Справа №591/4671/22
Провадження №1-кп/592/167/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , за участю прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_3 , особи, відносно якої застосовуються примусові заходи виховного характеру ОСОБА_4 , законних представників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , законного представника потерпілого ОСОБА_8 , представника управління "Служби у справах дітей" СМР ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000380 від 30.09.2022 р., яке надійшло з клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, учня 9класу КУ Сумської спеціалізованої школи 1-111 ступенів № 3, зареєстрований та проживаючий за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який скоїв суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України

ВСТАНОВИВ:

31.05.2022 року близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, через раніше виниклі неприязні відносини з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи у дворі будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , розпочав з останнім словесну сварку, у ході якої діючи умисно, наніс один удар правою рукою в ліву сторону обличчя ОСОБА_8 , тим самим спричинивши фізичний біль, після чого внаслідок опору потерпілого опинився в положенні навколішки.

Одразу після чого, ОСОБА_10 , діставши із власної сумки газовий балончик «Терен-4», розпилив з нього подразнюючу речовину в обличчя ОСОБА_8 , який відійшов від ОСОБА_4 , на що останній продовжуючи свій протиправний умисел, підійшов до ОСОБА_8 та вдруге розпилив з газового балончика «Терен-4» подразнюючу речовину в обличчя ОСОБА_8 , внаслідок чого спричинив останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді хімічного опіку кон`юктиви 1 ступеня обох очей, згідно висновку судово-медичної експертизи № 540 від 19.08.2022 року.

Не зупиняючись на вчиненому ОСОБА_4 відчув декілька скляних пляшок в ОСОБА_8 , які влучили по різним частинам тіла потерпілого, внаслідок чого останній відчув фізичний біль.

Таким чином, ОСОБА_4 , вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, спричинення умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_8 .

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до досягнення ним повноліття, вважаючи, що саме такий вид примусових заходів є достатнім та необхідним для попередження вчинення неповнолітнім нового кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;

2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;

3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_4 пояснив, що вину у вчиненні суспільно-небезпечного діяння визнає частково, те що він розпилив в обличчя потерпілого ОСОБА_8 з газового балончика «Терен-4» подразнюючу речовину визнав повністю, а те, що він наносив удари заперечував, вважав, що конфлікт виник саме з вини потерпілого. Просив передати його під нагляд батькам матері ОСОБА_6 та батьку ОСОБА_5 .

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що 31.05.2022 року перебуваючи з товаришем ОСОБА_11 у дворі іншого будинку, їх став поливати водою малий хлопець з водомету, цей хлопець виявився рідним братом ОСОБА_12 . В подальшому вийшов ОСОБА_13 і між ними почалася сварка, під час якої ОСОБА_13 вдарив його в обличчя і він почав захищатися. Коли у нього була перевага над ОСОБА_14 , останній дістав зі своєї сумки газовий балончик та приснув з нього йому в обличчя, очі стали пекти, він їх тер та погано бачив, пішов до свого під`їзду, де йому допомогли доїхати до квартири та його мати надала йому першу медичну допомогу.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що він в травні 2022 року він з ОСОБА_16 у дворі сусіднього будинку, коли їх почав оприскувати водою малий хлопець ОСОБА_17 , який стояв зверху на шині, він так балувався, ми йому казали щоб він перестав це робити. Конфлікт почався з того, коли ОСОБА_17 впав з шини та побіг додому. В подальшому вийшов ОСОБА_18 та вони з ОСОБА_19 почали сваритися, ОСОБА_13 завдав одного удару в обличчя ОСОБА_19 і коли останній прижав його ближче до землі, ОСОБА_13 дістав газовий балончик та розпилив з нього в обличчя ОСОБА_19 . Після цього ОСОБА_19 почав протирати очі та пішов додому, біля під`їзду йому дали води промити очі. Він ОСОБА_19 особисто не проводив. Більше місяця ОСОБА_19 не було у дворі.

Стороною обвинувачення були надані наступні докази, які ретельно перевірені у судовому засіданні.

Дві Форми вивода від 31.05.2022 року про забрискання очей ОСОБА_20 з балончика хімічною речовиною неповнолітнім ОСОБА_21 .

Протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу дію від 312.05.2022 року, в якому заявник ОСОБА_22 усно повідомив, що 31.05.2022 р. близько 17-30 год. ОСОБА_23 (прізвище неточне), який є неповнолітнім у дворі будинків АДРЕСА_4 заподіяв тілесні ушкодження неповнолітньому сину ОСОБА_8 , шляхом розчинення в його обличчя з газового балончика та кидання в нього скляних пляшок.

