07.05.2024 Провадження по справі № 1-кп/940/109/24
Справа № 940/448/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Тетієві кримінальне провадження № 0001040 від 22.03.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Тетієва Тетіївського району Київської області, тимчасово проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, військовозобов`язаного, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Із Білоцерківської окружної прокуратури до Тетіївського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості в кримінальному провадженні № 0001040 від 22.03.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

Судом встановлено, що за змістом обвинувального акту та угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 обвинувачується у наступному.

Так, 23.01.2024 року у вечірню пору доби, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 перебував у житловому будинку ОСОБА_7 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживає потерпілий ОСОБА_8 , в умовах воєнного часу, маючи намір на вчинення крадіжки, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, з метою заволодіння офіційними документами, здійснив крадіжку банківської картки Райффайзен Банк № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_8 , та яка лежала на підлозі в кімнаті житлового будинку.

Згідно з п. 1.27 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, a також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХІІ від 2 жовтня 1992 року, п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346- ІІІ від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-ІІІ від 7 грудня 2000 року, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року № 414, документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. Одним з видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби (платіжні картки тощо).

Таким чином, емітована в Райффайзен Банк платіжна картка № НОМЕР_1 , яка видана ОСОБА_8 , в силу вимог ст. 1 Закону України«Про інформацію» № 2657-ХІІ від 2 жовтня 1992 року, п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. л 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346- ІІІ від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-ІІІ від 7 грудня 2000 року, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року № 414, та ст. 200 Кримінального кодексу України, є офіційним документом.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

Крім того, у відповідності до Указу Президента України ОСОБА_9 за №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб та після його затвердження Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпочався воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

Так, 23.01.2024 року у вечірню пору доби, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, в м. Тетіїв по вул. Януша Острозького, 5, ОСОБА_4 , маючи при собі викрадену банківську картку Райффайзен Банк № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_8 , умисно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, володіючи інформацією про пароль користувача, прийшов до банкомату «Ощадбанк», який вмонтований у будівлю Тетіївської міської ради, та шляхом вільного доступу, здійснив крадіжку (зняття) грошових коштів з банківської картки № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_8 , в сумі 2000 грн., чим спричинив майнову шкоду потерпілому на вказану суму.

У подальшому ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденими грошима на власний розсуд.

Окрім цього, 25 січня 2024 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, в АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , маючи при собі викрадену банківську картку Райффайзен Банк № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_8 , умисно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, володіючи інформацією про пароль користувача, прийшов до банкомату Приватбанку, який вмонтований у будівлю магазину « ОСОБА_10 », та шляхом вільного доступу, повторно здійснив крадіжку (зняття) грошових коштів з банківської картки № НОМЕР_3, яка належить потерпілому ОСОБА_8 , в сумі 1000 грн., чим спричинив майнову шкоду потерпілому на вказану суму.

У подальшому ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденими грошима на власний розсуд.

Окрім цього, 25 січня 2024 року, у вечірній час більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, в АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , маючи при собі викрадену банківську картку Райффайзен Банк № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_8 , умисно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, володіючи інформацією про пароль користувача, прийшов до банкомату Приватбанку, який вмонтований у будівлю магазину « ОСОБА_10 », та шляхом вільного доступу, повторно здійснив крадіжку (зняття) грошових коштів з банківської картки № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_8 , в сумі 10000 грн., чим спричинив майнову шкоду потерпілому на вказану суму.

У подальшому ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденими грошима на власний розсуд.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

22 квітня 2024 року між начальником Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до умов якої сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин вказаних кримінальних правопорушень та їх правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України. Обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованих йому діяннях. Також сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, остаточне покарання призначити відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого більш суворим та призначити у виді 5 років позбавлення волі, застосувавши положення статей 75, 76 КК України.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які в присутності захисника роз`яснені обвинуваченому.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала угоду про визнання винуватості та просила її затвердити, вказуючи, що вона відповідає вимогам КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просили затвердити угоду про визнання винуватості. ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень беззастережно визнав, зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який буде застосований до нього в разі затвердження угоди про визнання винуватості судом.

Потерпілий ОСОБА_8 у підготовче судове засідання не з`явився, разом з тим надав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти укладення угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, розглянувши угоду про визнання винуватості, перевіривши її на відповідність вимогам КПК України, суд вважає, що укладення угоди є добровільним, відповідає вимогам ст. ст. 469, 472 КПК України, отже вона може бути затверджена судом, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком та тяжким злочином.

Відповідно до положень ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є беззаперечне визнання ним вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_4 на підставі статті 67 КК України, суд не встановив.

Разом з тим, враховано особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання.

Правова кваліфікація кримінальних правопорушень вірна, існують достатні фактичні підстави для визнання винуватості, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, виконання угоди обвинуваченим є можливим.

Виходячи з вищевикладеного, судвважає, що вказана угода про визнання винуватості між начальником Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 підлягає затвердженню з призначенням обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженого в ній покарання.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись статтями 314, 373, 374, 376, 394, 395, 468, 469, 472-476 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні №0001040 від 22.03.2024 року, укладену 22 квітня 2024 року між начальником Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання:

- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок;

- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_4 зобов`язати: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_11