Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/3098/24
Провадження №1-кп/523/1033/24
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

22.05.2024 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003036 від 11.06.2015р. щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, дітей на утриманні не маючого, не офіційно працюючого різноробочим, маючого тяжкі захворювання (зі слів обвинуваченого), зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

- 10.09.2002р. Київським райсудом м. Одеси за ч.3 ст.185 КК України до 4р. позбавлення волі, звільнений 10.05.2006р. по відбуттю строку покарання;

- 13.06.2007р. Ширяївським райсудом Одеської області за ч.3 ст.185, ст. 15 ч.3 ст.185, ч.2 ст.263 КК України до 4р. позбавлення волі, звільнений 11.02.2011р. по відбуттю строку покарання;

- 06.03.2013р. Суворовським райсудом м. Одеси за ч.1 ст.296 КК України до штрафу в розмірі 8500грн.;

- 23.08.2018р. Київським райсудом м. Одеси за ч.2 ст.185 КК України до 1р. позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням на строк 1р.;

- 13.07.2021р. Київським райсудом м. Одеси за ч.1 ст.162, ч.3 ст.185 КК України до 3р. 1міс. позбавлення волі, звільнений 18.04.2022р. по відбуттю строку покарання;

- 06.04.2023р. Київським райсудом м. Одеси за ч.4 ст.185 КК України до 5р. позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням на строк 3р.;

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

11.06.2015р., приблизно о 10год. 30хв., повторно, ОСОБА_5 за попередньою змовою із ОСОБА_6 знаходячись по АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, умисно, з метою грабежу, відкрито викрали, належний ОСОБА_7 мобільний телефон за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 з метою відвернення уваги, підійшов до ОСОБА_7 , яка сиділа на лавці та почав копирсатись в її сумочці, яка знаходилась на лавці по праву сторону від потерпілої. В цей час, ОСОБА_9 відкрито викрав мобільний телефон марки «Айфон 4S» білого кольору, який знаходився на лавці по ліву сторону від потерпілої. Після чого, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 4000гривень.

В судовому засіданні, ОСОБА_9 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченням, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_9 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, обвинувачений та захисник не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушенні доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.2 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання ОСОБА_9 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_9 , який є особою раніше неодноразово судимою, вчинив нове аналогічне корисливе кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, офіційно не працюючого, не одруженого, дітей на утриманні не маючого, маючого низку тяжких захворювань(зі слів обвинуваченого), маючого постійне місце реєстрації та проживання, за минулим місцем проживання характеризується негативно.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілої до обвинуваченого, у зв`язку із поверненням раніше викраденого майна.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_9 , який є особою раніше неодноразово судимою, вчинив нове аналогічне корисливе кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, офіційно не працюючого, не одруженого, дітей на утриманні не маючого, маючого низку тяжких захворювань(зі слів обвинуваченого), маючого постійне місце реєстрації та проживання, за минулим місцем проживання характеризується негативно, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому - щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілої до обвинуваченого, у зв`язку із поверненням раніше викраденого майна та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про те, що виправлення останнього можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 06.04.2023р., за яким ОСОБА_5 засуджено за ч.4 ст.185 КК України виконувати самостійно.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили щодо ОСОБА_5 залишити тримання під вартою, строк відбуття покарання рахувати з 09.05.2024р.

Відповідно до ст.72 КК України в строк відбуття покарання зарахувати ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 11.06.2015р. по 03.11.2016р. та з 04.11.2016р. по 06.01.2017р. у співвідношенні один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.

Речові докази: мобільний телефон - вважати повернутим за належністю ОСОБА_7 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку засудженому та прокурору, а також надати іншим заінтересованим особам.

Суддя ОСОБА_1