей та перебував у вільному продажу без будь-яких спеціальних умов та обмежень щодо можливості його придбання і зберігання.

Згідно з висновком експерта № 09-991/19 від 21.08.2019, у потерпілого виявлено щонайменше 7 вогнепальних поранень, з яких одне відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, решта до легких.

Обвинувачений в ході судового розгляду багаторазово зазначав, що оскільки револьвер перебував у вільному продажу і його придбання та зберігання не потребувало отримання будь-яких дозволів, він, ураховуючи наведене та характеристики револьверу, під час здійснення пострілів був упевнений, що використання вказаного револьверу не здатне спричинити тяжку шкоду здоров`ю потерпілого.

У зв`язку з цим суд зазначає, що факт перебування револьверу у вільному продажу, відсутність необхідності будь-яких дозвільних документів для його придбання та зберігання, невіднесення револьверу до категорії вогнепальної зброї, а також обмежена енергетично-травмуюча властивість патронів, які вистрелюються з револьверу, самі по собі не виключають можливість використання такого револьвера в якості знаряддя вбивства, зокрема в разі здійснення пострілів у життєво-важливі органи.

Разом з тим, оцінюючи вказані пояснення обвинуваченого в сукупності з технічними характеристиками револьверу, фактом його перебування у вільному продажу, а також характером тілесних ушкоджень потерпілого, у якого 6 із 7 вогнепальних поранень відносяться до легких тілесних ушкоджень, суд вважає за можливе визнати пояснення потерпілого такими, що заслуговують на довіру та у сукупності з іншими даними спростовують наявність у нього прямого визначеного умислу на вбивство потерпілого.

Крім того, з показань обвинуваченого та свідка ОСОБА_6 убачається, що як після перших пострілів (до того, як потерпілий забіг за дерево), так і безпосередньо після других пострілів (коли потерпілий схопився за обличчя та пішов в напрямку лавочки) потерпілий свідомість не втрачав. Як вже зазначалось, обвинувачений обидва рази припиняв постріли одразу після того, як потерпілий відходив від нього (не намагався зближатись). Таким чином, обвинувачений, маючи можливість продовжувати здійснювати постріли в потерпілого або іншим чином спричиняти йому тілесні ушкодження, вказаною можливістю не користався.

Така поведінка обвинуваченого також, на переконання суду, спростовує наявність у нього прямого визначеного умислу на вбивство потерпілого, оскільки, маючи можливість продовжити дії, спрямовані на спричинення смерті потерпілому, зокрема шляхом продовження пострілів, обвинувачений такою можливістю не скористався. При цьому у обвинуваченого були відсутні підстави вважати, що він спричинив смерть потерпілому.

Ураховуючи наведені вище обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не спростовано версію сторони захисту про відсутність у обвинуваченого прямого визначеного умислу на спричинення смерті потерпілому та, відповідно, не доведено поза розумним сумнівом наявність у обвинуваченого такого умислу.

За таких обставин відсутні підстави для кваліфікації дій обвинуваченого як закінченого замаху на умисне вбивство потерпілого.

При цьому кількість вогнепальних поранень на тілі потерпілого сама по собі не може доводити поза розумним сумнівом наявність у обвинуваченого прямого визначеного умислу на вбивство потерпілого, оскільки вказані вогнепальні поранення були спричинені під час двох серій пострілів, між якими був проміжок у часі, під час якого обвинувачений добровільно припинив стрільбу та продовжив її після спроби потерпілого різко наблизитись на нього попри застереження цього не робити.

6.3. Щодо позиції сторони захисту та кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 124 КК

Як вбачається з вказаних вище висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, визначальним для кваліфікації дій особи за ст. 124 КК є відповідна обстановка вчинення злочину - перебування винного, зокрема, у стані необхідної оборони. Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного із перебуванням особи в стані необхідної оборони, перевищення її меж, необхідно врахувати конкретні обставини справи, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. Характер посягання при цьому має бути таким, щоб викликати у того, хто захищається, невідкладну необхідність у заподіянні тому, хто посягає, шкоди здоров`ю, необхідної для негайного відвернення чи припинення посягання. Для наявності стану необхідної оборони (перевищення її меж) необхідним є застосування нападником такої фізичної сили або вчинення інші активних агресивних дії, що могли би становити реальну загрозу життю або здоров`ю особи, яка захищається.

