У Х В А Л А

судового засідання

04.03.2024 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 про продовження у кримінальному провадженні № 0000217 від 10.03.2023 року строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Стаханов Луганської області, громадянину України, неодруженому, не працюючому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому,

обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000217 від 10.03.2023 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 2 місяці із залишенням попередньо визначеного розміру альтернативної застави, оскільки строк дії такого спливає 14.01.2024 року, водночас ризики, що існували на момент обрання і продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому, не відпали, останній неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим схильний до продовження злочинної діяльності, може ухилятися від суду для уникнення кримінальної відповідальності і покарання за скоєне, продовжувати злочинну діяльність.

При цьому, публічний обвинувач у судовому засіданні наголосив, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів неможливе, адже такі заходи, в тому числі домашній арешт, не здатні запобігти наявним ризикам, більш того, врахуванню підлягає те, що обвинувачений постійного місця проживання на території м. Львова не має, ніде офіційно не працевлаштований, міцні соціальні зв`язки в останнього відсутні. Тому прокурор на поданому клопотанні про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у попередньо обраному виді наполіг.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 просила у задоволенні клопотання прокурора відмовити та обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту. При цьому, наголосила, що ОСОБА_4 має двоюрідного дядька - ОСОБА_6 , який проживає у м. Львові та потребує сторонньої допомоги обвинуваченого, адже інших близьких родичів не має та в силу перенесеного інфаркту не може самостійно реалізувати усі свої побутові потреби. Також зазначила, що на даній стадії процесу будь-які ризики мінімізовані, згідно визначеного поряду проведення судового слідства судом допитано потерпілого і потреби в подальшому триманні обвинуваченого під вартою немає.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника, додатково уточнив, що в разі звільнення під домашній арешт міг би проживати у свого двоюрідного дядька ОСОБА_6 , допомагати останньому з веденням домашнього господарства, оплачувати комунальні послуги, купувати ліки, яких потребує ОСОБА_6 після перенесеного інфаркту.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ) вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів, за вчинення якого передбачена можливість застосування покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.

Також у своєму рішенні у справі "W проти Швейцарії" від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Суд наголошує, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є єдиним критерієм, який враховується при прийнятті рішення про необхідність продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслуговують також на увагу доводи прокурора про те, що ОСОБА_4 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, що свідчить про систематичний характер здійснення ним протиправної діяльності, відповідно, наявність ризиків продовжити таку у разі зміни запобіжного заходу на інший вид, не пов`язаний з триманням під вартою. Окрім цього, ОСОБА_4 може ухилятись від явки до суду, оскільки він постійного місця проживання не має.

Тому з урахуванням цих обставин в сукупності із тяжкістю злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , слід вважати доведеною прокурором наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з огляду на заявлене стороною захисту клопотання про зміну ОСОБА_4 запобіжного заходу на інший вид, не пов`язаний з обмеженням особистої свободи обвинуваченого, то суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_4 , у тому числі домашнього арешту, на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

При цьому, суд враховує висновки, зроблені Львівським апеляційним судом в ухвалі від 22.11.2023 року за результатами розгляду апеляційної скарги захисника обвинуваченого на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 16.11.2023 року, якою продовжено застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відповідно до яких ризики, що були враховані при обранні обвинуваченому запобіжного заходу, не перестали існувати та застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою є релевантним тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого останній обвинувачується, та наявним ризикам.

Не може залишатися поза увагою суду також і те, що наполягаючи на зміні запобіжного заходу на більш м`який, стороною захисту не надано суду доказів існування обставин, які б могли слугувати достатньою підставою для такої зміни.

