Справа № 442/4815/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/129/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.12.2023 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кадіївка, Луганської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

з участю прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з часу його затримання, тобто, з 25 травня 2023 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 25 липня 2023 року близько 19 год. 30 хвилин, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за чужий рахунок, маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись у парку Свободи по АДРЕСА_2 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння майном ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, розпилив їй в обличчя сльозогінний газ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який мав при собі, від чого потерпіла почала кричати. У цей же час ОСОБА_6 повторно, шляхом ривка з рук потерпілої, відкрито викрав сумку-бананку марки «Bershka», вартістю 275 грн, в якій знаходилися грошові кошти в сумі 540 грн. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на відкрите викрадення чужого майна, з правої кишені штанів потерпілої повторно відкрито викрав мобільний телефон «Redmi 7а» з ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю 1633 грн 33 коп., в умовах воєнного стану. Після цього покинув місце злочину. Своїми незаконними діями ОСОБА_6 завдав майнової шкоди потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 2448 грн 33 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити йому більш м`яке покарання, ніж передбачено законом на підставі ст. 69 КК України.

В обґрунтування мотивів апеляційної скарги покликається на те, що визнав вину у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину, а потерпіла не має до нього претензій. Звертає увагу на те, що має невиліковне хронічне захворювання.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений фактично порушує питання про недотримання судом першої інстанції визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та обставини такого, особу винного, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі за корисливі злочини, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

Дані про неможливість відбування покарання обвинуваченим в умовах ізоляції від суспільства у зв`язку з хворобою у матеріалах провадження відсутні та стороною захисту не представлені.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З огляду на те, що у діях обвинуваченого є декілька обставин, що обтяжують покарання та лише одна обставина, що пом`якшує покарання та обвинуваченим не наведено, як і колегією суддів не встановлено, мотивів, за яких вона істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, підстав для призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, немає.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений раніше неодноразово судимий: вироком Стаханівського міського суду Луганської області від 09.07.2008 року за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 389, ст. ст. 70, 71, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; вироком Стаханівського міського суду Луганської області від 10.07.2012 року за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71, ч. 5 ст. 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України у межах встановлених у санкції статті, та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.12.2023 року відносно ОСОБА_6 колегією суддів не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.12.2023 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - протягом трьох місяців з моменту отримання її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4