Справа № 301/2577/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11.04.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , та представника потерпілої ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/340/22, за апеляційними скаргами, які подали прокурор Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_9 та представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2022 року.

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, з вищою освітою, адвокат, не судимий,

визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправданий.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення завданої шкоди залишено без розгляду.

Речові докази: шину з автомобіля марки «Фольсваген Пассат», передню частину колеса автомобіля «Фольксваген Пассат», реєстраційний знак НОМЕР_1 , повернуто ОСОБА_6 .

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

06 квітня 2010 року приблизно о 21 годині, ОСОБА_6 , керуючи технічно-справним транспортним засобом марки «Фольсваген Пассат», державний номерний знак НОМЕР_2 , у темну пору доби, біля дорожніх знаків «Лікарня» та «Крутий поворот», на 17 кілометрі зі сторони м. Мукачево у сторону міста Іршава, неподалік села Доробратово Мукачівського району Закарпатської області, на відрізку автодороги сполученням «Мукачево-Рогатин-Львів», рухаючись зі швидкістю приблизно 102-122 км/год, порушив вимоги передбачені п. п. 11.3 Правил дорожнього руху України (далі - Правил), (на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного руху мають перевагу), п. 12.1 Правил (під час вибору в неустановлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу та місце його розташування у межах своєї смуги для руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, належним чином не зреагував на дорожню обстановку, яка склалася під час руху, змінив напрямок руху керованого ним транспортного засобу, не переконавшись, що це не буде безпечним, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з транспортним засобом марки «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у межах своєї смуги для руху в зустрічному напрямку, який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події, а пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_11 отримала легкі тілесні ушкодження, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності. Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

В а п е л я ц і й н и х с к а р г а х:

- прокурор вказує на те, що вирок є незаконним у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на те, що встановлені органом досудового розслідування обставини підтверджуються зібраними доказами та показаннями свідків, і у своїй сукупності свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_6 не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу та місце його розташування у межах своєї смуги для руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, належним чином не зреагував на дорожню обстановку, яка склалася під час руху, змінив напрямок руху керованого ним транспортного засобу, не переконавшись, що це не буде безпечним, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з транспортним засобом марки «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався у межах своєї смуги для руху в зустрічному напрямку, внаслідок чого ОСОБА_10 від отриманих травм помер на місці події. Крім того, прокурор не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що повідомлення ОСОБА_6 про підозру вручено у порушення вимог ст. 481 КПК України не уповноваженим прокурором, який не входить до групи прокурорів у даному кримінальному провадженні. При цьому, стверджує, що такий висновок суд першої інстанції зробив на основі тверджень обвинуваченого ОСОБА_6 та уривчастого відео невстановленого походження, наданого ним під час судового засідання, однак є незрозумілим той факт, яким чином суд ідентифікував осіб на відеозаписі. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним за ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, від якого звільнити ОСОБА_6 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України;

- представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , вказує на те, що вирок є незаконним. Посилається на те, що суд не взяв до уваги те, що показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтверджується висновок, який міститься в акті обстеження дорожніх умов у місці скоєння ДТП від 07.04.2010, відповідно до якого дорожні умови на досліджуваній ділянці дороги не могли призвести до аварійної ситуації, а відтак не могли бути причиною ДТП, однак вказаний Акт безпідставно оцінено судом першої інстанції як неналежний доказ. Вказує на те, що суд першої інстанції надав невірну оцінку як експертним висновкам, які на його думку, спростовують висновок авто технічної експертизи від 12.09.2011 № 2004/308, зокрема авто технічної експертизи від 14.08.2014 № 143, судової дорожньо-технічної, авто технічної та трасологічної експертизи від 30.05.2014 № 282/283/284, судової авто технічної експертизи від 29.09.2015 № 1264/14/22/7692/15-52, додаткової судової авто технічної експертизи від 18.09.2012 № 2030 і комісійної судової авто технічної експертиз від 08.12.2020 № 5431, так і дослідженому судом висновку трасологічної експертизи від 07.08.2011 № 2376/2377. Вважає, що саме висновки авто технічної експертизи від 14.08.2014 № 143 та комісійної судової авто технічної експертизи від 08.12.2020 № 5431 є неналежними доказами і не могли братися судом до уваги, водночас усі інші перелічені вище експертні висновки жодним чином не спростовують висновок авто технічної експертизи від 12.09.2011 № 2004/308 та більше того, висновки судової дорожньо-технічної, авто технічної та трасологічної експертизи від 30.05.2014 № 282/283/284 і трасологічної експертизи від 05.08.2011 № 2376/2377 навпаки стверджують як про відсутність причинного зв`язку між фактичним техніко-експлуатаційним станом ділянки дороги у місці ДТП у вигляді нерівностей (вдавлювань і видавлювань) асфальтного покриття і пошкодженням шини лівого переднього колеса автомобіля марки «Фольксваген», так і про неможливість моментальної втрати керованості цього автомобіля при пошкодженні шини такого його колеса, яка містить у собі додатковий герметизуючий шар гуми, виконаним по типу «Run Flat». Крім того, зазначає, що твердження суду про неналежність висновку судової авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи від 12.02.2018 № 13483/16-52 грунтується на загальних і неконкретних формулюваннях про невідповідність цього висновку решті доказів у справі, вибірковий характер наданих експертам вихідних даних та некоректність проведених експертами розрахунків, зокрема суд не вказав, яким конкретним доказам у справі цей експертний висновок суперечить, у чому полягає вибірковість заданих експертам вихідних даних і які вихідні дані не були надані експертам та не враховані ними, які конкретні розрахунки експертів є невірними і яким чином такі розрахунки вплинули на кінцеві висновки експертів. Разом із тим, посилається на те, що матеріалами кримінального провадження безсумнівно підтверджено та не спростовано той факт, що безпосередньо перед ДТП саме автомобіль марки «Фольксваген» виїхав на зустрічну смугу руху, на якій перебував автомобіль марки «ВАЗ», де і відбулося зіткнення цих транспортних засобів, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , протоколом огляду місця пригоди від 06.04.2010 та схемою до нього, а також висновками транспортно-трасологічної експертизи від 07.05.2010 № 867/161 та повторної транспортно-трасологічної експертизи від 29.04.2011 № 2372. На підставі наведеного вище, апелянт вважає, що водій ОСОБА_6 , виїхавши без певних необхідних причин на зустрічну смугу руху, безсумнівно порушив вимоги передбачені п. п. 11.3, 12.1 Правил, що призвело до зіткнення транспортних засобів і настання смерті водія ОСОБА_10 , що свідчить про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання відповідно до санкції цієї норми, а також задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди.

