САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1194/24
Провадження № 1-кп/726/100/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000348 від 13.01.2024 щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця за національністю, громадянина України, уродженця м. Чернівці Чернівецької області, із середньою освітою, що не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 23.02.2022 Першотравневим районним судом м. Чернівці із врахуванням ухвали Чернівецького апеляційного суду від 03.05.2022, за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ч.4 ст. 70 ст. ст. 75, 76 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, із звільненням від відбування покарання із іспитовим строком на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357 КК України та ч.4 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 09.01.2024 в дворі будинку АДРЕСА_3 , поблизу контейнера для сміття знайшов банківську картку № НОМЕР_1 , емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк», до якої був прикріплений листок паперу, на якому був зазначений пін-код «1020», дана банківська картка була втрачена ОСОБА_6 при невстановлених в ході розслідування обставинах.

Після виявлення зазначеної банківської карти разом із зазначеним пін-кодом, у ОСОБА_3 виник умисел на її привласнення та корисливий мотив на таємне викрадення з даного банківського рахунку грошових коштів для власного збагачення. В результаті чого він не вчинив жодних дій щодо встановлення власника картки та не звернувся в правоохоронні органи з метою її повернення, а привласнив її та використав дану банківську картку для подальшого викрадення грошових коштів ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХП від 02.10.1992, п. 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346 III від 05.04.2001, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-Ш від 07.12.2000, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року № 414, та примітки до ст. 358 Кримінального кодексу України, банківська картка є офіційним документом.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, а саме у привласненні офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів.

Крім того, ОСОБА_3 , після привласнення банківської картки № НОМЕР_1 , емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк», яка була втрачена ОСОБА_6 , у невстановлений слідством час, 10.01.2024 у період часу з 18:40 по 18:41, 11.01.2024 у період часу з 09:01 до 11:56, володіючи інформацією про персональний ідентифікаційний номер (пін-код) вказаної платіжної карти, який був заначений на листі паперу та прикріплений до картки, встановлений для ідентифікації держателя спеціального платіжного засобу під час здійснення операцій з її використанням, діючи в умовах воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, умисно, протиправно, повторно з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, таємно викрав з банківського рахунку ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 18719 грн. 40 коп., розпорядившись ними на власний розсуд шляхом безконтактного розрахунку за різні товари та зняття грошових коштів з банкоматів.

Зокрема, 10.01.2024 о 18:40 в банкоматі 02500059, BRANCH 10025-035, що по АДРЕСА_4 із банківської картки № НОМЕР_1 , належної ОСОБА_6 . ОСОБА_3 здійснив зняття грошових коштів в сумі 1000 грн. та о 18:41 у вищевказаному банкоматі здійснив зняття грошових коштів із даної картки в сумі 1800 грн.

11.01.2024 о 09:01 в магазині «АТБ», що по вул. Хотинській, 73 в м. Чернівці ОСОБА_3 здійснив оплату за товар даною карткою на загальну суму 263,10 грн., після чого о 09:03 в даному магазині здійснив оплату на загальну суму 93 грн., о 09:06 здійснив оплату на загальну суму 4 грн., о 09:17 здійснив оплату на загальну суму 205,80 грн., разом із цим 11.01.2024 о 09:20 в «Аптеці №2», що по вул. Хотинській, 47з в м. Чернівці, здійснив оплату вищевказаною банківською карткою на загальну суму 260,50 грн., в подальшому того ж 11.01.2024 об 11:54 в банкоматі в ТЦ «Караван», м. Чернівці, що по вул. Хотинській, 43 із банківської картки, належної ОСОБА_6 , здійснив зняття грошових коштів в сумі 8000 грн., а об 11:56 в даному банкоматі здійснив зняття грошових коштів в сумі 7000 грн.

В подальшому, ОСОБА_3 місце вчинення злочину покинув, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 18626 грн. 40 коп.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, у присутності захисника, свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст. 357 КК України та ч.4 ст. 185 КК України, - визнав повністю. Пояснив, що обставини, викладені прокурором у пред`явленому обвинуваченні, що знайшли своє відображення в обвинувальному акті, відповідають дійсності. Найшов картку, коли гуляв із собакою, коли спробував нею розрахуватися - вийшло, а тому продовжив нею користуватися. Просив суворо не карати. Усвідомив протиправність своїх дій, а тому більше не вчинятиме правопорушень.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонував порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України. Щодо міри покарання, просив суд призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, за ч.4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, а остаточне покарання із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Також на підставі ч.5 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Захисник ОСОБА_5 не заперечив щодо запропонованого прокурором порядку дослідження доказів. Щодо міри покарання своєму підзахисному погодився із думкою прокурора, щодо можливості призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Потерпіла ОСОБА_6 не заперечила щодо запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, вказала, що обвинувачений їй шкоду відшкодував, а тому просила його суворо не карати. Крім того, повідомила суду, що не зразу зрозуміла, що загубила картку, а побачила лише коли почали знімати гроші. Після цього пішла до банку та звернулася до поліції.

