Справа № 638/7883/24
Провадження №1-кп/638/1506/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали кримінального провадження № 0000366 від 08 лютого 2024 року стосовно

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працюючого, працюючого за трудовими договорами, офіційно не одруженого, перебуває у фактичних шлюбних стосунках, офіційно утриманців не має, зі слів зазначає, що є батьком дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , інвалідності, хронічні захворювання спростовує, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , раніше неодноразово засудженого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, -

встановив:

03.02.2024 року, близько 10 год. 00 хв., точний час в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_4 , у період дії воєнного стану, поширеного на території України, у той час, коли підрозділи збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації продовжують агресивну війну проти України та повномасштабне вторгнення в Україну з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, будучи обізнаним про Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», останній раз продовженого Указом Президента України № 10456 від 06.02.2024 та Закон України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про Затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», прямуючи повз проспект Науки у м. Харкові, помітив буд. №66. В цей час, розуміючи, що мешканці вказаного домоволодіння залишили своє місце проживання, у ОСОБА_4 виник протиправний умисел на незаконне заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, перелізши через паркан, проник на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де в подальшому, знаходячись на подвір`ї вказаного домоволодіння, відчинив металеві двері, заздалегідь підготовленим предметом, який в ході судового розгляду встановлено не було, та потрапив до підвального приміщення, розташованого у вищевказаному домоволодінні, де викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_6 , а саме: газонокосарку Baumaster GT-3511 синього кольору, вартість якої, згідно висновку товарознавчої експертизи №2423 від 03.04.2024 року складає 3431 гривня 70 копійок.

Після чого, ОСОБА_4 , з місця скоєння злочину зник, обернувши викрадене майно на свою користь, розпорядившись ним власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду, згідно висновку товарознавчої експертизи №2423 від 03.04.2024 року на загальну суму 3431 гривня 70 копійок.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення у межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України. Розкаявся у скоєнні злочину, та пояснив, що він 03 лютого 2024 року йшов до друга у будинок АДРЕСА_2 . Потім вимкнули світло і він переплутав під`їзд, зайшов до підвалу, відкрив двері та забрав косилку, потім коли він поніс її у ломбард, виявилося, що вона не справна та за неї він отримав 200,00 гривень, які витратив на сигарети. Розумів, що вчинив неправильно, розкаявся у скоєному. Проси призначити мінімальне покарання.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, повідомив, що не має бажання бути присутнім у судовому засідання, позовні вимоги не заявлені.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, повторно, поєднаному з проникненням у приміщення.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 офіційно не працюючий, проте працював до затримання за трудовими договорами, раніше неодноразово судимий, судимість не знята, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, офіційно утриманців не має, проте зазначає, що має дитину- сина 2022 року народждення, перебуває у фактичних шлюбних стосункаї, інвалідності спростовує, хронічні захворювання зі слів має.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив тяжкий злочин.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає розкаяння у скоєнні злочину, обставин, які обтяжують покарання суд не встановив.

ОСОБА_4 засуджений вироком Жовтневого районного суду міста Харкова від 26 жовтня 2017 року за ч.2 ст. 185 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі. Строк покарання відбув у повному обсязі.

В провадженні Змііївського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження стосовно за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 296 КК України. По вказаному кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід- тримання під вартою.

За даним кримінальним провадженням запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирався.

Приписами ст. 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Статтею 91 КПК України, серед обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачено подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.

Крім того, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Тому ці обставини у сукупності свідчать про те, що призначення судом обвинуваченому ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.75 КК України є несправедливим, немотивованим і занадто м`яким та таким, що не буде сприяти виправленню обвинуваченого.

Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

На підставі викладеного, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, що відповідатиме ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

Судові витрати необхідно стягнути з ОСОБА_4 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально виконавчій установі закритого типу.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обраховувати з моменту набрання цим вироком законної сили. У разі звільнення ОСОБА_4 з-під варти за кримінальним провадженням, яке перебуває в провадженні Змііївського районного суду Харківської області за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 296 КК України строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з фактичної дати затримання на виконання вказаного вироку.

Запобіжний захід за вказаним кримінальним провадженням не обирався.

Позовні вимоги не заявлені.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертних досліджень за вказаним кримінальним провадженням у сумі 3786,40 (три тисячі сімсот вісімдесят шість гривень 40 копійок).

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокуророві негайно вручити копію вироку.

Повний текст вироку виготовлено 17 червня 2024 року.

Суддя ОСОБА_7