У запереченні на апеляційні скарги обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що доводи апеляційних скарг є безпідставними, викладені в них обставини не відповідають дійсності та не підтверджені матеріалами кримінального провадження. Стверджує, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а жодних доказів, які б свідчили про протилежне, стороною обвинувачення не зібрано. Зазначає, що суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги висновок експерта № 13483/16-52 від 12.02.2018, оскільки такий є необ`єктивним, містить ряд неточностей та помилок і суперечить встановленим слідством обставинам, матеріалам кримінального провадження, у тому числі протоколу огляду місця події та результатам ряду проведених експертиз. Вказує також на те, що керуючи автомобілем марки «Фольсваген Пассат», рухався зі швидкістю не більше 80 км/год, на повороті перед моментом зіткнення автомобіль різко потягнуло вліво, внаслідок чого і сталася ДТП, причиною ДТП вважає пошкодження та розгерметизація шини лівого переднього колеса керованого ним автомобіля, яке виникло до зіткнення, а також наявність нерівностей дорожнього покриття на заокругленій ділянці дороги, що обумовило самовільний виїзд автомобіля марки «Фольксваген Пассат» на смугу зустрічного руху, по якій у цей час рухався автомобіль марки «ВАЗ 2108», внаслідок чого у нього не було технічної можливості уникнути ДТП. Крім того, цивільний позов вважає безпідставним, при цьому посилаючись на те, що його батьками відшкодовано сім`ї потерпілого шкоду в сумі 25000 доларів США. Просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок без зміни.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала подану стороною обвинувачення апеляційну скаргу; представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечив щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, частково дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

При оцінці доводів апеляційних скарг та прийнятті судового рішення колегія суддів бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

Так, згідно з вимогами ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Частина 2 статті 17 КПК передбачає, що сторона обвинувачення має довести винуватість особи поза розумним сумнівом. Поза розумним сумнівом мають бути доведені всі елементи, які є важливими для правової кваліфікації діяння, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Для додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який сумнів у версії обвинувачення був спростований фактами, встановленими на підставі доказів, і єдиною версією, якою безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у пред`явленому обвинуваченні.

Обов`язок всебічного дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може ігнорувати обставин, які встановлені під час судового розгляду, лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Встановлення в судовому розгляді таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, є підставою для розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з положеннями ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; у діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині виправдувального вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з принципом безпосередності дослідження показань, речей та документів, закріпленого ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження отримує усно.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до положень ст. 91, 92 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, у встановлених КПК випадках, - на потерпілого.

Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

На переконання колегії суддів, під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції дотримався вищенаведених приписів закону, а висновок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та виправдання у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення, підтверджується доказами, які ретельно досліджені, належно оцінені та детально викладені судом в оскаржуваному вироку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, всупереч доводів апеляційних скарг, суд першої інстанції забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону, та відповідно до вимог закону обґрунтував вирок на тих доказах, які були розглянуті та перевірені в судовому засіданні, надавши їм належну правову оцінку та зазначивши у вироку, чому узяв до уваги одні докази і відхилив інші. При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду кримінального провадження сторони обвинувачення та захисту не вказували на недотримання судом першої інстанції приписів кримінального процесуального закону, які не дозволили їм реалізувати свої повноваження щодо повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів, повноваження у наданні доказів.

Як зазначено у вироку, стороною обвинувачення ОСОБА_6 висунуте обвинувачення у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення, а саме, у тому, що 06 квітня 2010 року приблизно о 21-й годині він, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Фольсваген-пассат», державний номерний знак НОМЕР_2 , у темну пору доби біля дорожніх знаків «Лікарня» та «Крутий поворот» на 17 кілометрі зі сторони АДРЕСА_1 , на відрізку автодороги «Мукачево-Рогатин-Львів», рухаючись зі швидкістю приблизно 102-122 км/год, порушив вимоги, передбачені п. 11.3 та 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу та місце його розташування в межах своєї смуги для руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, не належним чином зреагував на дорожню обстановку, яка склалася під час руху, змінив напрямок руху керованого ним транспортного засобу, не переконавшись, що це не буде безпечним, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2108» державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався в межах своєї смуги для руху в зустрічному напрямку, який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер, а пасажир ОСОБА_11 отримала легкі тілесні ушкодження, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності.

Вищевказані протиправні дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковано як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого, тобто дії, передбачені ч. 2 ст. 286 КК України.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено і це знайшло своє відображення у вироку суду, що на обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення, сторона обвинувачення послалася на показання потерпілих, свідків, висновки судово-медичних експертиз та висновки судової авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи № 13483/16-52 від 12.02.2018, а також письмові та речові докази.

При оцінці зібраних стороною обвинувачення у кримінальному провадженні, досліджених за клопотанням прокурора судом першої інстанції та наведених у вироку доказів, апеляційний суд доходить таких висновків.

Суд першої інстанції у вироку обґрунтовано зазначив, що потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_19 , показань не давали, оскільки у судове засідання не з`явились, подавши письмові заяви, відповідно до яких поданий цивільний позов підтримали, просили його задовольнити, а справу розглянути за їх відсутності (а. к. п. 1, 2 т. 3).

Показаннями свідка ОСОБА_16 підтверджено факт дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06 квітня 2010 року приблизно о 21 годині. Зокрема свідок ОСОБА_16 показала, що 06 квітня 2010 року ввечері, свідок, разом із водієм ОСОБА_20 , на автомобілі марки «ВАЗ-2108», їхала із АДРЕСА_2 , знаходячись в автомобілі на передньому пасажирському сидінні. Швидкість руху автомобіля, в якому знаходилась свідок була невеликою. На підйомі на повороті біля с. Доробратово Іршавського району побачила, як автомобіль марки «Фольсваген-пассат», державний номерний знак НОМЕР_2 , виїхав на смугу руху, по якій вони їхали, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів. Від удару автомобілі були пошкоджені. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_21 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події, а вона отримала тілесні ушкодження.

З огляду на те, що свідок ОСОБА_22 , очевидцем дорожньо-транспортної пригоди не був, про обставини справи йому нічого невідомо, колегія суддів вважає, що показаннями цього свідка не підтверджується винуватість ОСОБА_6 у скоєнні передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення.

Показаннями свідка ОСОБА_23 - оперативного чергового Іршавського РВ УМВС України в Закарпатській області, підтверджено факт отримання по телефону інформації про дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 06 квітня 2010 року приблизно о 21 годині, та направлення свідком на місце події слідчо-оперативної групи і не підтверджується винуватість ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Показаннями свідка ОСОБА_24 учасника слідчої дії понятого під час огляду місця події, підтверджено факт участі свідка при огляді місця події 06 квітня 2010 року приблизно о 21 годині, неподалік села Доробратово Мукачівського району Закарпатської області, де сталося зіткнення автомобілів марки «Фольсваген-пассат», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_25 , та «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_3 і не підтверджується винуватість ОСОБА_6 у скоєнні передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення.

