Справа № 186/1863/23
Провадження № 1-кс/0186/75/24
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні скарги

20.03.2024 року м.Першотравенськ

Слідчий суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

секретар - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську скаргу ОСОБА_3 , подану в його інтересах представником - адвокатом ОСОБА_4 , на постанову дізнавача СД ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119 від 13 грудня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

12 березня 2024 року в провадження слідчого судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшла скарга ОСОБА_3 , подану в його інтересах представником - адвокатом ОСОБА_4 , на постанову дізнавача СД ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119 від 13 грудня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що на підставі ухвали слідчого судді, 13 грудня 2023 року СД ВП №3 Синельниківвського РУП ГУНП в Дніпропетровській області внесено відомості до ЄРДР за №0000119 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, за заявою ОСОБА_3 .

Протягом досудового розслідування, в період з 13 грудня 2023 року по 14 лютого 2024 року будь-яких процесуальних дій із заявником - ОСОБА_3 , не проводилося, викликів, повідомлень не надходило. 14 лютого 2024 року ОСОБА_3 прийшов до ВП №3, з метою отримання інформації про рух кримінального провадження, хотів заявити клопотання про визнання його потерпілим, про його допит, про одночасний допит його, як потерпілого, з уповноваженими особами ВП ШУ "Першотравенське" ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", однак дізнавач, у коридорі приміщення ВП №3, повідомила йому, що кримінальне провадження закрите і що копію постанови надіслали на його домашню адресу. Він прочекав поштове відправлення з постановою до 04 березня 2024 року, воно не прийшло, звернувся за допомогою до адвоката, уклав з ним договір про надання правничої допомоги. 11 березня 2024 року, на адвокатський запит адвоката, отримали копію постанови про закриття вказаного кримінального провадження, проти такого рішення дізнавача заперечує, оскільки його не було визнано потерпілим, адже за наслідками складеного та підписаного уповноваженими особами підприємства акту, до якого була внесена неправдива інформація, його безпідставно звільнили з роботи, начебто за прогул. За цим фактом його навіть не допитали, а факти, що повідомили у своїх поясненнях свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про нібито відвідування 17 листопада 2021 року його вдома, дізнавачем не перевірені, його твердження про те, що в цей день та час він перебував зі свідком - ОСОБА_5 , в приміщенні Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області, дізнавач взагалі не прийняв до уваги, не перевірив журнал відвідувачів суду за 17 листопада 2021 року. Твердження дізнавача в постанові про закриття про те, що складений акт не є офіційним документом, протирічить примітці до ст.358 КК України, в якій зазначено тлумачення ознак офіційного документу, в примітці зазначені наслідки за результатами складання офіційних документів, в даному випадку, правовий наслідок складеного акту про відвідування з неправдивою інформацією - звільнення його з роботи за прогул, що, в свою чергу, потягло матеріальні збитки та завдало йому шкоду.

Просить суд скасувати постанову дізнавача від 08 лютого 2024 року про закриття кримінального провадження; визнати факт бездіяльності уповноважених осіб під час проведення досудового розслідування кримінального провадження; зобов`язати уповноважену особу на проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000119 від 13 грудня 2023 року, провести належне досудове розслідування та вчинити процесуальні дії, у тому числі за його клопотаннями.

Заявник ОСОБА_3 та його представник - адвокат ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явився, останній надав заяву про розгляд скарги в їх відсутність, скаргу підтримує, просить її задовільнити.

Дізнавач та прокурор у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд скарги в їх відсутність, просять відмовити в її задоволенні, вважають постанову про закриття кримінального провадження законною, обґрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню.

Вивчивши матеріали скарги та кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119 від 13 грудня 2023 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, вважаю за необхідне в задоволенні скарги відмовити, виходячи з наступного.

Згідно п.3 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого/дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого/дізнавача чи прокурора постановляється ухвала, згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

13 грудня 2023 року, на підставі ухвали слідчого судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2023 року №186/1863/23 (провадження №1-кс/0186/426/23) ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення по ч.1 ст.358 КК України, відповідно до заяви ОСОБА_3 про вчинення уповноваженими особами ШУ "Першотравенське" ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" кримінального правопорушення відносно нього, які 17 листопада 2021 року склали завідомо неправдивий акт про відвідування ними його місця проживання, що призвело до його незаконного звільнення з місця роботи.

Під час досудового розслідування, дізнавачем вчинені наступні дії: складено протоколи допиту свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , винесено постанову від 07 лютого 2024 року про визнання документом та долучення до матеріалів провадження копії постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року про відмову в задоволені апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2023 року в цивільній справі №188/309/22 за позовом ОСОБА_3 про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, досліджено ""Акт від 17 листопада 2021 року про відвідування ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем його проживання, щодо дачі останнім письмових пояснень про його відсутність на робочому місці з 11 травня 2019 року без поважних причин та відмову ОСОБА_3 від дачі таких пояснень".

Постановою дізнавача СД ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 08 лютого 2024 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000119 від 13 грудня 2023 року, закрите у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, з посиланням на те, що "Акт про відвідування ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем його проживання, щодо дачі останнім письмових пояснень про його відсутність на робочому місці з 11 травня 2019 року без поважних причин та відмову ОСОБА_3 від дачі таких пояснень" не є офіційним документом, оскільки жодним правовим актом не передбачено його форми та реквізитів.