З`ясувавши думку учасників судового провадження, оскільки обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду не оспорювалися фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_3 правильно зрозумів зміст пред`явленого йому обвинувачення, а в учасників процесу та суду відсутні сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та потерпілої, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, документів, що стосуються речових доказів.

При цьому, судом з`ясовано чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Покази обвинуваченого, надані у судовому засіданні, послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду в правильності розуміння останнім змісту обставин, добровільності та істинності її позиції.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 які він надав суду у присутності захисника, вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним в обвинувальному акті, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357 КК України та ч.4 ст. 185 КК України, - доведена повністю, а останній вчинив вказані кримінальні правопорушення за обставин наведених у вироку.

З огляду на викладене, виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 357 КК України та ч.4 ст. 185 КК України, так як він вчинив з корисливих мотивів привласнення офіційного документу та таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану.

Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд виходить із такого.

Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно із ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, один із яких є кримінальним проступком, а інший відносяться до тяжких злочинів, відповідно до положень ст. 12 КК України; дані про особу винного, який має зареєстроване місце проживання, раніше неодноразово судимий; не перебуває на обліку в у лікаря психіатра, однак зареєстрований в ОКНП «ЧОНД» з 1999 року з діагнозом синдром залежності від опіоїдів, не лікувався.

Обставинами, згідно із ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд враховує: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

При цьому суд виходить із того, що ОСОБА_3 визнав вину у вчинених кримінальних правопорушеннях, щиро каючись, виклав всі обставини вчиненого, надав визнавальні покази, що сприяло встановленню істини у кримінальному провадженні, розкаявся у вчиненому, висловив свій жаль щодо вчиненого та критично оцінив свою протиправну поведінку, яку засудив, бажав виправити ситуацію, що склалася, оскільки після вчиненого відшкодував завдані збитки.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, що визначена ст. 67 КК України, суд враховує вчинення злочину особою повторно та рецедив злочинів.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №298/95/16-к (провадження №51-2501км18) вказав, що у частині 2 статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання.

Більше того, виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Беручи до уваги зазначене, суд вважає, що за ч.1 ст. 357 КК України ОСОБА_3 необхідно і доцільно призначити реальне покарання у межах, визначених санкцією частини статті у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Згідно із ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищезазначені положення ст. 69 КК України, при призначенні покарання за ч.4 ст. 185 КК України, реалізуючи надані суду дискреційні повноваження, керуючись суддівським розсудом, зважаючи на обставини кримінального провадження: суму знятих із картки грошових коштів, враховуючи, що матеріальну шкоду відшкодовано; беручи до уваги позицію потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має, за наявності встановлених кількох обставин, що пом`якшують покарання та при цьому істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції частини 4 статті 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Крім того, покарання слід призначити на підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а саме у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Разом із тим, беручи до уваги те, що обвинувачений не вперше притягується до кримінальної відповідальності, знову вчинив умисне кримінальне правопорушення проти власності, а тому в даному конкретному випадку, суд, доходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, а тому не знаходить підстав для застосування щодо ОСОБА_3 положень ст.75 КК України та можливості звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку.

Крім того, остаточне покарання слід призначити на підставі ч. 5 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, та до покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23.02.2022 із врахуванням ухвали Чернівецького апеляційного суду від 03.05.2022, і призначити остаточно ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Реалізуючи дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання, виходячи з мети покарання й принципів та індивідуалізації, в даному конкретному випадку, зважаючи на наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, наявність обтяжуючих покарання обставин, з урахуванням особи винного, враховуючи характер та обставини вчинених кримінальних правопорушень, суд вважає, що призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, яке слід відбувати реально, буде достатнім, справедливим, необхіднім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також адекватним характеру вчинених ним дій, їх небезпечності.

В межах вказаного кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляду тримання під вартою із можливістю внесення застави, а враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, призначене судом покарання та попередню поведінку обвинуваченого, суд вважає за доцільне залишити такий запобіжний захід в силі до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не було заявлено.

Процесуальні витрати та витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 100, 124, 337, 348, 369-371, 373-374, 376, 392-395, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357 КК України, ч.4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

- за ч.4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 5 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23.02.2022 із врахуванням ухвали Чернівецького апеляційного суду від 03.05.2022, та остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахуватиз моменту його фактичного затримання, а саме з 12:55 28 березня 2024 року.

Міру запобіжного заходу, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили, залишити раніше обрану у виді тримання під вартою.

Після набрання вироком законної сили, речові докази:

-DVD диски із відеозаписом за 11.01.2024 із магазину «Ашан», із відеозаписом за 11.01.2024 із магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », із відеозаписом за 11.01.2024 із магазину «Ашан» - залишити при матеріалах кримінального провадження;

-інформацію про банківську таємницю, яка була вилучена в електронному вигляді на оптичному носії CD-R 700 Mb, а також інформацію про банківську таємницю, яка була вилучена в електронному вигляді на оптичному носії DVD-R 700 4,7 Gb - залишити при матеріалах кримінального провадження;

-темну куртку та чорну шапку, а також мобільний телефон марки Sigma, які визнані речовим доказом та повернуті на відповідальне зберігання ОСОБА_7 - залишити ОСОБА_7 за належністю.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівців протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_1