Так, вказуючи про необхідність здійснення ОСОБА_4 догляду за двоюрідним дядьком ОСОБА_6 , сторона захисту не представила жодних матеріалів, які б свідчили про родинні стосунки ОСОБА_4 і ОСОБА_6 , а також того, що останній не має будь-якого із ближчих родичів, окрім обвинуваченого. Крім цього, надаючи на підтвердження перенесеного ОСОБА_6 інфаркту виписку з медичної карти стаціонарного хворого №7771/2023 від 23.11.2023 року, виданої КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний лікувально-діагностичний кардіологічний центр», і наполягаючи на тому, що ОСОБА_6 потребує догляду ОСОБА_4 , обвинуваченим та його захисником залишено поза увагою те, що в рекомендаціях лікарів, наведених у такій виписці, відсутні застереження щодо потреби ОСОБА_6 у сторонньому догляді.

Суд не може вважати обґрунтованими доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про можливість його перебування під домашнім арештом за місцем проживання ОСОБА_6 у АДРЕСА_3 , адже за вказаною адресою ОСОБА_4 не має зареєстрованого місця проживання або перебування. Наполягання обвинуваченого на тому, що він до затримання проживав разом із ОСОБА_6 нічим не підтверджені, більш того, спростовуються показаннями самого ж ОСОБА_4 , наданими при встановленні його анкетних даних, про те, що він після прибуття до м. Львова був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа у АДРЕСА_4 , а в подальшому тривалий час до затримання жив у своєї знайомої у АДРЕСА_2 .

Також суд критично оцінює доводи ОСОБА_4 про його спроможність оплачувати ОСОБА_6 комунальні послуги і придбавати необхідні ліки, адже, як встановлено, ОСОБА_4 ніде офіційно не працює та підтверджених легальних джерел доходів не має.

За таких обставин підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт відсутні. А тому, клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню.

При цьому, суд враховує, що в ході розгляду клопотання не встановлено медичних протипоказань для продовження застосування до ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу.

Також береться до уваги, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 16.11.2023 року, якою ОСОБА_4 продовжувався строк тримання під вартою, визначався альтернативний розмір застави - 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 107360 (сто сім тисяч триста шістдесят) гривень. У поданому клопотанні прокурор наполягає, в разі продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на залишенні такого розміру без змін.

Будь-яких нових обставин, які б давали підстави для зменшення раніше визначеного розміру застави, в ході судового розгляду не встановлено. Суд приймає до уваги те, що попередньо розмір застави визначався із врахуванням наявних ризиків, які на даний час не зменшилися, та з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , не в максимальному розмірі, щоб застава не була наперед невиконуваною для обвинуваченого.

Крім цього, переглядаючи рішення суду про продовження застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного розміру застави, Львівський апеляційний суд в ухвалі від 22.11.2023 року погодився з визначеним судом першої інстанції розміром застави, вказавши на обґрунтованість такого.

Тому, з урахуванням наведеного підстав для зменшення розміру попередньо обраної альтернативної застави суд на даний час не вбачає.

Разом із альтернативною заставою обвинуваченому ОСОБА_4 слід визначити обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, які, в разі внесення застави, зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання останнім його процесуальних обов`язків.

Водночас суд звертає увагу на те, що у поданому клопотанні про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор просить продовжити строк дії такого запобіжного заходу на 2 місяці, що не відповідає положенням ч.1 ст.197 КПК України, відповідно до яких строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. А тому, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії раніше обраного запобіжного заходу підлягає частковому задоволенню з урахуванням того, що продовження можливе виключно на строк на більше шістдесяти днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177,178, 183, 197, 331 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 - задоволити частково.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів - до 02 травня 2024 року включно.

Залишити ОСОБА_4 альтернативну заставу в раніше визначеному розмірі 107 360 (сто сім тисяч триста шістдесят) грн. 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок - Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, IBAN:UA0000757, , одержувач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

На підставі ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати за викликом прокурора чи суду за першою вимогою, в тому числі у разі виклику за допомогою телефонного зв`язку;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні;

- докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Визначити 2-місячний строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня її внесення.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок Державної казначейської служби України, має бути наданий уповноваженій службовій особі Львівської установи виконання покарання (№19) УДПтСУ у Львівській області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну раніше обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику Державної установи "Львівська установа виконання покарань № 19" для виконання.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду на протязі семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, - з часу вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1