Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

29 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві з використанням телекомунікаційної платформи "EasyCon" кримінальне провадження № 0012645 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Біла Церква Київської області,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2023 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.187 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду змінити і пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання, застосувавши положення ст.69 КК України, та не призначати додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого та правову кваліфікацію його дій, свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого і є надто суворим.

На переконання захисника, суд врахував лише ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, однак не дав належну оцінку особі обвинуваченого. Між тим, відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним характеру вчинених дій та особі винного. Вважає, що дані про особу ОСОБА_7 , який не судимий, є пенсіонером, а також обставини, які пом`якшують покарання, як то щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення дають підстави для того, щоб призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.187 КК України, та не призначати додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого, які просили пом`якшити призначене судом першої інстанції покарання і не призначати додаткове покарання, оскільки єдиним цінним майном ОСОБА_7 є квартира, в якій він проживає разом з дружиною; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив розбій щодо ОСОБА_8 за наступних обставин.

17 травня 2023 року близько 13 години у ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я. З цією метою ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання, взяв предмет, зовні схожий на пістолет, та пішов до магазину "Тілець", розташованого за адресою: Київська область, м. Біла Церква, пров. Курсовий, 27-А. Прибувши в магазин близько 14 години 05 хвилин, ОСОБА_7 , діючи в умовах воєнного стану, направив предмет, зовні схожий на пістолет, в бік продавця ОСОБА_8 , що остання сприйняла як реальну загрозу життю та здоров`ю, і наказав віддати грошові кошти, які знаходяться в касі. Проте ОСОБА_8 не змогла виконати вимогу, так як в касі магазину грошові кошти були відсутні. Після цього ОСОБА_7 , погрожуючи вказаним раніше предметом, висловив вимогу передати йому дві пляшки горілки та ковбасу. В цей час дії ОСОБА_9 були припинені працівниками муніципальної варти, які прибули на виклик ОСОБА_8 та затримали його.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.187 КК України - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, перевіряючи доводи захисника про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає їх слушними.

Згідно з ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Однак, обґрунтовуючи необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі навіть на мінімальний строк, установлений у санкції частини статті закону України про кримінальну відповідальність з конфіскацією всього майна, суд першої інстанції не врахував положень ч.2 ст.50 КК України, згідно з якою покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Суд формально виходив лише з ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, а також визнав обставиною, що пом`якшує покарання, - щире каяття і врахував як обставину, що його обтяжує, вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Проте, на думку колегії суддів, при призначенні покарання суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, його вік, сімейний стан, тощо.

Так, ОСОБА_7 є пенсіонером, одружений, до кримінальної відповідальності притягується вперше, перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних як придатний до військової служби. Відповідно до характеристики, виданої старшим ДОП Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, за місцем проживання ОСОБА_7 зарекомендував себе посередньо. Однак у цій же довідці зазначено, що обвинувачений алкогольними напоями не зловживає, з сусідами сварок не вчиняє, громадський порядок не порушує, в колі осіб сумнівної поведінки та невизначеного способу життя помічений не був. І хоча в громадському житті будинку ОСОБА_7 участі не приймає, його поведінка в побуті і суспільстві дає підстави вважати, що він характеризується позитивно.

ОСОБА_7 після затримання приймав активну участь у слідчих діях, надаючи допомогу органу досудового розслідування у швидкому та об`єктивному з`ясуванні фактичних обставин кримінального правопорушення. Під час судового провадження в суді першої інстанції повністю визнав вину та дав послідові показання з пред`явленого йому обвинувачення. А тому колегія суддів вважає за можливе визнати обставиною, яка пом`якшує покарання, - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання, хоча і не виходить за межі, встановлені ч.4 ст.187 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, і, зважаючи на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з огляду на конкретні обставини справи, зокрема, відсутність тяжких наслідків та майнової шкоди, особу винного, його законослухняну поведінку протягом всього життя до вчинення цього злочину, про що вказано раніше, приходить до висновку про необхідність пом`якшити ОСОБА_7 основне покарання у виді позбавлення волі до нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції, відповідно до положень ч.1 ст.69 КК України.

Крім того, в суді апеляційної інстанції обвинувачений повідомив, що єдиним цінним майном, як належить йому на праві власності, є невелика квартира, в якій він проживає разом з дружиною.

Тому призначене додаткове покарання у виді конфіскації всього майна, яке належить обвинуваченому, є явно неспівмірним з предметом злочинного посягання у виді двох пляшок горілки та ковбаси, оскільки створить перешкоди членам сім`ї ОСОБА_7 в користуванні та володінні житлом, а також погіршить їхнє майнове становище. Відтак, колегія суддів вважає за необхідне виключити з рішення про конфіскацію майна обвинуваченого належне йому житло.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставою для зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин відповідно до вимог ст.ст.408, 414 КПК України вирок суду першої інстанції підлягає зміні шляхом пом`якшення ОСОБА_7 призначеного покарання, а апеляційна скарга захисника - задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Пом`якшити ОСОБА_7 призначене за ч.4 ст.187 КК України покарання із застосуванням ст.69 КК України до позбавлення волі на строк 4 /чотири/ роки з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3