Верховним Судом у своїй практиці сформовані певні критерії, за якими визначається наявність або відсутність стану необхідної оборони, тобто наявність або відсутність таких дій нападника, що могли би становити реальну загрозу життю або здоров`ю обвинуваченого. До таких критеріїв відносяться, зокрема, співвідношення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень учасників конфлікту, використання нападником предметів чи зброї, що дали би можливість іншому часнику конфлікту відчувати реальну загрозу своєму життю та здоров`ю.

Судом встановлено, що у обвинуваченого після конфлікту з потерпілим виявлені легкі тілесні ушкодження, в той час як у потерпілого тяжке. Потерпілий під час конфлікту не використовував будь-які предмети чи зброю, що дали би можливість обвинуваченому відчувати реальну загрозу своєму життю та здоров`ю.

Крім того, суд звертає увагу на конкретні обставини конфлікту між потерпілим та обвинуваченим, а саме.

Потерпілий показав, що побачив револьвер в руках обвинуваченого та хотів його вибити, у зв`язку з чим між ними зав`язалась боротьба.

Свідок ОСОБА_6 показав, що після того, як обвинувачений дістав револьвер, потерпілий напав на обвинуваченого, бажаючи, як зрозумів свідок, схопити руку с револьвером, тобто вибити або забрати револьвер. Аналогічні показання надав свідок ОСОБА_10 .

З показань обвинуваченого вбачається, що коли він дістав револьвер, потерпілий підбіг до нього та схопив за руку, в якій був револьвер. В подальшому, під час боротьби на землі, потерпілий намагався відібрати в обвинуваченого револьвер. Обвинувачений, в свою чергу, кричав потерпілому, щоб той не намагався відібрати пістолет.

Оцінюючи показання вказаних осіб в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що намір та дії потерпілого були спрямовані не на завдання шкоди життю або здоров`ю обвинуваченого, а на відібрання в останнього револьверу.

Відповідно, у обвинуваченого були відсутні об`єктивні підстави вважати, що дії потерпілого, спрямовані на спроби відібрати в нього револьвер після того, як він направив вказаний револьвер в бік потерпілого, становлять реальну та безпосередню загрозу його життю та здоров`ю, що в свою чергу могло викликати у обвинуваченого невідкладну необхідність у заподіянні тяжкої шкоди потерпілому.

Ураховуючи наведені вище обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що дії потерпілого ані за своїм характером, ані за об`єктивними проявами не могли бути розцінені обвинуваченим як такі, що досягли необхідного ступеню суспільної небезпечності та могли би становити реальну загрозу його життю та здоров`ю. Відповідно, дії потерпілого не могли викликати у обвинуваченого стан необхідної оборони.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо відсутності в діях обвинуваченого стану необхідної оборони та, відповідно, відсутності перевищення меж необхідної оборони.

Відповідно, відсутні підстави для кваліфікації дій обвинуваченого як умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, вчиненого у разі перевищення меж необхідної оборони.

6.4. Висновки суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого

Аналіз зібраних у справі доказів у їх сукупності та взаємозв`язку свідчить, що, здійснюючи постріли з револьверу в потерпілого, обвинувачений діяв з прямим невизначеним умислом, при якому його свідомість охоплювала можливість настання широкого спектру негативних наслідків у вигляді як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілого.

Верховним Судом напрацьована стала практика, згідно з якою за наявності такого умислу кваліфікація дій обвинуваченого здійснюється залежно від тих наслідків, які були фактично заподіяні потерпілому.

Згідно з висновком експерта № 09-991/19 від 21.08.2019 проникаюче вогнепальне поранення грудної клітини потерпілого має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Ураховуючи наведене, суд з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод вважає за необхідне вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, та кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, оскільки така зміна правової кваліфікації покращує становище обвинуваченого.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, зазначених у п. 4 цього вироку (за виключеннями, наведеними в п. 6.1. вироку).

