Справа № 747/104/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/270/24
Категорія - ч. 1 ст. 263 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000370 від 20.05.2022 року, за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 грудня 2023 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Талалаївка, Прилуцького району, Чернігівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Застосовано до ОСОБА_8 ст. 75 КК України і звільнено його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 1 рік.

Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 3432 гривні 40 копійок в рахунок відшкодування витрат понесених на залучення експерта.

Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що у вересні 2021 року (точний час не встановлено), в порушення вимог п. 21 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами смертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 21 серпня 1998 року № 622 та «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 року, ОСОБА_8 , під час проведення ремонтних робіт в будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , знайшов на горищі вказаного вище будинку, револьвер із написом «Коrа ВRNO №523238» саl. 4 mm «Randz long» та двадцять п`ять набоїв калібру 5,6-мм. Достовірно знаючи, що знайдені ним речі є вогнепальною зброєю та бойовими припасами, реалізуючи злочинний намір на незаконне придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, шляхом привласнення знайденого, забрав у власне користування після чого, переніс знайдене до будинку за місцем свого проживання, в якому незаконно зберігав.

Крім цього, 27.02.2022 року на узбіччі поблизу с. Скороходне Прилуцького району Талалаївської ОТГ знайшов гранату та запал до неї. В порушення вимог п. 21 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами смертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 21 серпня 1998 року № 622 та «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 року, достовірно знаючи, що знайдена ним річ є вибуховим пристроєм, реалізуючи злочинний намір на незаконне придбання, зберігання та носіння вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, шляхом привласнення знайденого, забрав у власне користування корпус гранати Ф-1 із запалом до неї, що переніс знайдене до будинку за місцем свого проживання, де незаконно зберігав та епізодично носив при собі.

В подальшому продовжуючи свій злочинний намір на незаконне носіння та зберігання вибухового пристрою 20.05.2022 близько 16 год. 11 хв. ОСОБА_8 перебуваючи на літньому майданчику магазину «Маестро» продемонстрував присутнім відвідувачам предмет схожий на гранату Ф-1 із запалом до неї, яку носив при собі в правій кишені куртки, що, в подальшому, при огляді місця події, була вилучена працівниками поліції, що прибули на виклик.

20.05.2022 року за місцем проживання ОСОБА_8 працівниками поліції було проведено санкціонований обшук, за результатами проведення якого було виявлено та вилучено револьвер із написом « Коrа ВRNO №523238» саl. 4 mm «Randz long» та двадцять п`ять набоїв.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та призначення покарання, просить вирок суду стосовно ОСОБА_8 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В мотивувальній частині вироку з обвинувачення, визнаного судом доведеним, виключити посилання на те, що ОСОБА_8 придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу вибуховий пристрій. Дії ОСОБА_8 в частині незаконного придбання, носіння та зберігання гранати із запалом до неї кваліфікувати за ч. 1 ст. 263 КК України як придбання, носіння та зберігання бойового припасу. В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд визнав доведеним, що 27.02.2022 року ОСОБА_8 на узбіччі поблизу с. Скороходне Прилуцького району Талалаївської ОТГ знайшов гранату та запал до неї, які переніс до будинку за місцем свого проживання, де незаконно зберігав та епізодично носив при собі. Проте, суд помилково погодився з органом досудового розслідування, що такі дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне придбання, носіння та зберігання вибухового пристрою. Звертає увагу на висновок експерта № СЕ-19/125-22/2628-ВТХ від 01.06.2022, згідно якого предмет схожий на гранату Ф-1 із запалом до неї є оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до категорії боєприпасів. Зауважує, що граната є бойовим припасом і до категорії вибухових пристроїв не належить.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначених у вироку протиправних діянь, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, вини обвинуваченого у його вчиненні, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся.

Апеляційний суд відмічає, що доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, є правильною, і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

При призначенні покарання обвинуваченому суд дотримався положень ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивну характеристику з місця проживання, на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, його критичне ставлення до вчиненого, врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, відсутність обставин, що його обтяжують, та обґрунтовано дійшов висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі та можливості виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, із звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на певний строк, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, то слід зазначити таке.

Дії обвинуваченого в частині придбання та зберігання револьвера «Kora BRNO №523238 та 25 набоїв калібру 5,6 мм судом правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне придбання та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів.

Водночас, суд визнав доведеним, що 27.02.2022 року ОСОБА_8 на узбіччі поблизу с. Скороходне Прилуцького району Талалаївської ОТГ знайшов гранату та запал до неї, які переніс до будинку за місцем свого проживання, де незаконно зберігав та епізодично носив при собі.

Проте, суд помилково погодився з органом досудового розслідування, що такі дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне придбання, носіння та зберігання вибухового пристрою.

Згідно з висновку експерта № СЕ-19/125-22/2628-ВТХ від 01.06.2022, на який посилався суд, предмет схожий на гранату Ф-1 із запалом до неї є оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до категорії боєприпасів.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами від 26.04.2002 № 3, бойовими припасами визнаються патрони до нарізної вогнепальної зброї різних калібрів, артилерійські снаряди, бомби, міни, гранати, бойові частини ракет і торпед та інші вироби в зібраному вигляді, споряджені вибуховою речовиною і призначені для стрільби з вогнепальної зброї чи для вчинення вибуху.

Отже, граната є бойовим припасом і до категорії вибухових пристроїв не належить.

Тому дії обвинуваченого в частині незаконного придбання, носіння та зберігання гранати повинні бути правильно кваліфіковані як незаконне придбання, носіння та зберігання саме бойового припасу, а не вибухового пристрою.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відтак, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_8 зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Задовольнити апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_7 .

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_8 змінити.

У мотивувальній частині вироку з обвинувачення, визнаного судом доведеним, виключити посилання на те, що ОСОБА_8 придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу вибуховий пристрій.

Дії ОСОБА_8 в частині незаконного придбання, носіння та зберігання гранати із запалом до неї кваліфікувати за ч. 1 ст. 263 КК України як придбання, носіння та зберігання бойового припасу.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4