ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1169/24 Справа № 174/660/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю захисниці ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_6 , подану на ухвалу Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ст. 348, ч.2 ст. 15, п. п. 1,9 ч.2 ст. 115 КК України ОСОБА_7 , строком до 17 квітня 2024 року,

встановила:

В провадженні Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000063 від 14.02.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ст. 348, ч.2 ст. 15, п. п. 1,9 ч.2 ст. 115 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7 у невстановлену дату та час, перебуваючи у невстановленому місці при невстановлених обставинах, умисно придбав і почав носити з собою без передбаченого законом дозволу бойову ручну наступальну осколкову гранату РГД-5 промислового виготовлення та бойову ручну оборонну осколкову гранату Ф-1, обидві з яких відносяться до бойових припасів.

Надалі, 17.03.2019 року приблизно о 10:47 перебуваючи на пасажирському сидінні автомобіля ВМW реєстраційний знак НОМЕР_1 , який знаходився у лісосмузі, розташованій неподалік від вулиці Промислової у місті Вільногірськ Дніпропетровської області, маючи при собі придбані ним раніше бойові припаси був виявлений працівниками поліції, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Вийшовши з вказаного автомобіля, з метою приховати злочин вчинив дії, направлені на умисне вбивство двох працівників правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов?язків, а саме висмикнув запобіжне кільце з гранати Ф-1 й умисно кинув її у напрямку працівників поліції, внаслідок чого вона вибухнула приблизно в 5-ти метрах від ОСОБА_8 та 15-ти метрах від ОСОБА_9 .

Тим самим ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 встигли впасти на землю та згрупувались, внаслідок чого будь-яких тілесних ушкоджень не отримали.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.263 КК України, тобто носіння та придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, за ст.348 КК України, тобто вчиненні замаху на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов?язків та за ч.2 ст.15, п.п. 1, 9 ч.2 ст.115 КК України, тобто у вчиненні умисного замаху на умисне вбивство двох осіб з метою приховати інший злочин.

Під час судового засідання Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.1 ст. 263, ст. 348, ч.2 ст. 15, п. п. 1,9 ч.2 ст. 115 КК України ОСОБА_7 , строком до 17 квітня 2024 року.

Цим же рішенням суд відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, в тому числі альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Суд мотивував свої висновки тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого та двох особливо тяжких злочинів, сукупність обставин і наслідки інкримінованих ОСОБА_7 умисних злочинів мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не тільки для конкретних осіб, а й для суспільства в цілому, дають підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та є реальними, у зв`язку з чим клопотання прокурора є обґрунтованим. Також судом взято до уваги відомості про особу обвинуваченого, який є раніше судимим, не працевлаштованим, який не має постійного заробітку. Крім того, судом враховано вік обвинуваченого, стан його здоров`я, а також те, що суду не надано доказів наявності у останнього міцних соціальних зв`язків.

Не погодившись із рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області захисниця ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, відповідно до доводів якої просить ухвалу Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 18.04.2024 року включно та визначити ОСОБА_7 заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що судом не врахована наявність пом`якшуючих обставин в розумінні ст.178 КПК України та характеристик злочину, які, із сплином майже 5 років від моменту вчинення злочину, дозволяють визначити ОСОБА_7 заставу, як альтернативний запобіжний захід.

Такими обставинами для сторони захисту виступає те, що ОСОБА_7 не усвідомлював, що вчиняє діяння спрямоване проти працівників поліції та оскільки першим зброя була показана поліцейським ОСОБА_9 і коли, вийшовши з автомобіля по ОСОБА_7 було відкрито вогонь останній, розуміючи, що може бути застрелений спробував втекти, однак був затриманий в лісосмузі з вогнепальним пораненням в руку та ногу. Також, захисниця зазначає, що ніхто із працівників поліції не постраждав, а одноразове звернення ОСОБА_8 до лікаря зі скаргами на головний біль, головокружіння, закладеність вух, шум голови та нудоту не підтверджується жодними доказами, окрім як суб`єктивними скаргами самого обстеженого.

Суд не звернув увагу на те, що злочин не є триваючим та відсутні негативні наслідки для здоров`я потерпілих. Крім того, прокурором не доведено неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 та суд безпідставно відмовив стороні захисту у визначенні розміру застави у даному кримінальному провадженні.

Окремо, захисниця наголошує, що ОСОБА_7 перебуває під вартою з 19.03.2019 року, тобто на даний час строк його попереднього ув`язнення є досить тривалим та становить більше 4 років 11 місяців.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований. Він не є власником будь-якого майна, не має заощаджень в банках чи фінансових установах, не є володільцем корпоративних прав, тощо. Має офіційне місце проживання та реєстрації разом із дружиною та дітьми. Цивільний позов у справі не заявлений, шкоди нікому не завдано.

Враховуючи наведене, а також тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сторона захисту вважає за можливе визначити обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімумів доходів громадян.

Наголошує, що під час судового засідання сторона захисту не просила про зміну запобіжного заходу, обраного щодо ОСОБА_7 , а тільки прохала про визначення розміру застави.

Під час апеляційного перегляду:

- захисниця ОСОБА_6 підтримала доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі, просила про скасування ухвали суду першої інстанції та обрання щодо її підзахисного альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави;

- прокурор ОСОБА_10 о зали судових засідань Дніпровського апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, обвинувачений ОСОБА_7 також був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак зв`язатись із ДУ "Дніпровська установа виконання покарань №4" для розгляду справи у режимі відеоконференції не вдалось можливим. У відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України їх відсутність не перешкоджає судовому розгляду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених

ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ..

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Встановлені ризики додатково обґрунтовується й тим, що в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, при цьому оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності є конституційним обов`язком кожного громадянина.

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Також апеляційний суд зважає на тривалість строку застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в той же час, у даному провадженні продовжують існувати реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Щодо посилання захисника про те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, дружину, до затримання офіційно працював, раніше не судимого, слід зазначити, що вказані обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого та вже були досліджені під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу.

Відомостей щодо протипоказань для перебування обвинуваченого під вартою не було надано, як під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

Крім того, частиною 3 ст.183 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора суддею дотримані в повному обсязі, а доводи скарги захисника не заслуговують на увагу.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ст. 348, ч.2 ст. 15, п. п. 1,9 ч.2 ст. 115 КК України.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Суддя, враховуючи підстави та обставини, передбаченні статтями 177, 178 КПК України, при продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України вирішив не доцільним визначати розмір застави, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Порушень КПК України при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисниці залишити без задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року, якою продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ч.1 ст. 263, ст. 348, ч.2 ст. 15, п. п. 1,9 ч.2 ст. 115 КК України ОСОБА_7 , строком до 17 квітня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4