Показаннями свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_17 , підтверджено факт участі свідків у складі слідчо-оперативної групи в огляді 06 квітня 2010 року приблизно о 21 годині, місця події неподалік села Доробратово Мукачівського району Закарпатської області, де сталося зіткнення автомобілів марки «Фольсваген-пассат», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_25 , та автомобіля марки «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_10 , який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події і не підтверджується винуватість ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_27 та ОСОБА_15 , першого інспектора ОДР ВДАІ та АТІ з обслуговування м. Іршава та Іршавського району УДАІ ГУМВС України в Закарпатській області, другого - начальника філії Мукачівського ДЕД, четвертого - головного інженера філії Мукачівського ДЕД, та третього - провідного інженера відділу технічного контролю служби автомобільних доріг Закарпатської області, підтверджено факт участі свідків в огляді 07 квітня 2010 року місця події неподалік села Доробратово Мукачівського району Закарпатської області, де мало місце зіткнення автомобілів марки «Фольсваген-пассат», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_25 , та автомобіля марки «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_10 . Свідки у складі комісії проводили обстеження стану дорожнього покриття і за результатами огляду ними було складено відповідний Акт. Показаннями цих свідків також підтверджено, що нерівності та пошкодження покриття дороги на місці пригоди дійсно мали місце, однак в акт комісії від 07.04.2010 дані щодо нерівностей та пошкоджень покриття дороги на місці події не вносилися, оскільки інженер відділу технічного контролю служби автомобільних доріг Закарпатської області ОСОБА_13 , начальник філії Мукачівського ДЕД ОСОБА_14 та головний інженер філії ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_15 повідомили, що нерівності є допустимими для безпеки руху та не могли бути причиною ДТП, при цьому вимірювання висоти видавлювання та глибини вдавлювання не проводилося. При огляді місця події було виявлено колії та напливи. Висота та глибина напливів на місці події складала п`ять-десять сантиметрів.

Із показань свідка ОСОБА_14 , начальника філії Мукачівського ДЕД також вбачається, що, відповідно до функціональних обов`язків, саме до обов`язків цього свідка входило утримання в належному стані відрізку дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода.

З показань цих свідків також вбачається, що комісія на місці події дійшла висновку про те, що дорожні умови не могли бути причиною дорожньо-транспортної пригоди.

При оцінці цих доказів показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_27 та ОСОБА_15 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що свідки, даючи показання, не посилались на те, які саме нерівності та які саме пошкодження покриття дороги є допустимими для безпеки руху, не вмотивували висновок про те, на підставі чого дійшли переконання, що виявлені на місці події нерівності та пошкодження покриття дороги не могли бути причиною ДТП.

При оцінці цих доказів колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що при перевірці цих доказів - показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_27 та ОСОБА_15 , органом досудового розслідування не з`ясовувалось чи мають ці свідки відповідні та необхідні знання для дачі вищевказаного висновку, чи не зацікавлені ці свідки, з огляду на їх функціональні обов`язки, у результатах розгляду справи і не призначались відповідні експертні дослідження для перевірки того, чи могли виявлені на місці події нерівності та пошкодження покриття дороги призвести до пошкодження та розгерметизації шини лівого переднього колеса керованого ОСОБА_6 автомобіля марки «Фольксваген Пассат», некерованого виїзду автомобіля на смугу зустрічного руху і зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 , на що посилався під час розгляду справи апеляційним судом обвинувачений ОСОБА_6 . Окрім цього, при оцінці цих доказів колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що можливості збирання додаткових доказів для з`ясування вищевказаного вичерпані, що саме на орган досудового розслідування покладено обов`язок перевірки версій як обвинувачення, так і захисту, з метою додержання стандарту доведення винуватості особи поза розумним сумнівом.

Із протоколів огляду місця події від 06.04.2010 та додаткових протоколів огляду місця події від 07.04.2010 та 14.05.2010 вбачається, що у таких відображена обстановка після дорожньо-транспортної пригоди (т.1, а. к. п. 4-24, 25-32 ; т. 2, а. к. п. 104-111), а із протоколів огляду транспортних засобів марки «Фольсваген-пассат», державний номерний знак НОМЕР_2 , та марки «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_3 , від 07.04.2010 та 15.06.2010, вбачається, що у таких зафіксовані сліди від контакту між транспортними засобами (т. 1, а. к. п. 35-43; т. 2, а. к. п. 121-130).

Із протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 07.04.2010 вбачається, що свідок ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_6 , як водія автомобіля марки «Фольсваген-пассат», державний номерний знак НОМЕР_2 (т.1, а. к. п. 76-78 ).

У протоколі відтворення обстановки та обставин події від 14.05.2010 відображена обстановка та обставини дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_6 (т. 2, а. к. п. 112-119).

Згідно з висновком дактилоскопічної експертизи вилучені сліди пальців рук з автомобіля марки «Фольсваген-пассат», державний номерний знак НОМЕР_2 , належать ОСОБА_6 (т. 2, а. к. п. 77-87 ).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 38 ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці ДТП (а. к. п. 140-144 т. 2), а згідно з висновком судово-медичної експертизи № 232 пасажир автомобіля марки «ВАЗ» ОСОБА_11 отримала легкі тілесні ушкодження (т. 2, а. к. п. 146-148 ).

Згідно з висновком експертизи № 869/160 автомобіль марки «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_3 , на момент ДТП знаходився у справному стані (а. к. п. 157-163 т. 2), а згідно з висновком експертизи № 868/159 автомобіль марки «Фольсваген-пассат», державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП знаходився у справному стані (т. 3, а. к. п. 20-26 ).

Згідно з висновками № 867/161, № 2372, зіткнення мало місце на смузі руху у напрямку м. Мукачево, тобто на смузі руху автомобіля марки «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_3 (т. 3, а. к. п. 10-16, 87-98).

При оцінці цих доказів протоколів огляду місця події від 06.04.2010 та додаткових протоколів огляду місця події від 07.04.2010 та 14.05.2010, протоколів огляду транспортних засобів марки «Фольсваген-пассат», державний номерний знак НОМЕР_2 , та марки «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_3 , від 07.04.2010 та 15.06.2010, протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 07.04.2010, протоколу відтворення обстановки та обставин події від 14.05.2010, висновку дактилоскопічної експертизи, висновків судово-медичної експертизи № 38 ОСОБА_10 , судово-медичної експертизи № 232 ОСОБА_28 , висновків експертизи № 869/160 та № 868/159 та висновків № 867/161, № 2372, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сторонами кримінального провадження ці докази не оспорюються, викладені у них дані відповідають фактичним обставинам дорожньо транспортної пригоди, її наслідкам, у тому числі і щодо місця зіткнення транспортних засобів. При цьому колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції дав вірну оцінку цим доказам, взявши до уваги те, що цими доказами не спростовані пояснення ОСОБА_6 щодо обставин, які призвели до зіткнення автомобілів, і не підтверджується винуватість ОСОБА_6 у скоєнні передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення.

