Справа № 308/9093/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілого ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_11

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в місті Ужгороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000210 від 22.12.2020 відносно:

ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває зазначене кримінальне провадження.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні подав клопотання про оголошення у міжнародний розшук обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Виноградів Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,приватного підприємця, ранішен не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України та обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обгрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_7 в судові засідання не зявляється, виїхав за кордон України та останнім його місцем перебування є м. Прага Чеської Республіки, звідки до суду подає через систему електронний суд клопотання про участь у справі в режимі відеокнференції.

21.02.2024 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду задоволено клопотання прокурора та надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_7 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим що обвинувачений ОСОБА_7 ухиляється від суду.

Наразі всі засоби щодо виконання даної ухвали суду на території України органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, вичерпані.

У судовому засіданні прокурор просив клопотання задовольнити, покликався на обставини зазначені у ньому.

Потерпілий та його представник підтримали клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник не заперечували щодо клопотання.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_7 заперечили в поданому прокурором клопотанні, посилаючись на обставини викладені ними в свої письмових запереченнях.

Так, захисник ОСОБА_10 покликається на те що прокурор зловживає своїми правами, звертає увагу суду, що клопотання не вручене обвинуваченому та не вжито жодних заходів для вручення вказаного клопотання обвинуваченому. Окрім того, ОСОБА_7 постійно приймав участь у розгляді справи, звертався до суду з клопотаннями про розгляд справи в режимі відеоконференції. 11 грудня 2023 року прокурор вже безпідставно звертався до суду з клопотанням про звернення застави в дохід держави та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак суд відмовив прокурору у повному обсязі, враховуючи, що клопотання необгрунтоване, а доводи викладені у клопотанні не підтверджені належними доказами.

Захисник ОСОБА_9 покликались на те що в матеріалах кримінального провадження містяться три нерозглянуті клопотання про тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , про те це не перешкоджає прокурору звернутись до суду із четвертим аналогічним клопотанням, що на її думку є неприпустимим. Також захисник зазначає, що прокурором не вживались заходи, щодо встановлення місця знаходження обвинуваченого ОСОБА_7 , та крім цього КПК не містить положень про оголошення обвинуваченого у міжнародний розшук в такий спосіб.

Захисник ОСОБА_8 покликались на те, що ОСОБА_7 на протязі понад трьох років постійно бере участь в судових засіданнях особисто в залі судових засідань або по відеоконференцзв`язку, що підтверджується протоколами судових засідань, що знаходяться в матеріалах справи і на його неодноразові клопотання про їх надання йому станом на сьогодні їх не надано. ОСОБА_7 вже надавав суду документи, що він має право постійного проживання в м. Прага, Чеська Республіка. Там чітко вказаний його адрес проживання. ОСОБА_7 , станом на сьогодні не може прибути в Україну, оскільки відносно нього винесена незаконна ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 21.05.2024 р., яка не оскаржується.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 350 КПК України, клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Згідно ст. 281 КПК України, на стадії досудового розслідування, до оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження. Про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В свою чергу, на стадії розгляду обвинувального акту в суді, оголошення особи у розшук здійснюється лише судом.

Ч.1 ст. 335 КПК України передбачає, що у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Основним завданням кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування й судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини і щоб до кожного була застосована належна правова процедура.

Згідно ч.6 ст. 9 КПК України, випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Згідно п. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно положень КПК України, постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року у справі № 5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що скоїла певний злочин і вчинила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Відповідно, не визнається такою, що ухиляється від слідства або суду, невідома правоохоронним органам особа, яка вчинила злочин і переховується після цього, а також особа, хоч і відома компетентним органам, але причетність якої до вчинення злочину на момент її зникнення ще не встановлено.

Належною процедурою стосовно обвинуваченого, який перебуває за кордоном, є його притягнення до кримінальної відповідальності заочно або шляхом екстрадиціїв Україну. Для ефективності судового розгляду у будь-якому разі необхідно ініціювати процедуру оголошення такої особи в міжнародний розшук.

Чинним КПК України не регламентовано поняття «міжнародний розшук» та не розкрито змісту зазначеного терміну. При цьому поняття «міжнародний розшук» використовується в цьому кодексі як обов`язкова підстава для здійснення спеціального досудового розслідування чи провадження (in absentia) (ч. 5 ст. 139, 297-1, 297-4, 323 КПК України).