В матеріалах кримінального провадження міститься Акт від 17 листопада 2021 року про відвідування ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем його проживання, щодо дачі останнім письмових пояснень про його відсутність на робочому місці з 11 травня 2019 року без поважних причин та відмову ОСОБА_3 від дачі таких пояснень, складений та підписаний керівником департаменту з правового забезпечення - ОСОБА_5 , гірничим майстром ДШТ -2 - ОСОБА_6 , горноробочим по РГВ - ОСОБА_7 .

Твердження заявника у скарзі про те, що дізнавачем у період часу з 13 грудня 2023 року по 14 лютого 2024 року не проводилося із ОСОБА_3 будь-яких процесуальних дій, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки 26 грудня 2023 року ОСОБА_3 було допитано в якості свідка, також, 12 січня 2024 року ОСОБА_3 дізнавачем надана відповідь на його письмове клопотання від 18 грудня 2023 року. Також, не знайшов свого підтвердження факт того, що дізнавачем не перевірені факти, що повідомили допитані свідки, а саме: що вони відвідували ОСОБА_3 17 листопада 2021 року за місцем його проживання, також, в скарзі зазначено, що 17 листопада 2021 року в зазначений час ОСОБА_3 перебував зі свідком ОСОБА_5 в приміщенні Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області, дізнавач не взяв це до уваги, не перевірив журнал відвідувачів суду за вказану дату, однак з протоколів допиту свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 17 листопада 2021 року перебували в приміщенні ВП №2 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, а не Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області, ОСОБА_5 зазначила, що це було в другій половині дня, а в акті про відвідування ОСОБА_3 - час не зазначений. Твердження, викладені заявником в скарзі про те, що він мав намір надати дізнавачу прізвища свідків, яких потрібно допитати, а дізнавач, натомість, допитав прямо зацікавлених осіб - уповноважених представників ШУ "Першотравенське", не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах кримінального провадження міститься клопотання ОСОБА_3 від 19 грудня 2023 року про допит саме вказаних свідків: Смирнова та ОСОБА_8 , клопотань про допит інших свідків, від заявника не надходило.

Крім того, ч.1 ст.358 КК України передбачає настання кримінальної відповідальності за підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.

Примітка. Під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Предметом злочинів, передбачених статтями 366, 358 КК, є офіційний документ

(примітка до ст. 358 КК).

При встановленні ознак офіційного документа як предмета злочину слід керуватися такими критеріями: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України щодо ознак предмета службового підроблення (справи № 5-10кс13, № 5-50кс15).

Нормативне визначення службового підроблення визнає офіційними документами ті з них, що складаються і видаються службовими особами від імені органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ та організацій, незалежно від форми власності, які посвідчують певні факти і події, що мають правове значення.

Ці документи мають бути належним чином складені за формою та містити необхідні реквізити.

Невідповідність документа хоча б одному з наведених критеріїв перешкоджає

визнанню його офіційним.

В даному випадку, акт від 17 листопада 2021 року не є офіційним документом, оскільки не містить реквізитів, викладений в довільній формі, не завірений печаткою підприємства, в чинному законодавстві відсутні правові норми, які встановлюють вимоги та форми до складання акту про відвідування особи за місцем його проживання та відмови такої особи надати пояснення, а невідповідність документа хоча б одному з наведених критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 13 вересня 2018 року у справі № 607/10931/14-к (провадження № 51-368км18).

Таким чином, приходжу до висновку, що вказаний документ - акт від 17 листопада 2021 року, не є офіційним, оскільки не відповідає вимогам, установленим у

примітці до ст.358 КК України.

Посилання заявника на те, що дізнавачем не враховані наслідки за результатами складання такого офіційного документу, а саме: звільнення з роботи, що призвело до матеріальних збитків заявника та завдання йому шкоди, суд не може взяти до уваги, оскільки в даному випадку складання та використання вказаного акту не спричинило наслідків правового характеру, оскільки цей акт був використаний, як доказ в цивільній справі, а цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доведення фактів, які мали чи не мали місце під час складання вказаного акту від 17 листопада 2021 року, відбувається шляхом подання учасниками судового процесу відповідних доказів, заяв, клопотань, показів свідків, тощо, при розгляді цивільної справи, а питання належності, достовірності, допустимості доказів в цивільній справі, вирішує суд під час ухвалення судового рішення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, дізнавач зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

При винесенні оскаржуваної постанови дізнавачем всебічно, повно і неупереджено досліджено обставини кримінального провадження, надано належну правову оцінку обставинам повідомленим заявником, та прийнято рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення, яке ґрунтується на достатніх, належних та допустимих доказах.

Згідно принципу публічності, закріпленого в ст.25 КПК України, слідчий зобов`язаний в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ч.4 ст.38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

За загальним правилом, визначеним в ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого, дізнавача, прокурора.

Згідно ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Тому враховується, що у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у дослідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого/дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Слідчий суддя вважає, що постанова дізнавача СД ВП №3 Синельниківського РУП ГУН в Дніпропетровській області від 08 лютого 2024 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань №0000119 від 13 грудня 2023 року є законною та обґрунтованою.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги, тому в її задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303-307 КПК України, - слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 , подану в його інтересах представником - адвокатом ОСОБА_4 , на постанову дізнавача СД ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119 від 13 грудня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України - відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1 .