Апеляційним судом за клопотанням прокурорки учасника судового провадження були досліджені протоколи огляду місця події від 06.04.2010 та додаткові протоколи огляду місця події від 07.04.2010 та 14.05.2010, після їх дослідження та перевірки сторона обвинувачення не посилалась на те, які саме дані цих протоколів спростовують пояснення ОСОБА_6 щодо обставин, які призвели до зіткнення автомобілів, і підтверджують винуватість ОСОБА_6 у скоєнні передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення.

Згідно з висновком автотехнічної експертизи № 2004/308 від 12.09.2011 з технічної точки зору причиною ДТП стали дії водія автомобіля марки «Фольсваген-пассат», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , який виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ-2108 під керуванням ОСОБА_10 , який в той час вже був позбавлений технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути ДТП (т. 3, а. к. п. 123-131).

Згідно з висновком трасологічної експертизи № 2376/2377 від 05.08.2011 пошкодження № 5 шини лівого переднього колеса автомобіля Фельксваген Пассат, р. н. НОМЕР_2 , характерне для утворення під час обертання колеса при русі його в процесі експлуатації. При цьому, наявність у конструкції шини додаткового герметизуючого шару гуми виконаного по типу технології "Run Flat" не дозволяє експертним шляхом категорично визначити час його утворення по відношенню до моменту ДТП. Утворення пошкоджень зовнішньої закраїни диску колеса могло бути утворене тільки під час її безпосереднього, циклічного контакту (контактів) із поверхнею дорожнього покриття, до моменту зіткнення транспортних засобів, оскільки після зіткнення, зовнішній борт шини був зміщений назовні і відповідно зовнішня закраїна диску була зміщена у внутрішню порожнину шини, що унеможливило її контактування з дорожнім покриттям після ДТП. Якщо ж виходити з умови, що пошкодження № 5 виникло до моменту ДТП, то при його наявності не можна виключити часткового падіння тиску повітря в шині колеса до момент) зіткнення. Однак, при відсутності датчика тиску системи TPMS, водій може не своєчасно отримати інформацію про наявність пошкодження шини. При цьому особливість впливу пониженого тиску повітря в шині колеса на керованість автомобіля (перед усім це характерно для передніх коліс), полягає в тому, що при русі на прямих ділянках за рахунок гіроскопічного ефекту колеса, що обертається, водій у меншій мірі може відчувати падіння тиску в шині колеса, а при виконанні маневрів повороту, цей вплив може стати більш відчутним за рахунок дії відцентрових (доцентрових) сил, які діють на автомобіль і які проявляються відповідними зусиллями на кермі, а також необхідно враховувати і стан дорожнього покриття на ділянці, що передувала місцю зіткнення (т. 3, а. к. п. 105-110).

Згідно з висновком автотехнічної експертизи від № 143 від 14.08.2014 водій автомобіля VOLKSWAGEN» моделі «PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_4 , гр. ОСОБА_6 опинився в так званій «аварійній ситуації». Дії водія ОСОБА_6 при виникненні йому «аварійної ситуації» Правилами дорожнього руху України не регламентуються. При наявності пошкодження лівого переднього колеса автомобіля марки «VOLKSWAGEN» моделі «PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_4 , яке виникло до зіткнення та наявності нерівностей дорожнього покриття (просідань та напливів) у місці скоєння ДТП на заокругленні дороги праворуч дані фактори могли вплинути на факт виїзду його на смугу зустрічного руху поза волею водія ОСОБА_6 . Вирахувати максимально допустиму швидкість автомобіля марки «VOLKSWAGEN» моделі «PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_4 , за умов заносу можна тільки при проїзді справним автомобілем (в даному випадку з непошкодженими колесами) заокруглення дороги з непошкодженим дорожнім покриттям. В ситуації, що розглядається на допустиму швидкість руху має вплив пошкоджене ліве переднє колесо та незадовільний стан дорожнього покриття. А при виконанні маневрів повороту, цей вплив може стати більш відчутним за рахунок дії відцентрових (доцентрових) сил, які діють на автомобіль і які намагаються скерувати автомобіль у даному випадку проти ходу годинникової стрілки, з врахуванням незадовільного стану дорожнього покриття на ділянці, що передувала місцю зіткнення. За умови, що пошкодження шини переднього лівого колеса автомобіля «VOLKSWAGEN» моделі «PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_4 , виникло до моменту ДТП, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, а також незадовільного стану дорожнього покриття у вигляді окремих просідань та напливів, що не відповідають нормативним вимогам, що також встановлено кримінальним провадженням, при проїзді водієм гр. ОСОБА_6 заокруглення дороги праворуч вищезгадані фактори могли з технічної точки зору знаходитися в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, і ОСОБА_6 у ситуації, що розглядається не мав технічної можливості своїми діями уникнути даної пригоди (т. 5, а. к. п. 105-114).

