Справа № 638/5013/24
Провадження № 1-кс/638/1446/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

слідчої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000353 від 14 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло клопотання про арешт майна.

Із вказаним клопотанням звернувся прокурор Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_4 .

В обґрунтуванні клопотання прокурор посилається на те, що в ході досудового розслідування встановлено, що в провадженні СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження за № 0000353 від 14 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України.

Прокурор просить накласти арешт, шляхом заборони відчуження автомобіля Jeep Grand Cherokee, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 та ключів від нього, що належить військовослужбовцю в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_5 , вилученого під час огляду місця події від 14 березня 2024 року напроти будинку АДРЕСА_1 .

На даний час вилучений у ході огляду місця події вищезазначений транспортний засіб та ключі від нього, є тимчасово вилученим майном, яке також визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

З метою забезпечення збереження вилученого автомобіля, як речового доказу по даному кримінальному провадженню, та який, у свою чергу, згідно із ч.1 ст.98 КПК України відповідає основним ознакам речового доказу, а саме є матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, виникла необхідність у клопотанні перед судом про арешт відповідного вилученого майна.

Учасники процесу в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчий суддя встановив, що 14.03.2024 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000353 за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР.

Згідно зі ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 статті 2 цієї статі, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

Відповідно до ч.6 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна враховується наступне:

1) Правова підстава арешту майна;

2) Можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частина 1 ст.173 КПК України, передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України - У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

В ході дослідження клопотання слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором не доведено мету накладення арешту.

Так, органом досудового розслідування в клопотанні не зазначено, кому саме належить на праві власності автомобіль, щодо якого заявлено клопотання про арешт майна, а також выдсутны документи, які підтверджують право власності.

Дослідити документи, які складені польською мовою суд не має можливості так як згідно з ч. 1 ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Щодо Акту прийому-передачі благодійної допомоги від благодійного йонду «Фонд «Віримо в «Україну», суд зазначає, що він не підписаний стороною що прийняла благодійну допомогу, тому такий акт не може бути доказом володіння, користування чи розпорядження таким майном. Правову природу походження права власності чи іншого володіння або користування встановити неможливо.

У клопотанні відсутні посилання на те, що автомобіль буде досліджений під час проведення експертних досліджень.

На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання слідчого про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя враховує розумність та співрозмірність обмеження права власності та приходить до висновку, що прокурором не доведено необхідність такого арешту, а тому дане клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

керуючись ст. ст. 131, 132, 170, 172-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000353 від 14 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України про арешт майна-відмовити.

Зобов`язати уповноважену особу органу досудового розслідування Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області повернути власникам чи законним володільцям, тимчасово вилучене майно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її проголошення.

Слідча суддя ОСОБА_1