Провадження № 1-кп/643/437/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000234 від 25.01.2021, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Дружківка, Донецької області, громадянина України, освіта вища, неодруженого, раніше не судимого, працює в ТОВ «АРТСІТІ», продавцем-консультантом, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

в с т а н о в и в:

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується в тому, що 24 січня 2021 року, близько 22 години 00 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_5 разом зі своїм товаришем ОСОБА_7 , пасажирами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , рухалися у транспортному засобі DAЕWOO LANOS зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , по проспекту Героїв Харкова (до перейменування - проспекту Московському) в м. Харкові у напрямку Палацу культури «ХЕМЗ». У той час, як раніше незнайомі йому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із своєю дружиною ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , намагалися перейти проїжджу частину шляху на пішохідному переході від виходу №1 зі станції метрополітену «Захисників України» на зелене світло світлофору для пішоходів, однак ОСОБА_7 , який знаходився за кермом вказаного вище транспортного засобу, ігноруючи правила дорожнього руху, не надав змогу вказаним пішоходам перейти проїжджу частину, проїхав повз них, чим створив потенційну небезпечну загрозу здійснення наїзду на пішохода ОСОБА_5 . У подальшому вказаний транспортний засіб зупинився вздовж проїжджої частини біля входу №1 підземного підвуличного пішохідного переходу №1 біля станції метрополітену «Захисників України» за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_5 , будучи обуреним поведінкою водія вказаного вище транспортного засобу та нехтуванням ним Правилами дорожнього руху, вирішив повернутися та зробити зауваження водієві. Дочекавшись зеленого світла світлофору для пішоходів, ОСОБА_5 перебіг проїжджу частину, рухаючись у зустрічному напрямку до раніше незнайомого йому ОСОБА_5 , внаслідок чого, між вказаними особами виник словесний конфлікт з приводу порушення правил дорожнього руху водієм транспортного засобу. В ході вказаного словесного конфлікту у ОСОБА_5 , обуреного зауваженнями раніше незнайомого ОСОБА_5 , які останній висловлював на його адресу, виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

У ході вказаного вище конфлікту ОСОБА_5 підбіг до ОСОБА_5 , скоротивши при цьому між ними відстань, у стрибку, наніс удар двома ногами та хаотичні удари кулаками лівої та правої руки в район тулуба ОСОБА_5 .

Далі, ОСОБА_5 , діючи з необережністю у формі злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді розбиття вказаної вище скляної конструкції (скла) та, як, наслідок, падіння з висоти 333 см ОСОБА_5 на гранітну поверхню сходів підземного підвуличного пішохідного переходу №1 біля станції метрополітену «Захисників України» від спричиненого кидка, хоча повинен був та міг передбачити настання зазначених наслідків, діючи з необережністю у формі злочинної недбалості, знаходячись у безпосередній близькості до ОСОБА_5 , ОСОБА_5 схопив останнього обома руками за куртку, та, доклавши зусиль, кинув ОСОБА_5 на вказану вище скляну конструкцію (скла), в результаті чого, скло скляної конструкції розбилося та ОСОБА_5 впав з висоти 333 см, вдарившись лобною ділянкою та коліном правої ноги об гранітну поверхню сходів підземного підвуличного пішохідного переходу №1.

У результаті необережних протиправних дій ОСОБА_5 . ОСОБА_5 згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-14/163-А/21 від 29.03.2021, було завдано гостру закриту черепно-мозкова травму у вигляді синця в параорбітальній ділянці справа та двох забитих ран в лобній ділянці справа, лінійного перелому лобної кістки справа із переходом на передом на передню черепну ямку і переломом верхньої щелепи за типом Ле-Фор І переходом клиновидну кістку зліва, пластичного субдурального крововиливу на рівні правої лобної частки та забою головного мозку із формуванням вогнищ контузії обох лобних часток головного мозку, а також садно на правому коліні.За механізмом: вказані вище ушкодження утворилися від травматичної дії тупого твердого предмету (предметів), індивідуальні особливості травматичної поверхні якого (яких) в ушкодженнях не відобразилися, тому судити про конкретне знаряддя травми не є можливим. При цьому, травма голови у ОСОБА_5 утворилася внаслідок травматичного впливу тупого твердого предмета, з місцем прикладання сили в області лобної ділянки, а садно на правому коліні - внаслідок травматичної дії відповідно його локалізації.

Ураховуючи характер гострої закритої черепно-мозкової травми та дані протоколів проведення слідчих експериментів, найвірогідніше, що травма голови утворилася внаслідок падіння потерпілого з висоти та ударом лобною ділянкою о тупий твердий предмет, у тому числі і о гранітну поверхню сходового маршу.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-14/86-А/21 від 25.02.2021, садно на правому коліні належить до категорії легких тілесних ушкоджень, відповідно п.2.3.2. «б», п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995.