Згідно з висновками судової дорожньо-технічної, автотехнічної та трасологічної експертизи № 282/283/284 від 30.05.2014 на момент ДТП на відрізку автодороги «Мукачево-Рогатин-Львів кілометровий знак 17+100 метрів поблизу с. Доробратово, Іршавського району були наявні нерівності у вигляді видавлювань та асфальтного покриття (без зазначених їх геометричних параметрів), дорожніх знаків, які б попереджали про дані невідповідності встановлено не було. Оскільки, фактичних техніко-експлуатаційних показників ділянки, де відбулась ДТП, слідчим не задано, а у відповіді на клопотання зазначено, що на вказаній ділянці дороги до цього часу неодноразово проводились ремонтні роботи, то дана експертиза може тільки припустити, що, при умові, якщо задані слідчим нерівності у вигляді вдавлювань асфальтного покриття були глибшими 4 см або видавлювання (напливи) вищими 2 см, тоді вищезазначена ділянка дороги та наявна на ній організація дорожнього руху за своїми техніко-експлуатаційними показниками не відповідала вимогам регламентуючих документів та не забезпечувала безпеку руху транспортних засобів з дозволеною швидкістю поза населеними пунктами 90 км/год, оскільки ці параметри перевищували б гранично допустимі розміри окремих просідань та напливів на дорогах. Виходячи з вищезазначеної умови, при умові невідповідності даної ділянки дороги вимогам нормативних документів, дорожньо-експлуатаційні служби повинні були ліквідувати окремі осідання та напливи в термін не більше 7 діб з моменту їх виявлення при перевірці стану дорожнього покриття проїзної частини на ділянці автодороги «Мукачево-Рогатин-Львів» кілометровий знак 17+100 метрів поблизу с. Доробратово Іршавського району. При неможливості ліквідувати дані пошкодження в зазначенні терміни, дорожньо-експлуатаційні служби, з моменту виявлення їх, повинні були негайно встановити за 150-300 м до небезпечної ділянки тимчасові попереджувальні дорожні знаки 1.10 «Нерівна дорога» та ввести обмеження максимальної швидкості руху до 70 км/год за допомогою заборонного дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості». Оскільки, фактичні техніко-експлуатаційних показників ділянки, де відбулась ДТП, слідчим не задано, а у відповіді на клопотання зазначено, що на вказаній ділянці дороги до цього часу неодноразово проводились ремонтні роботи, то дана експертиза може тільки припустити, що, при умові, якщо задані слідчим умови дорожнього руху (осідання та напливи) на момент ДТП не відповідали вимогам регламентуючих документів, тоді дорожньо-експлуатаційні служби, з моменту виявлення їх, повинні були негайно встановити за 150-300 м до небезпечної ділянки тимчасові попереджувальні дорожні знаки 1.10 «Нерівна дорога» та ввести обмеження максимальної швидкості руху до 70 км/год за допомогою заборонного дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості». Отже, при зазначеному вище варіанті стану дорожнього покриття та належного інформування водія про можливий характер небезпечних дорожніх умов, водій автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , для забезпечення безпеки дорожнього руху на даному відрізку, повинен був вибирати швидкість не більше ніж та, яка могла б бути вказана на дорожньому знаку. Водночас, при відсутності належного інформування водія про фактичний стан дорожнього покриття і відсутності обмежень швидкості відповідними дорожніми знаками автотехнічна експертиза не може заперечувати, що водій міг обирати максимально-допустиму швидкість поза населеними пунктами не більше 90 км/год. Оскільки, фактичних техніко-експлуатаційних показників ділянки, де відбулась ДТП, слідчим не задано, а у відповіді на клопотання зазначено, що на вказаній ділянці дороги до цього часу неодноразово проводились ремонтні роботи, то дана експертиза може тільки припустити, що, при умові, якщо що на момент ДТП були наявні пошкодження проїжджої частини у вигляді окремих просідань та напливів, що не відповідали нормативним вимогам, а також складні умови дорожнього руху, пошкоджена шина лівого переднього колеса (оскільки, він не був попереджений про небезпечну ділянку дороги), то, при заданих слідчим вихідних даних, з технічної точки зору, дана експертиза не може виключити ймовірність того, що всі перечисленні обставини в сукупності могли вплинути на поперечну стійкість руху та втрату керованості автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Passat» реєстраційний номер НОМЕР_2 , при наїзді зі швидкістю 80 км/год лівим переднім колесом на вищезазначені нерівності дорожнього покриття. Тобто, при умові, якщо на момент ДТП були наявні пошкодження проїжджої частини у вигляді окремих просідань та напливів, що не відповідали нормативним вимогам, то такий стан дорожнього покриття та дорожні умови в цілому на ділянці автодороги «Мукачево-Рогатин-Львів» кілометровий знак 17+100 метрів поблизу с. Доробратово Іршавського району, з технічної точки зору, могли знаходитись у причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди (т. 5, а. к. п. 89-94).

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № 1264/14-22/7692/15-52 від 29.09.2015 у даній дорожній обстановці, при заданих вихідних даних з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, водій автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», р. н. НОМЕР_2 , ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 11.2, 12.1 і 13.3 ПДР України. У даній дорожній обстановці, при заданих вихідних даних, з метою забезпечення безпеки дорожнього руху водій автомобіля марки «ВАЗ 2103», р. н. НОМЕР_3 ОСОБА_10 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 11.2, 12.3 і 13.3 ПДР України. Наявність герметизуючого шару гуми, виконаного по типу технології RUN FLAT в шині переднього лівого колеса автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», яка була надана для дослідження, не дозволяє експертним шляхом категорично визначити час утворення пошкоджень, утому числі і пошкодження №5 по відношенню до моменту ДТП. Трасологічні дослідження пошкоджень цього колеса, перш за зовнішньої закраїни колісного диску, дають підстави вважати, що зіткнення могло передувати контактування цієї закраїни з дорожнім покриттям. Комплекс наведених обставин утворення пошкоджень (в тому числі пошкодження № 5) на протекторній частині досліджуваної урахуванням характеру та локалізації пошкоджень зовнішньої з диску цього колеса дозволяє вважати, що з підстав технічного характеру неможливо виключити утворення зазначених наскрізних пошкоджень безпосередньо перед зіткненням автомобілів, що насамкінець могло призвести до самовільної втрати стійкості (керованості) автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT» за умови інтенсивного падіння тиску в зазначеній шині під час руху з послідуючим неконтрольованим виїздом цього автомобіля на бік зустрічного руху. Оскільки ДТП відбулось на ділянці дороги, де крім негативного впливу на стійкість (керованість) автомобіля внаслідок виникнення пошкодження № 5 шини переднього лівого колеса, мав місце комплект інших чинників, які впливали на безпеку руху, а саме: стан дорожнього покриття з нерівностями, що зменшує зчеплення та наявність відцентрової сили, яка виникає при проїзді заокруглення, причиною втрати цим автомобілем осьової стійкості і керованості міг бути вплив декількох чинників, у тому числі і таких, які водій міг не мати можливості візуально виявити перед ДТП. При умові виникнення пошкоджень шини лівого переднього колеса автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», р. н. НОМЕР_2 , яке виникло до зіткнення та призвело до розгерметизації шини, а також наявності нерівностей дорожнього покриття у вигляді просідань та напливів в умовах зволоженого дорожнього покриття (тим більше в умовах дощу) при проїзді по нерівностям, вкритим водою, рух керованого водієм ОСОБА_6 автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», р.н. НОМЕР_2 , в таких умовах міг бути пов`язаним із самовільними відхиленнями автомобіля від завданої водієм траєкторії. Тому в конкретних дорожніх умовах у комісії експертів немає підстав технічного характеру виключити можливість самовільної зміни напрямку руху автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», р.н. НОМЕР_2 без будь-якого впливу водієм ОСОБА_6 на кермо (в тому числі і самовільного відхилення транспортного засобу ліворуч) безпосередньо перед зіткненням автомобілів. У подібній ситуації це рівнозначно знаходженню цього водія під час проїзду ділянки дороги з нерівностями в аварійній дорожньо-транспортній обстановці, в якій дії водія транспортного засобу вимогами ПДР не регламентовані, в зв`язку з чим у останнього могло не існувати технічної можливості уникнути зіткнення своїми одноособовими діями, що відповідали вимогам цих Правил. На даній ділянці дороги при відсутності як заборонних знаків обмеження швидкості руху, так і розділювальної смуги, максимальна дозволена ПДР швидкість руху автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», р.н. НОМЕР_2 , становитиме не більше 90 км/год, а при проїзді заокруглення дороги швидкість руху не повинна була перевищувати 69…82 км/год (т. 6, а. к. п 44-51).