Згідно з обвинувальним актом, кримінальне правопорушення вчинене 02.06.2019 приблизно о 22:00 год., точного часу в ході досудового розслідування не встановлено.

Відповідно до рапортів працівників поліції, стрільба відбулась о 21:10 год (21:08 год)., повідомлення про стрільбу надійшло о 21:08 год. Подія перебуває в обробці з 21:08:43.

В заяві про вчинення кримінального правопорушення потерпілий зазначив, що тілесні ушкодження йому були спричинені о 21:00 год.

Згідно з протоколом огляду місця події від 02.06.2019, вказана слідча дія розпочата о 21:30 год.

Яка вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові ККС ВС від 08.12.2020 у справі № 278/1306/17, якщо характер та обсяг обвинувачення не залежать суттєвим чином від обставин, які суд уточнив в ході судового розгляду, відсутні підстави для висновку щодо виходу судом за межі пред`явленого обвинувачення.

Ураховуючи досліджені докази, суд вважає за необхідне уточнити, що кримінальне правопорушення вчинене приблизно о 21:00 год, а не о 22:00 год., як зазначено в обвинувальному акті.

7. Призначення покарання

7.1. Дані про особу обвинуваченого

Обвинувачений не одружений, дітей або інших осіб на утриманні не має, на момент затримання не був офіційно працевлаштованим.

Згідно з довідкою КНП «Міський психоневрологічний диспансер» № 4026 від 08.07.2019, обвинувачений впродовж останніх 5 років за медичною допомогою до вказаного диспансеру не звертався. Відповідно до довідки КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» № 4516 від 08.07.2019, на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуває.

З даних ОСК ГУНП в Харківській області вбачається, що обвинувачений станом на 05.06.2019 є раніше несудимою особою, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався. Дані щодо притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, в матеріалах справи також відсутні.

Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта № 499 від 19.08.2019, складеного Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», ОСОБА_4 на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_4 перебував поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_4 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відповідно до характеристики, затвердженої 12.07.2021 в.о. начальника Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», ОСОБА_4 вимоги режиму тримання та правила внутрішнього розпорядку не порушує. В бесідах з представниками адміністрації та персоналом установи тактовний, виконує законні вимоги.

Згідно з характеристикою, затвердженою 11.11.2021 начальником Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», ОСОБА_4 характеризується посередньо, вимоги режиму та правила внутрішнього розпорядку СІЗО не порушує. На профілактичних обліках не перебуває. Адміністрацією установи не заохочувався та до суспільно-корисної праці не залучається. До майна ставився дбайливо. Тримається в приміщенні з невеликою численістю ув`язнених, конфлікти не виникають. В бесідах з представниками адміністрації та персоналом установи намагається дотримуватись правомірних і ввічливих відносин. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними або знайомими.

7.2. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

7.2.1. В ході судового провадження обвинувачений багаторазово висловлював жаль та розкаяння з приводу спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. Як вбачається з досліджених судом доказів, і на стадії досудового розслідування, і на стадії судового розгляду послідовно визнавав, що спричинив потерпілому тілесні ушкодження шляхом здійснення пострілів з револьверу. В ході судового розгляду під час допиту потерпілого, обвинувачений неодноразово просив у нього вибачення.

Потерпілий під час його допиту в суді підтвердив, що обвинувачений вибачився перед ним, і він його вибачення прийняв.

У судових дебатах обвинувачений зазначив, що усвідомлює, що спричинив біль та шкоду потерпілому, і готовий нести відповідальність за спричинення останньому тяжких тілесних ушкоджень.

Наведені обставини у сукупності з фактом відшкодування шкоди потерпілому, на переконання суду, свідчать про щире каяття обвинуваченого.

Оцінюючи факт невизнання обвинуваченим винуватості в інкримінованому йому злочині, суд керується таким.

Згідно з висновками щодо застосування норм права, викладеними в постанові ККС ВС від 05.08.2020 у справі № 334/5670/18, незгода засудженого з кваліфікацією його дій є правом особи та не впливає на щирість розкаяння, осуд своєї поведінки та відчуття жалю щодо вчинених протиправних дій.

