ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/458/24 Номер провадження 11-кп/814/1352/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 14 лютого 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання Державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Пироги Глобинського району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, учасника бойових дій, раніше не судимого,

засудженого вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 16.08.2018 за ч.1 ст.115 КК України до 13 років позбавлення волі.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що на даний час засуджений не досяг необхідного ступеня виправлення та не довів своє виправлення, а тому не має впевненості в свідомому відновленні в соціальному статусі, як повноправного члена суспільства та готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 14.02.2024 та ухвалити нове рішення, яким подання адміністрації ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)» про застосування відносно ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення задовольнити в повному обсязі.

В обгрунтування поданої апеляційної скарги зазначає про неповний судовий розгляд та невідповідність висновків суду фактичним обставинам, що у відповідності до п.1,12 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 за час відбування покарання характеризується позитивно, порушень режиму не допускає, має 6 заохочень, стягнень не має, працевлаштований робітником контрагентського об`єкту установи.

Також з рішенням суду не погодився засуджений ОСОБА_7 та подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання про його умовно-дострокове звільнення.

Зазначає, що матеріалами справи та позицією установи виконання покарань фактично доведено необхідність його задоволення, але судом це було проігноровано.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника та засудженого, заперечення прокурора проти апеляційних скарг, перевірила матеріали судового провадження й особової справи, обговорила доводи апеляційних скарг та дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктами 1,2,17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

З характеристики засудженого вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.08.2018 за ч.1 ст.115 КК України до 13 років позбавлення волі; на підставі ст.5,ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання час перебування під вартою з 20.10.2016 по 20.06.2017, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21.06.2017 по 16.08.2018 включно відповідно до правил ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24.04.2019 на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 20.10.2016 по 24.04.2019 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; в іншій частині вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.08.2018 щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

Початок строку покарання-20.10.2016; кінець строку покарання-16.04.2027.

З 07.06.2022 року ОСОБА_7 відбуває покарання в державній установі «Крюковська виправна колонія (№29)». За період відбування покарання ОСОБА_7 характеризується позитивно. Засуджений працевлаштований робітником контрагентського об`єкту установи. До виконання поставлених завдань ставиться сумлінно, роботи виконує вчасно та якісно. Згідно з вироком суду має виконавчі листи на суму 1407,36 грн. на користь держави за проведення судових експертиз та 7562,00 грн. матеріальної та моральної шкоди. До бухгалтерії установи виконавчі листи не надходили.Стягнень не мав.

Колегія суддів враховує, що на час апеляційного перегляду засуджений ОСОБА_7 має вже 8 заохочень та при цьому вважає за необхідне зауважити. що, процес отримання останнім заохочень почав здійснюватися лише з 10.08.2021, а отже, такий процес мав місце не протягом усього строку відбування покарання.

Окрім того, в характеристиках у матеріалах особової справи хоча і вказано про те, що ОСОБА_7 визнає вину і вважає справедливим покарання, однак під час розгляду кримінального провадження в суді вину у скоєному злочині визнавав частково, а міру покарання не справедливою.

Під час апеляційного перегляду засуджений наголосив про погашення ним суми позову та висловлював бажання піти до лав ЗСУ, що в свою чергу свідчить про певні позитивні тенденції у поведінці засудженого ОСОБА_7 .

Однак всупереч твердженням апелянтів, колегія суддів констатує, що відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Тобто розгляд цього питання здійснюється, не обмежуючись буквальним тлумаченням вжитих у ст.81 КК України формулювань, а шляхом дослідження всього спектру обставин, які вливають на встановлення оціночних критеріїв для прийняття рішення за результатами розгляду клопотання/подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави для висновку про досягнення засудженим необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би доцільність звільнення його умовно-достроково від відбування покарання.

Так, необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, яка полягає в тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_7 строк покарання і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним і невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 14 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4