Справа № 466/2720/24
Провадження № 1-кп/466/519/24
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

13 травня 2024 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

справа №466/2720/24

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 діб у кримінальному провадженні № 0001801 від 08.11.2023 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення - прокурор ОСОБА_3

- потерпілий ОСОБА_5

захисту - захисник ОСОБА_6

- обвинувачена ОСОБА_4

в с т а н о в и в:

в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 09.11.2023, щодо обвинуваченої ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова та ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 від 26.03.2024 обвинуваченій ОСОБА_4 продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 24.05.2024 включно без визначення розміру застави.

Прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 подав до суду клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи, що строк тримання обвинуваченої під вартою завершується 24 травня 2024 року, а тому виникла необхідність у продовженні вищевказаного строку, оскільки судовий розгляд у даному кримінальному провадженню завершити у зазначений термін не представляється можливим.

Зазначає, що при оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, сторона обвинувачення прийшла до висновків, що наявні докази вчинення обвинуваченою ОСОБА_4 кримінального правопорушення є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку; у разі визнання ОСОБА_4 винуватою на підставі відповідного рішення суду, їй загрожує покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 7 до 15 років позбавлення волі; ОСОБА_4 не працює та не навчається; вік і стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_4 дозволяє обрання щодо неї запобіжного заходу, пов`язаного із позбавленням волі; ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення із застосуванням насильства, яке спричинило загибель людини, тобто усвідомлювала небезпечність своїх дій.

Вказує, що на даний час ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати.

Разом з тим, наголошує, що беручи до уваги те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, санкція статті якого передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 15 років позбавлення волі, вагомість та обґрунтованість наявних доказів про вчинення нею кримінального правопорушення, є підстави вважати що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є актуальними.

Зокрема: - неможливість запобігання у межах кримінального провадження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування обвинуваченої ОСОБА_4 від суду, оскільки вона після скоєння кримінального правопорушення з місця скоєння злочину втекла. Даний ризик також підтверджується тим, що особлива тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченої ОСОБА_4 до втечі. Посилається на п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», в якому Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину; - неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб, що підтверджується насильницьким характером злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 . Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України) такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно неї. Вказане підтверджується і тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного вбивства за місцем свого проживання, що дасть змогу безпосереднього впливу на свідків; - неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України- вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи негативну характеристику, антисоціальний спосіб життя, неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності, вчинення насильства на фоні алкогольного психозу, особливо щодо матері ОСОБА_7 - інваліда 3 групи та померлої баби ОСОБА_8 . Про існування вказаного ризику свідчить систематичний характер протиправної діяльності обвинуваченої, що підтверджується характеризуючими матеріалами останньої. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі може продовжувати вести злочинну діяльність та вчиняти правопорушення. Відповідно до ст. 183 КПК України заборон щодо застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає. З урахуванням викладених ризиків та особи обвинуваченої, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 , вважає за необхідне продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої не в силі. Звертає увагу на те, що обмеження конституційних прав обвинуваченої ОСОБА_4 є виправданим, оскільки остання обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину. Окрім цього, продовження строків дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій не суперечить вимогам ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», вказаним у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.10.2014 у справі «Чанєв проти України», оскільки в матеріалах справи існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а підстав для застосування більш мяких запобіжних заходів у відношенні до обвинуваченої чи зменшення ризиків заявлених прокурором на даний час не встановлено.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав доводи, наведені у письмовому клопотанні.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_6 проти клопотання прокурора не заперечили.

Ознайомившись з поданим клопотанням, заслухавши доводи учасників процесу щодо заявленого клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу суд враховує вимоги п.п.3,4,5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Водночас, відповідно по п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі "Нечипорук і Йонкало проти України" в пункті 175 зазначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Суд вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою буде відповідати характеру суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Як зазначає Європейський суд з прав людини, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (п. 35 рішення ЄСПЛ № 12369/86 від 26.06.1991 «Летельє проти Франції»). Разом із тим, згідно із п. 51 вказаного вище рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто з даного рішення Європейського суду з прав людини слідує, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Окрім цього, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому не суперечить вимогам ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», вказаним у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.10.2014 у справі «Чанєв проти України», оскільки в матеріалах справи існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів у відношенні до обвинуваченого чи зменшення ризиків заявлених прокурором на даний час не встановлено.

Так, судом встановлено, що 08.11.2023 о 13:30 год. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримана в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 09.11.2023, щодо обвинуваченої ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 26.03.2024 обвинуваченій ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.05.2024 включно без визначення розміру застави.

Завершити розгляд кримінального провадження до вказаного числа є неможливим.

Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (рішення у справі "Яблонський проти Польщі" (Jabtoriski v. Poland), N 33492/96, п.80, від 21 грудня 2000 року). Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи "за" і "проти" звільнення з-під варти не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення у справах "Іловецький проти Польщі" [Ilowiecki v. Poland), N 27504/95, п.61, від 4 жовтня 2001 року, та "Смирнова проти Росії" (Smirnova v. Russia), NN 46133/99 і 48183/99, п.63, ECHR 2003-IX).

Вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує те, що ОСОБА_4 обвинувачується в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, санкція статті якої передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 15 років позбавлення волі.

Суд вважає, що з врахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченій злочину і суворості покарання, яке може бути призначено обвинуваченій судом в разі доведення її винуватості, зважаючи на принцип безпосередності дослідження доказів, існують обґрунтовані ризики можливості переховування обвинуваченої від суду з метою уникнення покарання, незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та можливості вчинення іншого злочину, продовження злочинної діяльності, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачена має можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, з урахуванням наведених обставин, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою ОСОБА_4 кримінального правопорушення, тяжкість покарання передбаченого що застосування запобіжних заходів не пов`язаних з утриманням обвинуваченої під вартою, не попередить вчинення нею нових злочинів, не забезпечить її належної процесуальної поведінки та виконання нею процесуальних рішень суду, а тому з врахуванням вказаного вважає за необхідне продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 строк тримання під вартою.

У відповідності до п.2 ч.4 ст.183 КПК України суд вправі при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

Оскільки обвинуваченій інкримінується вчинення кримінального правопорушення насильницького характеру внаслідок якого була спричинена загибель людини, суд вважає за недоцільне визначати обвинуваченій заставу.

Керуючись ст. ст. 176-178,179, 180,181, 183,184, 194, 196, 315, 331, 372 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 13 травня 2024 року по 11 липня 2024 року включно.

Для виконання копії ухвали скерувати у Державну установу «Львівська установа виконання покарання (№19) за місцем утримання обвинуваченої ОСОБА_4 .

Копії ухвали вручити обвинуваченій, захиснику, прокурору.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а особою, що перебуває під вартою, у той самий строк з моменту вручення йому ухвали.

Повний текст ухвали оголошений 13.05.2024 року о 12.00 год.

Суддя ОСОБА_1