Беручи до уваги заперечення сторони захисту в цій частині, суд звертає увагу, що ст. 297-1 КПК України наводить вичерпний перелік статей Кримінального Кодексу України, за підозрою чи обвинуваченням яких може проводитись спеціальне досудове розслідування чи провадження (in absentia). Разом з цим, КПК вказує, що вказане провадження може проводитись і щодо інших злочинів, якщо злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошені у міжнародний розшук.

Проте, вказаний розділ не містить самого поняття «міжнарожний розшук», як в цілому КПК не містить чіткої дефініції цього слова, або його класифікації, тому суд в даному випадку користується положеннями ст. 9 КПК України, відповідно до вимог якої, закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

Разом з цим, суд вважає, що якщо чинний КПК чітко не дає класифікацію видів розшуку, то в даному випадку слід звернутись до інших нормативно-правових актів.

Виходячи з результатів аналізу норм чинного КПК України, Закону України «Про Оперативно-розшукову діяльність», «Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні» та інших відомчих нормативно-правових актів, можемо дійти висновку, що вітчизняне законодавство передбачає три види розшуку: 1) внутрішньодержавний (національний) розшук; 2) міждержавний розшук; 3) міжнародний розшук.

Внутрішньодержавний (національний) розшук осіб направлений на розшук осіб, які вчинили кримінальне правопорушення на території України. Такий розшук може здійснюватися шляхом проведення уповноваженими суб`єктами відповідних ОРЗ, слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій у межах ОРС або кримінального провадження.

Міждержавний розшук осіб здійснюється на підставі багатосторонніх або двосторонніх угод (наприклад, «Договір держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав про міждержавний розшук» від 10.12.2010 тощо). Законодавче визначення міждержавного розшуку закріплене в ст. 1 «Договору держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав про міждержавний розшук осіб» від 10.12.2010. Так, зокрема, «міждержавний розшук це комплекс оперативно-розшукових, пошукових, інформаційно-аналітичних та інших заходів, спрямованих на: виявлення, затримання та взяття під варту з метою видачі або здійснення кримінального переслідування осіб, що переховуються від органів дізнання, слідства або суду та ухиляються від відбування кримінального покарання; встановлення місцезнаходження осіб, що ухиляються від виконання рішення судів за позовами; встановлення місцезнаходження осіб, зниклих безвісти, або тих, хто втратив зв`язок з родичами; встановлення особи людини, яка не здатна повідомити про себе установчі дані; встановлення особи людини за непізнаним трупом; надання інформації про всі категорії осіб, що розшукуються і встановлюються, які знаходяться за межами держави-ініціатора розшуку, але на територіях Сторін».

Що ж до міжнародного розшуку осіб, то, виходячи із результатів аналізу положень чинного законодавства України, міжнародно-правових актів і міжнародних договорів, учасником яких є Україна, а також внутрішніх документів Інтерполу та Генеральної асамблеї Інтерполу, можемо дійти висновку, що законодавче поняття «міжнародний розшук» нормативно не визначено. Правильність визначення сутності цієї категорії залежить від чіткості розуміння порядку оголошення особи в міжнародний розшук та його безпосереднього здійснення, встановлення органу, який оголошує особу в міжнародний розшук, моменту, з якого особа вважається такою, що перебуває у міжнародному розшуку. У зв`язку з цим необхідно здійснити системний аналіз положень чинного законодавства України, міжнародно-правових актів і міжнародних договорів, нормативних документів Інтерполу та Генеральної асамблеї Інтерполу, які регламентують ці питання.

Разом з цим, чинний КПК містить Главу 44 «видача осіб, які вчинили кримінальне правопорушення (екстрадиція)», відповідно до якого передбачено, що клопотання про видачу особи готує прокурор, слідчий, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, або суд, який розглядає справу чи яким ухвалено вирок. Екстрадиція в розумінні Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року передбачає двосторонні відносини між запитуючою та запитуваною сторонами, згідно яких договірні сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою. Тобто, в даному випадку, екстрадиція як процедура міжнародного співробітництва відбувається вже після того, як особу оголосили в міжнародний розшук задля відшукання та затримання. Викладене дозволяє дійти висновку, що якщо видача особа (екстрадиція) згідно чинного законодавства розрізняє суб`єкта який готує клопотання про видачу в залежності від стадії провадження (досудове розслідування чи судовий розгляд), тоді аналогічно слід дійти висновку, що оголошення у міжнародний розшук на стадії, коли обвинувальний акт вже перебуває в суді - є безальтернативною функцією суду.