Таким чином, сама по собі незгода обвинуваченого з кваліфікацією його дій, не може свідчити про відсутність у нього щирого каяття.

Крім того, суд ураховує, що під час виступу в дебатах обвинувачений спочатку просив перекваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 121 КК. Оскільки захисник, який виступав перед ним, просив перекваліфікувати дії обвинуваченого за ст. 124 КК, суд оголосив перерву в дебатах для узгодження правової позиції сторони захисту. Після перерви обвинувачений зазначив, що погоджується з позицією свого захисника та просить кваліфікувати його дії за ст. 124 КК.

Таким чином, обвинувачений фактично визнавав свою вину у вчиненні злочину, за який він засуджується згідно з даним вироком, проте під впливом захисника в останній момент змінив позицію та, вочевидь більш довіряючи думці фахівця у галузі права, аніж власній, підтримав позицію адвоката.

Ураховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд вважає за можливе на підставі п. 1 ч. 1 ст. 66 КК визнати в якості обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, його щире каяття.

7.2.2. Прокурор під час судового провадження на запитання суду щодо наявності або відсутності сприяння розкриттю кримінального правопорушення з боку обвинуваченого зазначила, що під час досудового розслідування обвинувачений добровільно з`явився до управління поліції, добровільно видав працівникам поліції револьвер, приймав участь у слідчому експерименті, надавав показання щодо обставин конфлікту з потерпілим. З досліджених судом доказів, зібраних на стадії досудового розслідування, вбачається, що під час досудового розслідування обвинувачений не заперечував факт спричинення ним тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Згідно з висновками щодо застосування норм права, викладеними в постанові ККС ВС від 07.04.2021 у справі № 263/15605/17, активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність, видача знарядь і засобів вчинення злочину. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Ураховуючи, що обвинувачений під час досудового розслідування добровільно, за власною ініціативою, видав працівникам поліції револьвер, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення та визнаний речовим доказом у справі, суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 66 КК вважає за можливе визнати в якості обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

7.2.3. В ході допиту обвинувачений зазначив, що відшкодував потерпілому шкоду в обсязі, визначеному потерпілим, а саме в сумі 20000,00 грн. Виплатою коштів за його дорученням займалась мати.

Потерпілий під час допиту в суді підтвердив, що йому передали від обвинуваченого 20000,00 грн. на лікування, і він не має матеріальних претензій до обвинуваченого.

Також в матеріалах справи міститься копія квитанції, згідно з якою потерпілому перераховані грошові кошти в розмірі 20000,00 грн., призначення платежу за дорученням ОСОБА_4 відшкодування шкоди, завданої злочином, вчиненим ОСОБА_4 ,

Згідно з ч. 1 ст. 127 КПК підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому.

Суд ураховує, що обвинувачений у зв`язку з перебуванням під вартою був позбавлений можливості особисто передати грошові кошти потерпілому. Ураховуючи наведене та положення ч. 1 ст. 127 КПК, відшкодування шкоди потерпілому не особисто обвинуваченим, а за його дорученням іншою особою, ґрунтується на нормах законодавства України та не спростовує факт добровільного відшкодування завданого збитку.

Оскільки обвинувачений зазначив, що відшкодував потерпілому шкоду в розмірі, який був визначений самим потерпілий, і останній підтвердив суду, що не має матеріальних претензій до обвинуваченого, у суду відсутні підстави надавати оцінку співмірності розміру відшкодування завданій потерпілому шкоді. За таких обставин, ураховуючи позицію обвинуваченого та потерпілого, а також засади дистозитивності кримінального провадження, згідно яких сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав, суд констатує, що шкода потерпілому відшкодована в повному обсязі.

Ураховуючи наведене, суд на підставі п. 2 ч. 1 ст. 66 КК вважає за можливе визнати в якості обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, добровільне відшкодування завданого збитку.

7.2.4. Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2023, яка на даний час є чинною, наведений у ч. 1 ст. 66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок неправильної поведінки потерпілого).

