Справа № 460/5967/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/144/24 Доповідач: ОСОБА_2

О К Р Е М А Д У М К А
судді Львівського апеляційного суду ОСОБА_3
у кримінальному провадженні № 460/5967/18 щодо ОСОБА_4
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2024 року залишено без змін ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 30 січня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 календарних днів, тобто до 29 березня 2024 року включно.
Не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду, керуючись ст. 375 КПК України, вважаю за необхідне викласти доводи з цього приводу в окремій думці.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.
Вважаю, що обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою в тому числі тим, що з моменту взяття ОСОБА_4 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід, а також, що у кримінальному провадженні ще не допитанісвідки, є недостатнім, з огляду на те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції тривалий час, протягом якого обвинувачений значний час тримається під вартою.
В апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду сторона захисту зазначала, що ОСОБА_4 раніше не судимий, має неповнолітніх дітей, та звертала особливу увагу на тривалість строків судового провадження та перебування ОСОБА_4 під вартою, а саме: обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою понад 5 років, що, на мою думку, не може бути виправданням очікуваного покарання.
Строк утримання ОСОБА_4 під вартою вказує на відповідність ознаки "надмірності" тривалості перебування обвинуваченого під вартою, як запобіжного заходу.
Керуючись практикою Європейського Суду з прав людини ("Боротюк проти України", "Амбрушкевич проти Польщі"), зауважую що саме на основі не загальних фраз, а доведених конкретних фактів та відомостей, суд, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи його продовження, має оцінювати можливість запобігти встановленим ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт. І лише посилаючись на обставини конкретної справи, які доводять, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не здатне запобігти встановленим ризикам, до особи може бути застосовано такий винятковий захід або продовжено строк його дії. За відсутності таких доказів тримання підозрюваного під вартою буде вважатися свавільним.
Поруч із наведеними вимогами до застосування запобіжних заходів, у кримінальному процесуальному кодексі зазначені особливості вирішення судом питання продовження строку тримання під вартою (ст. 199 КПК України), зокрема і через призму положень ст. 331 КПК України.
Так, розглядаючи клопотання про продовження підозрюваному строку тримання під вартою, крім питань, які зазвичай мають бути з`ясовані при обранні запобіжного заходу, суд повинен також перевірити наявність обставин, передбачених у ч. 3 ст. 199 КПК України та встановити чи такі обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. При цьому, при з`ясуванні наявності обставин, які свідчать, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові, які можуть виправдати тримання особи під вартою, суд має перевіряти чи конкретні факти не були тотожними із раніше встановленими у попередніх рішеннях фактами.
Аналогічним чином, суд апеляційної інстанції у свою чергу має перевірити правильність встановлення судом фактів, які обґрунтовують продовження дії запобіжного заходу, та дотримання ним при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального права.
Вважаю, що залишаючи ухвалу місцевого суду без змін, не був врахований закріплений в п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і розтлумачений в п. 86 рішення ЄСПЛ у справі "Макаренко проти України" від 30.01.2018 принцип "презумпція на користь звільнення" з урахуванням того, що запобігти встановленим ризикам можливо, шляхом застосування до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу.
Заявлені прокурором аргументи щодо встановлених ризиків на користь продовження запобіжного заходу не є новими і послідовно зазначалися у попередніх ухвалах суду.
Натомість заявлений ризик впливу на свідків, на мою думку, з огляду на відсутність даних про будь-які дії з боку обвинуваченого, які б свідчили про вплив та перебування обвинуваченого в умовах ізоляції, практично відсутній.
При цьому встановлений судом ризик переховування може бути нівельований шляхом застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, зокрема у виді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.
Всупереч згоді більшості колегії суддів із висновком місцевого суду про те, що забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігти встановленим ризикам не можливо шляхом застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, з такою оцінкою не погоджуюся.
У даному випадку, з огляду на суттєву тривалість перебування особи під вартою, з урахуванням зменшення ризиків негативної процесуальної поведінки, на моє переконання, оскаржувану ухвалу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 слід було скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Обставина у вигляді тяжкості висунутого обвинувачення не переконують у наявності достатніх та вагомих підстав, які можуть вважатися виправданням тривалості такого утримання ОСОБА_4 під вартою.
Суддя апеляційного суду
Львівської області ОСОБА_3