Провадження № 1-кс/947/5445/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000190 від 13.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000190 від 13.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Процесуальне керівництво здійснюється групою прокурорів Одеської обласної прокуратури за оперативного супроводу ОУ ДВБ НПУ.

Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення слугували матеріали Одеського управління ДВБ НПУ за заявою ОСОБА_6 за фактом неправомірних дій службових осіб ВП АДРЕСА_1 , які вимагають від вищевказаного неправомірну вигоду у розмірі 1000 доларів США за не притягнення його до кримінальної відповідальності за нанесення тілесних ушкоджень.

Згідно до отриманої інформації від Одеського управління ДВБ НПУ на виконання доручення слідчого за результатами проведених заходів отримано відомості щодо осіб, які причетні до вчинення кримінального правопорушення, а саме:

-поліцейський офіцер громади відділу превенції ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-начальник ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У подальшому вищевказані зміни свої вимоги та натомість грошових коштів виразили вимогу про надання 3 (трьох) комплектів тактичної форми із взуттям у якості неправомірної вигоди за вирішення питання про списання матеріалів ЄО та не внесення відомостей до ЄРДР за фактом можливого нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 підтвердив вищевказані обставини.

У подальшому, 05.04.2024 у вечірній час доби, та неробочий час Київського районного суду м.Одеси, виникла необхідність у проведенні невідкладних слідчих (розшукових) дій, у зв`язку з наявністю оперативної інформації про місцезнаходження неправомірної вигоди у вигляді 3 (трьох) комплектів тактичної форми та взуття, які отримали ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які можуть зберігатись за їх місцем мешкання.

Таким чином, з метою врятування та збереження майна і речей, які можуть бути використані у кримінальному провадженні в якості доказів, а також підтвердження вини вищевказаних у вчиненні кримінального правопорушення, так і їх невинуватості, слідчим прийнято рішення про проникнення до житла чи іншого володіння особи до постановлення ухвали слідчого судді, а саме: за адресою: АДРЕСА_2 (власником даної квартири є ОСОБА_9 ) за місцем мешкання ОСОБА_8 в ході якого виявлено та вилучено:

1)Фіскальний чек від 04.04.2024, виданого магазином Camo-Tec, на суму 9047,00 гривень, який опечатано в сейф-пакет В1017422;

2)Костюм Stalker 3.0 Canvas, кольору олива, який складається з куртки та штанів, розміру XXXL, який опечатано в сейф-пакет PSP4156065;

3)Поло Army ID Long CoolPass Pique, кольору олива, 7368, розміру XXXL яку опечатано в сейф-пакет PSP4156065;

4)Целофанові прозорі пакети з наліпками «Camo-Tec» у кількості 2 шт., які опечатано в сейф-пакет PSP4156065;

5)Черевики Bulat, кольору олива, 7043, 46 розміру, у картонній коробці з написом «Camo-Tec», які опечатано в сейф-пакет PSP4156198;

6)Білий целофановий пакет з написом «Camo-Tec», які опечатано в

сейф-пакет PSP4156198;

7)Мобільний телефон Iphone 14 Pro Max з номером мобільного телефону НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , опечатано в сейф-пакет В1016542.

В ході обшуку на куртці вищевказаного костюму, на правому рукаві внизу, при розрізі ножицями було виявлено нашивку з вишитим написом «ДВБ».

06.04.2024 слідчим винесено постанову про визнання вищевказаних речей і документів речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином, у органу досудового розслідування були реальні підстави, передбачені чинним КПК України для проведення невідкладного обшуку вищевказаної квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Після чого, слідчим за погодженням з прокурором на адресу Київського районного суду м.Одеси скеровано клопотання про арешт тимчасово вилученого майна за адресою: АДРЕСА_2 за місцем мешкання ОСОБА_8 .

У подальшому, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 17.04.2024, вищевказане клопотання повернуто прокурору для усунення недоліків (яку 18.04.2024 отримано органом досудового розслідування), з причин не долучення ухвали якою надано дозвіл на проведення обшуку за вищевказаною адресою.

Так, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.04.2024, задоволено клопотання слідчого погоджене з прокурором, та надано дозвіл на проведення обшуку квартири АДРЕСА_2 , який фактично проведено 05.04.2024.