Як вбачається з ухвал Верховного Суду України від 26.06.2007 у справі № 5-2825км07, від 22.04.2008 у справі № 5-1362к08, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено від 12.06.2014 у справі № 5-285км14, віктимна поведінка потерпілого, який спровокував конфлікт, є обставиною, що пом`якшує покарання та має враховуватись при призначенні покарання.

Таким чином, поведінка потерпілого з урахуванням конкретних обставин справи може бути визнана судом обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого.

Повертаючись до обставин даної справи, суд констатує, що згідно з показаннями обвинуваченого та свідка ОСОБА_6 , саме потерпілий розпочав конфлікт з приводу 20 доларів США, які для обміну в нього взяв ОСОБА_7 та якими за його доводами вирішили заволодіти інші учасники компанії. Свідок ОСОБА_7 показав, що ще до того, як він пішов обмінювати грошові кошти, потерпілий поводився конфліктно, зухвало та неадекватно, немов хотів розпочати конфлікт.

З показань обвинуваченого та свідка ОСОБА_6 вбачається, що вперше діставши револьвер, обвинувачений попросив потерпілого не підходити до нього, зазначивши, що інакше буде стріляти. Незважаючи на вказане попередження, потерпілий накинувся на обвинуваченого, намагаючись відібрати револьвер. В подальшому, після того як потерпілий забіг за дерево, обвинувачений знову попередив потерпілого, щоб той не наближався до нього, зазначивши, що інакше буде стріляти. Незважаючи на вказане попередження, потерпілий знову побіг в бік обвинуваченого, після чого останній здійснив постріли.

На переконання суду, вказані вище попередження обвинуваченого, вочевидь, свідчили про те, що він на момент вказаних попереджень не мав наміру застосовувати револьвер з метою нападу на потерпілого, а демонстрував револьвер виключно з метою припинити конфлікт та унеможливити подальший фізичний контакт з потерпілим. Відповідно, потерпілий, ураховуючи зміст попереджень обвинуваченого, не міг не усвідомлювати, що обвинувачений не становить для нього загрози та буде використовувати револьвер виключно у разі, якщо потерпілий спробує наблизитись до нього. Ураховуючи наведене, за конкретних обставин даної справи демонстрація обвинуваченим револьверу не могла свідчити про виникнення загрози життю або здоров`ю потерпілого, яка б потребувала від останнього вжиття активних дій з метою запобігання вказаній загрозі або її припинення. Незважаючи на те, що обвинувачений двічі попередив потерпілого про необхідність утриматись від зближення та про застосування револьверу в разі, якщо потерпілий спробує наблизитись, останній всупереч вказаним попередженням двічі здійснив саме ті дії, від яких його просив утриматись обвинувачений під загрозою застосування револьверу а саме почав швидко наближатись до обвинуваченого. Вказані дії потерпілого, як вбачається, не були протиправними, проте, на переконання суду, не були доречними за даних обставин і фактично спричинили продовження конфлікту, внаслідок якого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Ураховуючи наведене, суд на підставі ч. 2 ст. 66 КК вважає за можливе визнати в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, поведінку потерпілого, яка спричинила продовження конфлікту, під час якого він отримав тяжкі тілесні ушкодження.

7.2.5. У постанові Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 556/588/18 зазначено на неможливості визнання судом в якості обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, таких, які не зазначені в обвинувальному акті (у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення або в переліку обставин, що обтяжують покарання).

Оскільки в обвинувальному акті зазначено на відсутності обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд, розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, констатує відсутність обставин, які згідно із ст. 67 КК обтяжують покарання обвинуваченого.

7.3. Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (ч. 1 ст. 65 КК).

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 65 КК).

Заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови ККС ВС від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18). Також Верховним Судом неодноразово зазначалось на другорядній ролі кари як мети покарання (постанови від 09.06.2022 у справі № 389/936/19, від 27.05.2021 у справі № 127/2554/15-к).

7.4. Мотиви призначення покарання

При призначенні обвинуваченому покарання суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує: тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів; особу винного, який раніше не судимий та до кримінальної відповідальності притягується вперше, в цілому позитивно характеризується за місцем утримання від вартою; наявність обставин, що пом`якшують його покарання; відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вважає за можливе призначити покарання ближче до мінімальної санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, у розмірі 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Ураховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень можливе виключно в умовах його ізоляції від суспільства.