Висновок експерта № 540 від 19.08.2022 року, де у ОСОБА_24 , 2010 р.н. виявлені наступні тілесні ушкодження: хімічний опік кон`юктиви 1 ступеня обох очей. Дане ушкодження утворилося внаслідок дії хімічних речовин та могли утворитися внаслідок розпилення в обличчя подразнюючої речовини в термін, вказаний в постанові, а саме 31.05.2022 р., що підтверджується даними медичної документації. Кількість травмуючих впливів не менше одного. Вказане ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я терміном понад 6 днів, але менше 21 дня.

Додатковий Висновок експерта № 541 від 19.08.2022 року, де у ОСОБА_24 , 2010 р.н. виявлені наступні тілесні ушкодження: хімічний опік кон`юктиви 1 ступеня обох очей. Дане ушкодження утворилося внаслідок дії хімічних речовин та могли утворитися внаслідок розпилення в обличчя подразнюючої речовини, як зазначено на відеозаписі потерпілим ОСОБА_8 , (на відео розпилення в обличчя демонструє статист). Продемонстрований удар кулаком в обличчя не підтверджується через відсутність характерних для цього ушкоджень.

Додатковий Висновок експерта № 542 від 19.08.2022 року, де у ОСОБА_24 , 2010 р.н. виявлені наступні тілесні ушкодження: хімічний опік кон`юктиви 1 ступеня обох очей. Дане ушкодження утворилося внаслідок дії хімічних речовин та могли утворитися внаслідок розпилення в обличчя подразнюючої речовини. Механізм виникнення вказаного ушкодження відповідає механізму, вказаному свідком ОСОБА_15 під час проведення слідчого експерименту (на відео розпилення в обличчя демонструє статист).

Прокурором було надано протоколи проведення слідчих експериментів від 14.07.2022 року за участю потерпілого ОСОБА_8 та від 28.07.2022 року за участю свідка ОСОБА_15 , в яких зазначено, що саме ОСОБА_4 розпилив з газового балончика «Терен-4» подразнюючу речовину в обличчя ОСОБА_8 .

В судовому засіданні за клопотанням сторони захисту адвоката ОСОБА_7 був попитаний малолітній свідок ОСОБА_25 , 2015 року народження у присутності законних представників його батьків.

ОСОБА_25 суду пояснив, що він грався з друзями водометом, стріляв водою, до нього підійшли ОСОБА_11 та ОСОБА_26 . ОСОБА_11 його вдарив, він впав, розідрав коліна і побіг додому скаржитися брату ОСОБА_14 . ОСОБА_13 вийшов у двір будинку та підійшов до хлопців, легко штовхнув ОСОБА_26 , та хлопці почали брата валити, але не повалили. Брат ОСОБА_13 забрискав з балончика ОСОБА_26 в обличчя, про балончик він знав, оскільки стало воняти. ОСОБА_26 зломав його іграшку та побіг до під`їзду.

Сторона захисту адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечувала проти доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, посилаючись на протиріччя у показах, як потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_27 та самого ОСОБА_12 . Також вина не підтверджується зібраними на досудовому слідстві доказами.

Суд, не погоджуючись з позицією сторони захисту вважає, що встановлені судом фактичні обставини підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Підстав не довіряти зібраним на досудовому слідстві та перевірених під час судового розгляду доказам, у суду не має, оскільки вони є належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність є достатньою для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд, ретельно вивчивши всі матеріали клопотання дійшов висновку, що всі покази, які надані у судовому засіданні, як ОСОБА_28 так і потерпілим ОСОБА_8 , свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_27 , є послідовними та всі суду повідомили, що саме ОСОБА_28 розпилив в обличчя потерпілому ОСОБА_20 з газового балончика подразнюючу речовину.

Аналізуючи покази ОСОБА_4 , допитаного в ході судового слідства, потерпілого та свідків, досліджених письмових доказів, що надані сторонами кримінального провадження, суд дійшов до висновку проте, що мало місце суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст. 125 КК України.

За ст.498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ст.105 КК України, суд застосовує і до особи, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність.

Згідно з п.3 ч.2 ст.105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.

Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують:

- у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1ст. 97 КК України;

- до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 2ст. 97 КК України);

- при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч. 1ст. 105 КК України.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що неповнолітнього можна передати під нагляд батьків. При цьому, вони мають бути спроможні здійснювати виховний вплив на неповнолітнього, постійно й належним чином контролювати його поведінку та зобов`язані це робити.