Очевидним є те що встановлення місця перебування обвинуваченого та доставлення його до суду є необхідною умовою для успішного закінчення судового провадження. З цією метою відповідними суб`єктами здійснюється розшук особи, яка ухиляється від суду.

Розшук може відбуватися на території України, бути міждержавним та/або міжнародним. Метою для усіх видів розшуку є отримання інформації про місцезнаходження розшукуваної особи та подальшого доставлення її до суду, правоохоронного органу.

Аналіз норм чинного законодавства дає підстави дійти висновку, що розшук є комплексом слідчих, оперативно-розшукових, розшукових, інформаційно - довідкових, сигнальних та інших заходів, які здійснюються правоохоронними органами в місцях можливого перебування розшукуваних. В свою чергу, міжнародним розшуком є комплекс зазначених заходів, що заснований на нормах національного і міжнародного права та здійснюються поза межами держави - ініціатора за запитами спеціально уповноважених органів держав, силами правоохоронних запитуваних країн з використанням можливостей Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол.

Розшук особи в Україні та міжнародний розшук особи відрізняється як за територією, на якій здійснюється даний розшук, так і за суб`єктами, які його здійснюють.

Прийняття судом ухвали про оголошення особи у розшук, шляхом задіяння міжнародного співробітництва є єдиним способом реалізації та виконання цього рішення суду та встановлення точного місцезнаходження обвинуваченого за кордоном в разі його виїзду з території України.

Наразі в Україні діє лише один спосіб оголошення особи в міжнародний розшук - звернення до Інтерполу. Про це зазначає Інструкція про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції Інтерпол, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Офісу Генерального прокурора, Національного антикорупційного бюро України, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України № 613/380/93/228/414/510/2801/5 від 17.08.2020, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 04.09.2020 за № 849/35132 (далі - Інструкція).

Цю Інструкцію розроблено відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, Законів України "Про Національну поліцію", "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю", Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, Статуту Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол (із змінами) від 13 червня 1956 року (далі - Статут Інтерполу), Статуту Комісії з контролю файлів Інтерполу, затвердженого Резолюцією 85-ї сесії Генеральної Асамблеї Інтерполу AG-2016-RES-06, Правил Інтерполу з обробки даних, затверджених Резолюцією 80-ї сесії Генеральної Асамблеї Інтерполу AG/2011/RES/07 (із змінами), та міжнародних договорів України у сфері міжнародно-правового співробітництва.

Україна з 1992 року є членом Інтерполу. У 1993 р. Кабінет Міністрів України постановою № 220 затвердив «Положення про Національне центральне бюро Інтерполу».

Міжнародне співробітництво правоохоронних органів України з органами Інтерполу, НЦБ іноземних держав, компетентними органами іноземних держав та міжнародними установами з використанням інформаційної системи Інтерполу здійснюється з питань та у формах, визначених правилами Інтерполу.

Інформаційна система Інтерполу використовується для обміну відомостями про фізичних та юридичних осіб, об`єкти, події та факти лише в рамках відповідного кримінального провадження та/або оперативно-розшукової (розшукової) справи (за умови вжиття вичерпних заходів на національному рівні), а також заходів з питань публічної безпеки і порядку, запобігання перетинанню та недопущення перетинання державного кордону особами, яким заборонено в`їзд або обмежено виїзд з України.

Міжнародний розшук обвинувачених і внесення їх у базу даних Інтерполу являє собою комплекс відповідних заходів, один з яких є прийняття постанови (ухвали) про оголошення особи в міжнародний розшук і направлення цієї ухвали до Національного центрального бюро Інтерполу в Україні з відповідним клопотанням для передачі в подальшому до Комісії з контролю за файлами Інтерполу задля встановлення місцезнаходження особи.

Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 в судові засідання, призначені на 20.05.2024 та 27.05.2024 не з`явився, надіслав суду письмові клопотання, через систему електронний суд про участь в судових засіданнях в режимі відео конференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів в ЄСІТС підсистемі відеоконференцзв`язку.