7.5. Початок строку відбування покарання

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 03.06.2019, обвинувачений затриманий 03.06.2019 о 12:40 год. за адресою Московського ВП ГУНП в Харківській області.

Обвинувачений у судовому засіданні підтвердив, що був фактично затриманий 03.06.2019.

Ураховуючи наведене, початок строку відбування покарання обвинуваченому суд обчислює з 03.06.2019.

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку

8.1. Щодо запобіжного заходу

Відповідно до ст. 374 КПК України суд у вироку в тому числі зазначає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, який має застосовуватись до обвинуваченого до набрання вироком законної сили, суд керується таким.

Згідно з ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Обвинувачений згідно даного вироку визнаний винним у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, йому призначено покарання у виді позбавлення волі, яке виконується реально.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи, що обвинувачений згідно даного вироку визнається винним у вчиненні тяжкого насильницького злочину, суд приходить до висновку щодо доведеності ризиків, зокрема ризику переховування обвинуваченого через тиск тягаря можливого відбування покарання, та неможливості запобігання вказаному ризику шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Також суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватись від суду, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого.

8.2. Щодо доказів

Згідно з ст. 91-1, 96-2 КК України суд застосовує спеціальну конфіскацію щодо револьвера, який був використаний обвинуваченим як знаряддя вчинення кримінального правопорушення та визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення та стороною захисту було зазначено, що інші речові докази, у тому числі футболка та штани «Adidas», не мають цінності, у зв`язку з чим сторони кримінального провадження просили знищити вказані речові докази.

Ураховуючи позицію учасників судового провадження та положення п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК, суд приходить до висновку щодо необхідності знищенні зазначених речових доказів.

Особисті документи обвинуваченого суд передає установі, в якій він утримується, для подальшого повернення обвинуваченому після відбуття ним призначеного покарання.

8.3. Щодо судових витрат

Питання про процесуальні витрати в розмірі 45436,80 грн., пов`язані в проведенням експертизи, суд вирішує у відповідності до ст. 124 КПК України, згідно з якою вказані витрати стягуються з обвинуваченого на користь держави.

8.4. Щодо цивільного позову.

Потерпілим 09.07.2020 пред`явлений цивільний позов, згідно з яким він просить стягнути з обвинуваченого моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

У зв`язку з відсутністю потерпілого в судовому засіданні, під час якого був розпочатий судовий розгляд, короткий виклад позовної заяви у відповідності до вимог ч. 3 ст. 347 КПК був оголошений головуючим.

Під час з`ясування думки обвинуваченого щодо визнання цивільного позову, стороною захисту біло повідомлено, що під час досудового розслідування в ході перемовин з потерпілим сторони погодились на відшкодування шкоди в розмірі 20000,00 грн., які були сплачені потерпілому. Ураховуючи наведене, після сплати вказаних грошових коштів у потерпілого були відсутні претензії до обвинуваченого.

В матеріалах справи міститься заява потерпілого від 29.08.2019, згідно з якою він відмовляється від складеного цивільного позову в зв`язку з тим, що з боку обвинуваченого йому відшкодований матеріальний та моральний збиток у повному обсязі. В цій частині претензій матеріального та морального характеру не має.

Цивільний позов про стягнення відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000,00 гр. пред`явлений 09.07.2020, тобто майже через рік після складення вказаної вище заяви потерпілого про відсутність претензій до обвинуваченого.

В подальшому, в заяві від 11.07.2023, потерпілий зазначав про відсутність матеріальних претензій до обвинуваченого.

У судовому засіданні 11.07.2023 під час його допиту потерпілий також зазначив, що матеріальних претензій до обвинуваченого не має.

Вимога про відшкодування моральної шкоди, згідно із висновками щодо застосування норм права Верховного Суду, відноситься до майнових, тобто матеріальних, вимог.

Ураховуючи наведене та позицію потерпілого щодо відсутності на даний час матеріальних (майнових) претензій до обвинуваченого, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для стягнення з обвинуваченого в межах даного кримінального провадження грошових коштів в якості відшкодування завданої потерпілому шкоди.