Слідчий повторно звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 в судовому засіданні підтримав клопотання просив його задовольнити з підстав викладених письмово. Зазначив, що обшук за адресою: АДРЕСА_2 проводився із застосуванням технічних засобів фіксації слідчої дії, відеокамерою Panasonic HC V-260, з флеш-носієм марки Patriot. Пояснив, що під час обшуку слідчим повідомлялось учасникам слідчої дії, в тому числі адвокату ОСОБА_11 , про застосування технічних засобів фіксації, що підтверджується відеозаписом обшуку, який додається. Метою проведення невідкладного обшуку є документування незаконної діяльності, а також виявлення та фіксація відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення. Зазначив, що заперечення адвоката ОСОБА_4 стосовно не здійснення відеофіксації під час проведення обшуку є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 надав письмові заперечення на клопотання слідчого, в судовому засіданні зауважив, що клопотання про арешт майна є необґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його задоволення немає. Окремо зауважив, що під час проведення обшуку порушено норми ч.2 ст.104 КПК України. Так, під час обшуку ОСОБА_8 не погодився добровільно надати для огляду мобільний телефон, як зазначено в протоколі обшуку, такі відомості є недостовірними. Під час проведення слідчої дії ОСОБА_8 погодився надати мобільний телефон для огляду без його вилучення, однак слідчий відмовився. Пояснив, що слідчим та оперативними працівниками фактично було порушено право на захист ОСОБА_8 . Наведені обставини, а також те, що ОСОБА_12 не є підозрюваним у кримінальному провадженні, вказують на неможливість накладення арешту на майно вилучене під час обшуку. Крім того, арешт мобільного телефону ускладнить життєдіяльність та роботу ОСОБА_8 . Просив відмовити у задоволенні клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, дослідивши відеозапис протоколу обшуку від 05.04.2024 року проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , вислухавши думку прокурора та представника власника майна, приймаючи до уваги письмові заперечення адвоката ОСОБА_4 , вважаю, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначене вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

В судовому засіданні не встановлено факту того, що обшук за місцем мешкання начальника ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , було проведено з порушенням норм КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що 05.04.2024 у вечірній час доби в органу досудового розслідування виникла необхідність у проведенні невідкладних слідчих (розшукових) дій, у зв`язку з наявністю оперативної інформації про місцезнаходження неправомірної вигоди у вигляді 3 (трьох) комплектів тактичної форми та взуття, проведено обшуку за місцем мешкання начальника ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 . Дозвіл на який в подальшому було надано на підставі ухвали слідчого судді від 11.04.2024 року.

У кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого передбачає ч.3 ст.170 КПК України, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Також, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для вирішення питання про арешт майна, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Щодо накладення арешту на вилучені під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , речі та мобільний телефон, то зазначене майно може містити електронні докази про можливе одержання останнім неправомірної вигоди за не притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за нанесення тілесних ушкоджень, а тому є важливими доказами можливого вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та накладення арешту на них є необхідним для збереження цих речових доказів та недопущення їх знищення.

Так, накладення арешту на мобільний телефон необхідне для проведення його огляду з метою встановлення наявності електронних доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження. Крім того, сторони не оспорюють обставину користування зазначеним телефоном ОСОБА_8 .

Слідчий суддя відхиляє твердження представника власника майна про порушення норм ст.104 КПК України, оскільки вони спростовуються наданим відеозаписом обшуку проведеного 05.04.2024 року за адресою: АДРЕСА_2 та фіксувався відеокамерою Panasonic HC V-260, з флеш-носієм марки Patriot.

Інші обставини, на які посилається представник ОСОБА_8 , не спростовують обставини, встановлені під час судового розгляду клопотання слідчого, а відносяться до питань, які є предметом судового розгляду, а не судового контролю з боку слідчого судді.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності третіх осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю збереження речових доказів, а отже не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу, у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що недоліки зазначені в ухвалі слідчого судді про повернення клопотання прокурору усунуті, останнє підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000190 від 13.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: фіскальний чек від 04.04.2024, виданого магазином Camo-Tec, на суму 9047,00 гривень; костюм Stalker 3.0 Canvas, кольору олива, який складається з куртки та штанів, розміру XXXL; поло Army ID Long CoolPass Pique, кольору олива, 7368, розміру XXXL; целофанові прозорі пакети з наліпками «Camo-Tec» у кількості 2 шт.; черевики Bulat, кольору олива, 7043, 46 розміру, у картонній коробці з написом «Camo-Tec»; білий целофановий пакет з написом «Camo-Tec»; мобільний телефон Iphone 14 Pro Max з номером мобільного телефону НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , із забороною розпорядження, відчуження та користування.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1