Також, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 в судові засідання перестав з`являтися після того, як прокурор звернувся з клопотанням про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, внаслідок порушення покладених на нього обов`язків, під час запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 21.02.2024 надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_7 , з метою приводу його для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом встановлено, що і підтверджується особисто з письмових повідомлень, як обвинуваченого ОСОБА_7 так і його захисників, що обвинувачений ОСОБА_7 виїхав до Чехії м. Прага, де на сьогоднішній день проживає.

Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це.

У разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору (ч. 1 ст. 335 КПК).

Підсумовуючи вище викладене, суд дійшов наступних висновків.

Обвинувачений ОСОБА_7 ухилився від явки до суду, позаяк, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судових засідань, за викликами суду не прибував та про опважність причини такого неприбуття не повідомляв. ОСОБА_7 виїхав за межі території України, перетнувши державний кордон.

З метою встановлення місця перебування обвинуваченого ОСОБА_7 , його належить оголосити у розшук, а оскільки достовірно відомо, що ОСОБА_7 перебуває за межами України, розшук має бути міжнародним, адже саме такий вид розшуку вбачається ефективним.

Поряд із цим, суд відхиляє доводи захисників ОСОБА_7 про те, що нормами КПК не передбачено можливості оголошення особи у міжнародний розшук ухвалою суду, з огляду на таке.

Як зазначалось раніше, ухилення обвинуваченого від явки до суду є підставою для оголошення його у розшук ухвалою суду (ч. 1 ст. 335 КПК).

Частиною 1 ст. 281 КПК передбачено, що якщо під час досудового розслідування підозрюваний перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного.

Водночас, оголошення обвинуваченого у міжнародний розшук є підставою для здійснення спеціального судового провадження (ч. 5 ст. 139 КПК).

Окрім того, згідно з ч. 4 ст. 183 КПК оголошення обвинуваченого у міжнародний розшук є підставою для не визначення розміру застави при обранні запобіжного заходу, а відповідно до ч. 3 ст. 193 та ч. 3 ст. 323 КПК оголошення обвинуваченого у міжнародний розшук є передумовою для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності обвинуваченого та для здійснення судового розгляду за відсутності обвинуваченого (in absentia).

На підставі аналізу наведених норм КПК, суд дійшов висновку, що різновидом розшуку обвинуваченого є його міжнародний розшук, який оголошується ухвалою суду на підставі ч. 1 ст. 335 КПК, у разі якщо стороною обвинувачення належним чином обґрунтований (доведений) факт перебування обвинуваченого за межами України.

Необхідність оголошення у такому разі саме міжнародного розшуку обумовлена вимогами згаданих раніше статей КПК щодо оголошення обвинуваченого саме у міжнародний розшук.

Поряд із цим, суду не надано належних та достатніх доказів неприбуття обвинуваченого ОСОБА_7 у судові засідання з поважних причин.

З цих підстав, суд вважає, що клопотання прокурора про оголошення обвинуваченого ОСОБА_7 у міжнародний розшук слід задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Тяжкість злочину свідчить про ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння цією особою, а також неодноразові неявки, вплив на потерпілого, перетин ним державного кордону без повідомлення суду, в сукупності дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності його поведінку, більш того, за вчинення вищевказаного злочину, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до семи років, що у сукупності свідчить про наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 6. ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії», від 26.06.1991 у справі № 12369/86 «Летельє проти Франції» зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У такому разі після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження суд за участю обвинуваченого розглядає питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора та обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 193 -194, 335, 371, 372, 380 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про оголошення обвинуваченого ОСОБА_7 у міжнародний розшук та обранняобвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Оголосити у міжнародний розшук обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Виноградів Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,приватного підприємця, ранішен не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Обратиобвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Виноградів Закарпатської області, мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України,приватному підприємцю, раніше не судимому, обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Організацію виконання ухвали про міжнародний розшук доручити уповноваженому на це органу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального прокурора Ужгородської окружної прокуратури.

Зупинити провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до його розшуку.

Ухвала може бути оскаржена лише в частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом семи днів з дня оголошення, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде складено та проголошено 28.05.2024 о 16.00 год.

Головуючий суддя: ОСОБА_1