Гостра закрита черепно-мозкова травма у вигляді згаданих вище ушкоджень належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, відповідно до п.2.1.1 «а», п.2.1.2, п.2.1.3 «б» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України, тобто необережне тяжке тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_5 звернувся до суду з письмовим клопотанням, в якому просив звільнити його від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності; цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, залишити без розгляду. В обґрунтування клопотання зазначив, що під час досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_5 вчинив необережне тяжке тілесне ушкодження стосовно ОСОБА_5 24 січня 2021 року. Даний злочин відноситься до злочинів невеликої тяжкості. Враховуючи, що на теперішній час обвинувального вироку суду, який би набрав законної сили відносно нього немає, з моменту скоєння злочину минуло більше трьох років, вважає, що він має бути звільнений від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно вчинення ним злочину повинно бути закрите.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 підтримав клопотання обвинуваченого та просив закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечувала проти клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження відносно нього за ст. 128 КК України за вказаних обставин.

Представник потерпілого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, підтримав позицію прокурора.

Потерпілий ОСОБА_5 підтримав позицію захисника.

Суд, заслухавши думку прокурора та інших учасників судового провадження, роз`яснивши їм наслідки закриття провадження за вказаних обставин, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, ст. 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284-288 Кримінального процесуального кодексу України).

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ст. 128 КК України, тобто необережне тяжке тілесне ушкодження, 24 січня 2021 року.

Відповідно до ч.2 ст. 12 КК України, цей злочин є злочином невеликої тяжкості, за вчинення якого передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до двох років, або позбавленням волі на той самий строк.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч.1 ст. 49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 - 4 ст. 49 КК України).

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений, тобто, згідно з обвинувальним актом 24 січня 2021 року і ця обставина не заперечується.

Закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили.

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 12.12.2023 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та призначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного за даним вироком покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Покладені обов`язки відповідно до ст. 76 КК України на період іспитового строку.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 25 січня 2024 року вирок Московського районного суду м. Харкова від 12.12.2023 року по справі щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого за ст. 128 КК України скасовано, призначено новий розгляд даної справи в суді першої інстанції.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

Враховуючи наведене, на час судового розгляду у даному кримінальному провадженні і розгляду клопотання обвинуваченого, закінчився трирічний строк давності, передбачений п.2 ч.1 ст. 49 КК України.

Згідно з ч.2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до ч.3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 49 КК України.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч.8 ст. 284 КПК України).

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовною і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) - досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 надав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за нереабілітуючих підстав і закриття кримінального провадження відносно нього з цих підстав. Така згода викладена ним в судовому засіданні.

Відповідно до ч.3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 521/8873/18: за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частинами 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Нероз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст.285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягнуло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у суді касаційної інстанції в порядку ст. 440 КПК за умов: на день перегляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, тобто до набрання вироком суду першої інстанції законної сили, закінчились строки давності притягнення такої особи до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення; ця особа не подавала до апеляційного суду відповідне клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності і суд апеляційної інстанції не роз`яснив відповідно до положень ст. 285 КПК особі наявність зазначених підстав для звільнення від кримінальної відповідальності та не з`ясував її думку щодо згоди чи незгоди з таким звільненням; така особа за вказаних обставин висловила згоду в касаційному суді на звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 , з огляду на те, що злочин за яким обвинувачується ОСОБА_5 є злочином невеликої тяжкості, та з моменту скоєння злочину минуло більше трьох років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст. 49 КК України, не зупинявся і не переривався, суд приходить до переконання, що клопотання обвинуваченого про його звільнення від кримінальної відповідальності є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак клопотання слід задовольнити і звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, закривши відносно нього кримінальне провадження за ст. 128 КК України.

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим. Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

Стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Враховуючи вимоги ст.ст. 128-129 КПК України, суд роз`яснює потерпілому ОСОБА_5 його право на пред`явлення позовних вимог до ОСОБА_5 в порядку цивільного судочинства та залишає позов ОСОБА_5 , який було пред`явлено в даному кримінальному провадженні, без розгляду.

Керуючись ст.ст. 128, 284, 288, 314, 336, 369-372 КПК України, ст. 49 КК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, а кримінальне провадження відносно останнього закрити, у зв`язку із закінченням строків давності.

Речовий доказ - компакт диск CD-R диск, об`ємом 700 МВ, на якому міститься аудіо запис дзвінка з номеру НОМЕР_2 , який представився патрульним, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ - компакт диск CD-R диск, об`ємом 700 МВ, на якому міститься аудіо запис дзвінка з номеру НОМЕР_2 , - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ - оптичний носій інформації, а саме на DVD-R диск, об`ємом 4,7 GB, на якому записано відеозапис у кількості 1 шт., які були надані на підставі доручення, як доказ до кримінального провадження 0000234 від 25.01.2021, та оглянуто на стаціонарному комп`ютері «Lenovo», в ході проведення огляду, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, витрат на правову допомогу - залишити без розгляду, роз`яснивши йому право на звернення в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1