Вирішуючи питання щодо процесуального рішення, яке має бути прийнято за наслідками вирішення питання про цивільний позов, суд керується таким.

Виходячи з приписів Глави 9 Розділу І КПК, за наслідками розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні суд може прийняти одне з трьох взаємовиключних процесуальних рішень: про повне або часткове задоволення позову; про відмову в позові; про залишення позову без розгляду.

В цивільному судочинстві задоволення позовних вимог, у тому числі після пред`явлення позову та відкриття провадження у справі, згідно із сталою практикою Верховного Суду має наслідком закриття провадження в цивільній справі у зв`язку з відсутністю предмету спору (п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК). Відмова позивача від позову, укладення мирової угоди також мають наслідком закриття провадження у справі (п. 4, 5 ч. 1 ст. 255 ЦПК).

На відміну від положень Цивільного процесуального кодексу, положеннями КПК не передбачено можливість закриття кримінального провадження, зокрема в частині цивільного позову, у зв`язку з вказаними в попередньому абзаці обставинами. Одночасно не передбачено і прийняття іншого процесуального рішення за наявності вказаних вище обставин.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 0306/7567/12 зазначено, що коли нормами кримінально-процесуального закону відповідну ситуацію прямо не передбачено, є необхідним та можливим застосування аналогії права. Зазначена можливість встановлена частиною 6 статті 9 КПК, згідно з якою коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються встановлені частиною першою статті 7 КПК загальні засади кримінального провадження. Однією з таких засад є законність, що включає обов`язок суду, як і інших органів державної влади, неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства.

Ураховуючи наведене, суд застосовує аналогію права та залишає цивільний позов потерпілого без розгляду.

Одночасно суд враховує, що в ході судового розгляду обвинувачений зазначав на готовності додатково матеріально допомагати потерпілому. Потерпілий не висловив категоричної відмови від такої допомоги у майбутньому. Залишення цивільного позову без розгляду за таких обставин не позбавить потерпілого можливості пред`явити в майбутньому відповідні позовні вимоги в порядку цивільного судочинства, зокрема в разі погіршення стану здоров`я тощо, та, таким чином, сприятиме виконанню завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК, а саме охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Керуючись ст. 128-129, 337, 369-371, 373-377 КПК України

УХВАЛИВ

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 03.06.2019 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання строк тримання ОСОБА_4 під вартою (строк попереднього ув`язнення), починаючи з 03.06.2019 року, виходячи із співвідношення, згідно якого одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити обраний раніше у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

На підставі ст. 96-1, 96-2 КК України примусово безоплатно вилучити (конфіскувати) у власність держави револьвер «ZBROIA» Cal. 4 mm Flobert № XK010509.

Цивільний позов ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення комісійної судової експертизи зброї № 22447/1134 від 21.02.2024 в розмірі 45436,80 грн. (сорок п`ять тисяч чотириста тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Скасувати арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 07.06.2019 року на таке майно: два змиви речовини бурого кольору; дві пляшки з-під пива «Corona»; полімерний стакан об?ємом 0,5 л.; два недопалки з-під цигарок «Marvel»; недопалок з-під цигарок «Winston».

Речові докази, а саме: два змиви речовини бурого кольору; дві пляшки з-під пива «Corona»; полімерний стакан об?ємом 0,5 л.; два недопалки з-під цигарок «Marvel»; недопалок з-під цигарок «Winston»; футболку «Adidas» сірого кольору; штани «Adidas» сірого кольору; кулю з металу сірого кольору, які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Харківського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Харківській області - знищити.

Речовий доказ, а саме купюру номіналом 20 доларів США серії JA # 48984295 В, яка зберігається в матеріалах кримінального провадження - повернути законному володільцю ОСОБА_8 .

Речові докази, а саме паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім?я ОСОБА_4 НОМЕР_2 ; картку платника податків на ім?я ОСОБА_4 № НОМЕР_3 , які зберігаються в матеріалах досудового розслідування - передати до установи, в якій утримується ОСОБА_4 .

Документи, приєднані до матеріалів кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для ОСОБА_4 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1