Згідно з висновком додаткової судовою автотехнічної експертизи № 2030 від 18.09.2012 з технічної точки зору, на поперечну остійливість автомобіля марки «Фольксваген-Пассат», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , у даній дорожній ситуації могли мати вплив як фактори, пов`язані: зі станом дорожнього покриття (наявність нерівностей на ньому), зі станом шини лівого переднього колеса (і тиску у ній) безпосередньо перед ДТП (що могло спричиняти відхилення траєкторії його руху ліворуч, у бік смуги зустрічного руху), так і фактори, пов`язані із діями водія при виборі швидкості руху при виконанні повороту. Могла мати місце і ситуація, при якій діяло одночасно кілька факторів (або їх комбінації). Якщо діяли тільки перші два фактори, то дорожня ситуація перед ДТП, з технічної точки зору, могла розвиватися поза волею і діями водія ОСОБА_6 , а така ситуація у експертній практиці називається «аварійною». В умовах аварійної дорожньої ситуації дії водіїв технічними вимогами ПДР не регламентуються. В умовах аварійної дорожньої ситуації події розвиваються поза волею і діями водія, для якого вона виникла, а тому вирішення запитання про те, чи мав водій технічну можливість уникнути скоєння ДТП, знаходячись в аварійній ситуації, позбавлене технічного змісту (т. 4, а. к. п. 86-89 ).

Згідно з висновком комісійної судової автотехнічної експертизи № 5431 від 08.12.2020 у даній дорожній ситуації водій автомобіля марки «Volkswagen» моделі «PASSAT» ОСОБА_6 , рухаючись поза межами населеного пункту і наближаючись до заокруглення дороги, повинен був керуватись вимогами п.п.11.2, 12.6.ґ), 12.1 ПДР, у відповідності до яких повинен був вести автомобіль якнайближче до правого краю проїзної частини з такою швидкістю, щоб мати змогу постійно контролювати його рух (не більше 77... 85 км/год при встановлених слідством параметрах заокруглення S=20M; /2=0,53М), а при зустрічному роз`їзді з автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2108» згідно вимог п.13.1, 13.3 ПДР дотримувати безпечний інтервал (не менше 1,85 м). У даній дорожній ситуації водій автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2108» ОСОБА_10 , рухаючись поза межами населеного пункту і наближаючись до заокруглення дороги, повинен був керуватись вимогами п.п.11.2, 12.6.ґ), 12.1 ПДР, у відповідності до яких повинен був вести автомобіль якнайближче до правого краю проїзної частини з такою швидкістю, щоб мати змогу постійно контролювати його рух (не більше 77... 85 км/год при встановлених слідством параметрах заокруглення 5*=20м; /г=0,53м), та при зустрічному роз`їзді з автомобілем марки «Volkswagen» моделі «PASSAT» згідно вимог п.13.1, 13.3 ПДР дотримувати безпечний інтервал (не менше 1,85 м), а у разі виявлення небезпеки для руху, спричиненої виїздом автомобіля марки «Volkswagen» моделі «PASSAT» на смугу його руху - згідно вимог п.12.3 ПДР негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Встановити швидкість руху автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2108», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та автомобіля марки «Volkswagen» моделі «PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перед зіткненням не надається можливим через відсутність необхідної для цього інформації, зокрема через відсутність метричних даних про положення транспортних засобів у момент первинного контактування відносно елементів дороги, а також даних, які б характеризували сили опору на їх переміщенні після зіткнення. Якщо автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2108», реєстраційний номер НОМЕР_3 , до зіткнення рухався зі швидкістю 60... 70 км/год, то швидкість автомобіля марки «Volkswagen» моделі «PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , безпосередньо перед зіткненням могла становити не менше 36...54 км/год. Якщо заокруглення на ділянці дороги «Н-09» сполученням «Мукачево -Івано-Франківськ - Рогатин - Львів», поблизу населеного пункту с. Доробратово Іршавського району Закарпатської області, визначається сегментом висотою /г=0,53м при довжині хорди 5'=20м, то при умові відсутності пошкоджень шин та відсутності нерівностей дорожнього покриття максимальна швидкість технічно справного автомобіля марки «Volkswagen моделі «PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з якою він міг рухатись по такому заокругленні без втрати поперечної стійкості, становить 77... 85 км/год. Пошкодження шини лівого переднього колеса автомобіля «Volkswagen» моделі «PASSAT», номерний знак НОМЕР_2 , яке призвело до розгерметизації та пониження тиску повітря, могло вдвічі зменшити здатність передньої осі автомобіля сприймати бічні навантаження і при русі по заокругленій ділянці дороги зі швидкістю, близькою до критичної по умовах заносу, могло спричинити самовільний (поза волею водія) виїзд автомобіля на зустрічну смугу. Наявність нерівностей на дорожньому покритті негативно впливає на стійкість руху автомобіля та його керованість і за певних обставин може спричинити самовільну зміну напрямку руху автомобіля. При відсутності даних про параметри нерівностей на ділянці дороги, де мала місце ДТП, дати категоричну відповідь стосовно того, чи могли наявні нерівності на дорожньому покритті спричинити самовільний (поза волею водія) виїзд автомобіля марки «Volkswagen» моделі «PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на зустрічну смугу, не надається можливим. Враховуючи, що безпосередньо перед зіткненням автомобіль «Volkswagen» моделі «PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по заокругленій ділянці дороги зі швидкістю, близькою до критичної по умовах заносу, наявність нерівностей на дорожньому покритті могла стати однією з причин виїзду на смугу зустрічного руху. У даній дорожній ситуації причиною ДТП, з технічної точки зору, могло стати пошкодження та розгерметизація шини лівого переднього колеса автомобіля марки «Volkswagen» моделі «PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яке виникло до зіткнення, а також наявність нерівностей дорожнього покриття на заокругленій ділянці дороги, що обумовило самовільний (поза волею водія) виїзд автомобіля марки «Volkswagen» моделі «PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на смугу зустрічного руху, по якій у цей час у зустрічному напрямку рухався автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2108», реєстраційний номер НОМЕР_3 . За таких обставин водій автомобіля марки «Volkswagen» моделі «PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути ДТП (т. 2, а. к. п. 142-150).