Суд ухвалюючи судове рішення щодо неповнолітнього ОСОБА_4 керується принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу ХІ КК України.

До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Дії неповнолітнього ОСОБА_4 мiстять ознаки суспiльно-небезпечного дiяння, пеpедбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 02.12.1009 р. ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Суми, батьками є Батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_6 .

Судом встановлено, що на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, згідно ст. 22 КК України ОСОБА_4 не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, тобто з 16 років.

Таким чином, з врахування того, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, свою вину у скоєному визнав частково, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не знаходиться, позитивно характеризується за місцем навчання та проживання, а тому, враховуючи обставини провадження, суд вважає, що до неповнолітнього можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру, а саме: передання під нагляд батьків.

Законні представники неповнолітнього ОСОБА_4 його мама ОСОБА_6 та батько ОСОБА_5 просили суд передати сина під їх нагляд, обіцяли забезпечити належний догляд за ним, приділяти більшу увагу його вихованню та розвитку.

Представник управління «Служби у справах дітей» СМР ОСОБА_9 в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків.

Отже, клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у виді передачі його під нагляд батьків обґрунтоване належним чином доказами, які є належними та допустимими та знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, тому підлягає задоволенню.

По кримінальному провадженню законним представником потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_8 до законних представників ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, заподіяної суспільно-небезпечним діянням у вигляді легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровья на суму 20000 грн. у солідарному порядку.

З системного аналізу норм КПК України вбачається, що законодавцем не передбачено можливості пред`явлення цивільного позову та, відповідно, відшкодування шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням, вчиненим неповнолітніми у віці від 11 років до віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність (14 або 16 років). и суспільно-небезпечного діяння, у справі про застосування примусових заходів виховного характеру суд не вирішує (він має бути розглянутий у порядку цивільного судочинства).

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок учинення злочину чи суспільно-небезпечного діяння, у справі про застосування примусових заходів виховного характеру суд не вирішує (він має бути розглянутий у порядку цивільного судочинства).

За змістом ч. 2 ст. 128 КПК України, цивільний позов може бути пред`явлено до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Отже, з норм КПК України наразі вбачається, що цивільний позов може бути пред`явлений у кримінальних провадженнях щодо застосування примусових заходів виховного характеру лише стосовно осіб, які вже досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність, оскільки такі особи (віком від 14 до 16 років) можуть бути підозрюваними/обвинуваченими у певній категорії справ (є суб`єктами злочину). Натомість, можливість пред`явлення цивільного позову у кримінальних провадженнях щодо застосування заходів виховного характеру стосовно малолітніх осіб, які не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність (від 11 років до 14/16 років), взагалі не передбачена законодавцем.

Ст. 1178, 1179 ЦК України встановлено, що шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла 14 років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами), опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи; закладом охорони здоров`я, іншим закладом або особою, що зобов`язані здійснювати нагляд за малолітньою особою або які за законом здійснюють щодо малолітньої особи функції опікуна. Неповнолітня особа (у віці від 14 до 18 років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується у частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду.

Тобто, незважаючи на те, що кримінальним процесуальним законом передбачено застосування до неповнолітніх осіб від 11 років примусових заходів виховного характеру, законодавець не передбачив можливості пред`явлення цивільного позову в кримінальному провадженні до осіб, що несуть цивільну відповідальність за діяння неповнолітніх.

З огляду на це, доцільно залишити цивільний позов без розгляду та повідомити, що особа має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.

Керуючись ст.22, ст.97, ст.105, 125 ч.2 КК України, ст. 369-372, 376, 392-395, 498, 500, 501 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який скоїв суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, примусові заходи виховного характеру, на підставі п.3 ч.2 ст. 105 КК України, у виді передачі його під нагляд батьків, а саме матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та батьку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до досягнення ним повноліття.

Цивільний позов ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 залишити без розгляду. Роз`яснити, що особа має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Речові докази по кримінальному провадженню: висновок лікаря ОСОБА_29 від 31.05.2022 р. МОЗ України КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» Очний травматологічний центр, виданий ОСОБА_8 ; медична документація Форма № 25/0, Мережа центрів оптики «оптика 1.0» видана ОСОБА_8 лікарем ОСОБА_30 від 07.06.2022 р., які зберігаються у матеріалах кримінального провадження - залишити у матеріалах провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1