Відповідно до висновку судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизе №13483/16-52 від 12.02.2018, у даній дорожній обстановці водію автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_6 необхідно було діяти у відповідності до вимог п.п.11.3 та 12.1 ПДР, а водію автомобіля «ВАЗ-2108», реєстраційний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_10 відповідно з вимогами п.12.3 цих Правил. Допустима швидкість автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_4 при русі на заокругленні дороги без втрати поперечної стійкості в даних дорожніх умовах повинна складати не більше 63... 76 км/год. В даному випадку мінімальна можлива швидкість руху автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_4 перед зіткненням за умов вказаних у питанні, складала біля 102... 122 км/год. При розрахованій швидкості руху автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_4 , на момент зіткнення, вказаний автомобіль не міг проїхати вказане заокруглення дороги без втрати курсової стійкості. Величина безпечного бічного інтервалу при зустрічному роз`їзді в даному випадку повинна складати не менше 1,8...2,0 м. В даному випадку дії водія ОСОБА_6 вимогами п.п.12.3; 13.1 та 13.3 ПДР не регламентуються, а тому їх оцінка з технічної точки зору позбавлена технічного сенсу. Причиною даної ДТП з технічної точки зору є виїзд автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_4 , на смугу руху автомобіля марки «ВАЗ 2108» реєстраційний номер НОМЕР_5 (т.6, а. к. п. 188-193).

При оцінці цих доказів висновків автотехнічної експертизи № 2004/308 від 12.09.2011, автотехнічної експертизи від № 143 від 14.08.2014, судової дорожньо-технічної, автотехнічної та трасологічної експертизи № 282/283/284 від 30.05.2014, судової автотехнічної експертизи № 1264/14-22/7692/15-52 від 29.09.2015, додаткової судовою автотехнічної експертизи № 2030 від 18.09.2012 та комісійної судової автотехнічної експертизи № 5431 від 08.12.2020, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сторонами кримінального провадження під час розгляду кримінального провадження апеляційним судом ці докази не оспорювались, викладені у них дані відповідають фактичним обставинам дорожньо транспортної пригоди та її наслідкам. При цьому колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції дав вірну оцінку цим доказам вищевказаним висновкам експертиз, взявши до уваги те, що цими доказами не спростовані, а підтверджені пояснення ОСОБА_6 щодо обставин, які призвели до зіткнення автомобілів, і не підтверджується винуватість ОСОБА_6 у скоєнні передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів бере до уваги те, що відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, а слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як свідчать дані журналів та аудіофіксації судового засідання в суді першої інстанції і зміст оскаржуваного вироку, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, всебічно й повно дослідив усі фактичні обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, в їх сукупності та взаємозв`язку; вжив усіх можливих передбачених процесуальним законом заходів до їх встановлення; в повному обсязі перевірив зібрані під час досудового розслідування та надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, яким дав належну оцінку в їх сукупності та у взаємозв`язку, на що вказує наведений у вироку розгорнутий та детальний аналіз доказів, які досліджені в судовому засіданні, та обґрунтовано дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_6 є склад передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення, і з таким висновком суду погоджується й колегія суддів.

Так, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги акт обстеження дорожніх умов від 07.04.2010 (т. 1, а. к. п. 45-46) про відсутність пошкоджень відрізку дороги, де сталася подія, оскільки такий не узгоджується з іншими доказами у справі та показами свідків, у тому числі, показаннями свідків - членів комісії - ОСОБА_15 , ОСОБА_27 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , які його склали та які підтвердили, що викладені в Акті відомості не відповідали фактичним обставинам виявленим при огляді місця події.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано встановив і взяв до уваги те, що висновок авто технічної експертизи № 2004/308 від 12.09.2021 спростований висновками авто технічної експертизи № 143 від 14.08.2014, дорожньо-технічної, авто технічної та трасологічної експертизи № 282/283/284 від 30.05.2014, судової авто технічної експертизи № 1264/14-22/7692/15-52 від 29.09.2015, додаткової судової авто технічної експертизи № 2030 від 18.09.2012, комісійної судової авто технічної експертизи № 5431 від 08.12.2020.

Поряд із цим, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що висновок авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи № 13483/16-52 від 12.02.2018, який ліг в основу обвинувачення ОСОБА_6 , суперечить іншим доказам у справі, носить вибірковий характер закладених вихідних даних, невірно проведених розрахунків, у зв`язку з чим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв його до уваги.

Погоджуючись із указаним висновком суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку тому факту, що експертами в порушення п. 2.3. Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» самостійно вибрано матеріали, які підлягають дослідженню та вихідні дані для проведення експертизи, зокрема технічні характеристики транспортних засобів щодо їх маси, оскільки масу автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT» реєстраційний номер НОМЕР_4 закладено в 2125 кг, а не 1418 кг маса без навантаження, 1950 кг повна маса (згідно тимчасового талону а. к. п. 59 т. 1), що в подальшому призвело до невірних розрахунків.

При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що в порушення п. 4.15. Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» експертами в дослідницькій частині не вказано на причини розбіжностей з висновками попередніх експертиз, а також не дано відповіді на питання слідства № 3 та № 4 стосовно впливу пошкодження лівого переднього колеса автомобіля та наявних нерівностей дорожнього покриття на його стійкість та керованість.

З огляду на вищенаведене, колегія судді вважає, що при проведенні авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи № 13483/16-52 від 12.02.2018, допущена неповнота та поверховість, висновки експерта не підтверджені доказами, здобутими органом досудового розслідування, у тому числі відомостями про стан дорожнього покриття на місці події.

Також обґрунтованим є і висновок суду першої інстанції про те, що досудовим слідством не вмотивовані підстави визначення швидкості руху автомобіля марки "VOLKSWAGEN" моделі "PASSAT", реєстраційний номер НОМЕР_6 - 102-122 км/год.

Разом із тим, знаходить своє підтвердження і висновок суду першої інстанції про те, що на дорозі, де мала місце ДТП були нерівності у формі напливів та вдавлювань, що зафіксовано в протоколі огляду місця ДТП від 14.05.2010 та підтверджено показаннями допитаних у суді першої інстанції свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_27 .

При оцінці доводів апеляційних скарг про те, що висновки суду першої інстанції про порушення вимог ст. 481 КПК України при врученні ОСОБА_6 повідомлення про підозру за ч. 2 ст. 286 КК України, який з 05.07.2018, згідно свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю серії ЗР №21/1529 є адвокатом, зокрема вручення, оголошення та роз`яснення права іншою особою, яка не входить до групи прокурорів у даному кримінальному провадженню, а не прокурором Закарпатської області ОСОБА_29 , колегія суддів ці доводи апелянтів визнає обґрунтованими, висновки місцевого суду у цій частині належним чином не вмотивованими, не підтвердженими доказами, які б не породжували сумніви у їх достовірності. Тому висновки суду у цій частині колегія суддів виключає з мотивувальної частини вироку як посилання на обґрунтування підстав для виправдання обвинуваченого ОСОБА_6 .

На підставі наведеного вище, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що встановлені органом досудового розслідування обставини підтверджуються зібраними доказами та показаннями свідків, і у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_6 не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу та місце його розташування у межах своєї смуги для руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, не належним чином зреагував на дорожню обстановку, яка склалася під час руху, змінив напрямок руху керованого ним транспортного засобу, не переконавшись, що це не буде безпечним, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки та виїхав на смугу зустрічного руху, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з транспортним засобом марки «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у межах своєї смуги для руху в зустрічному напрямку, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Із урахуванням наведеного вище, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги представника потерпілої про те, що суд першої інстанції надав невірну оцінку як експертним висновкам, які на його думку, спростовують висновок авто технічної експертизи від 12.09.2011 № 2004/308, зокрема авто технічної експертизи від 14.08.2014 № 143, судової дорожньо-технічної, авто технічної та трасологічної експертизи від 30.05.2014 № 282/283/284, судової авто технічної експертизи від 29.09.2015 № 1264/14/22/7692/15-52, додаткової судової авто технічної експертизи від 18.09.2012 № 2030 і комісійної судової авто технічної експертиз від 08.12.2020 № 5431, так і дослідженому судом висновку трасологічної експертизи від 07.08.2011 № 2376/2377.

Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги та відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження і доводи апеляційної скарги представника потерпілої про те, що саме висновки авто технічної експертизи від 14.08.2014 № 143 та комісійної судової авто технічної експертизи від 08.12.2020 № 5431 є неналежними доказами і не могли братися судом до уваги, водночас усі інші перелічені вище експертні висновки жодним чином не спростовують висновок авто технічної експертизи від 12.09.2011 № 2004/308 та більше того, висновки судової дорожньо-технічної, авто технічної та трасологічної експертизи від 30.05.2014 № 282/283/284 і трасологічної експертизи від 05.08.2011 № 2376/2377 навпаки стверджують як про відсутність причинного зв`язку між фактичним техніко-експлуатаційним станом ділянки дороги у місці ДТП у вигляді нерівностей (вдавлювань і видавлювань) асфальтного покриття і пошкодженням шини лівого переднього колеса автомобіля марки «Фольксваген», так і про неможливість моментальної втрати керованості цього автомобіля при пошкодженні шини такого його колеса, яка містить у собі додатковий герметизуючий шар гуми, виконаним по типу «Run Flat».

Як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, апеляційний суду не бере до уваги і доводи апеляційної скарги представника потерпілої про те, що: твердження суду про неналежність висновку судової авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи від 12.02.2018 № 13483/16-52 грунтується на загальних і неконкретних формулюваннях про невідповідність цього висновку решті доказів у справі, вибірковий характер наданих експертам вихідних даних та некоректність проведених експертами розрахунків, зокрема суд не вказав, яким конкретним доказам у справі цей експертний висновок суперечить, у чому полягає вибірковість заданих експертам вихідних даних і які вихідні дані не були надані експертам та не враховані ними, які конкретні розрахунки експертів є невірними і яким чином такі розрахунки вплинули на кінцеві висновки експертів; матеріалами кримінального провадження безсумнівно підтверджено та не спростовано той факт, що безпосередньо перед ДТП саме автомобіль марки «Фольксваген» виїхав на зустрічну смугу руху, на якій перебував автомобіль марки «ВАЗ», де і відбулося зіткнення цих транспортних засобів; показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтверджується висновок, який міститься в акті обстеження дорожніх умов у місці скоєння ДТП від 07.04.2010, відповідно до якого дорожні умови на досліджуваній ділянці дороги не могли призвести до аварійної ситуації, а відтак не могли бути причиною ДТП, однак вказаний Акт безпідставно оцінено судом першої інстанції як неналежний доказ.

Тому, доводи апеляційної скарги представника потерпілої про те, що, виїхавши без певних необхідних причин на зустрічну смугу руху, водій ОСОБА_6 безсумнівно порушив вимоги п. п. 11.3, 12.1 ПДР, що призвело до зіткнення транспортних засобів і настання смерті водія ОСОБА_10 , що свідчить про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - апеляційний суд відхиляє як такі, що спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадженні і наведеними вище доказами, а тому відхиляє їх як безпідставні і такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг та приймаючи судове рішення, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що під час апеляційного розгляду справи сторонами кримінального провадження стороною обвинувачення та представником потерпілої, адвокатом ОСОБА_30 , не заявлялись клопотання про дослідження апеляційним судом наявних у матеріалах кримінального провадження експертних висновків, зокрема висновків автотехнічної експертизи № 2004/308 від 12.09.2011, автотехнічної експертизи від № 143 від 14.08.2014, судової дорожньо-технічної, автотехнічної та трасологічної експертизи № 282/283/284 від 30.05.2014, судової автотехнічної експертизи № 1264/14-22/7692/15-52 від 29.09.2015, додаткової судовою автотехнічної експертизи № 2030 від 18.09.2012 та комісійної судової автотехнічної експертизи № 5431 від 08.12.2020, на які суд посилається у мотивувальній частині вироку в обґрунтування підстав для виправдання ОСОБА_6 , у зв`язку з чим такі апеляційним судом повторно не досліджувались. При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що апеляційним судом, з огляду на приписи ст. 404 КПК України, досліджені всі докази, клопотання про дослідження яких було заявлено прокуроркою учасницею судового провадження і не досліджувались інші докази, клопотання про дослідження яких не заявлялось.

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що орган досудового розслідування в обвинувальному акті, пред`являючи ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 2 ст.286 КК України, вказує на те, що в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля марки «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер на місці події, а пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_11 отримала легкі тілесні ушкодження, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності, одночасно кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого, суд першої інстанції припустився суперечності у висновках, у тому числі допустив припущення, вказавши при цьому на те, «якщо вони спричинили смерть потерпілого» - дослівно по тексту обвинувального акту (т. 1, а. к. п 10).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів також вважає, що стороною обвинувачення не доведено, що, керуючи транспортним засобом, ОСОБА_6 умисно порушив вимоги передбачені п. п. 11.3 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, з урахуванням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею, апеляційний суд вважає, що оцінивши в сукупності, зібрані у кримінальному провадженні і наведені вище докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 необхідно виправдати за пред`явленим йому обвинуваченням за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки таке обвинувачення дослідженими в судовому засіданні доказами не підтверджене.

Тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, розглянувши кримінальне провадження відповідно до вимог закону, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами та потерпілим їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, на підставі сукупності правильно оцінених доказів з точки зору достатності, належності та допустимості, всупереч доводам апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої, дійшов обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдав його у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, з наведенням відповідного обґрунтування прийнятого рішення, яке відповідає вимогам ст. 62 Конституції України, згідно з якою ніхто не зобов`язаний доводи свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, та на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, суд першої інстанції, взявши до уваги положення ч. 3 ст. 129 КПК України, обґрунтовано залишив без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 .

Будь-яких процесуальних порушень при дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів законність висновків суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено, як і не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування вироку з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

За таких обставин, апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 та представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , доводи яких є безпідставними та необґрунтованими, не підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги, які подали прокурор Ірашавського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_9 та представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 20 травня 2022 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: