ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2347/24 Справа № 186/1394/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів cудової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 червня 2024 року про продовження тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

В с т а н о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 червня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 11 серпня 2024 року, включно. Одночасно обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240,00 грн з покладенням на нього процесуальних обов`язків.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов висновку про доведеність прокурором ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), які не зменшились, у зв`язку з чим продовження строку тримання під вартою є необхідним.

Зазначені висновки суду засновані на тому, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, має міцні соціальні зв`язки на території м.Першотравенська Дніпропетровської області, є працездатним, працює, неодружений, має на утриманні дитину, проте неодноразово судимий за вчинення злочинів з корисливих мотивів, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у період іспитового строку за попереднім вироком суду, що свідчить про те, що, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому вказані підстави виключають об`єктивну можливість щодо застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 червня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково та продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням застави у 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120,00 грн. У разі внесення застави та звільнення обвинуваченого з-під варти покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що прокурор у кримінальному провадженні фактично подав до суду шість абсолютно однакових клопотань про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , які носять формальний характер, просто копіюють одне одне та не містять будь-яких доказів на підтвердження продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК.

Водночас вказує, що твердження прокурора про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків не відповідають дійсності, оскільки під час досудового розслідування та судового розгляду було встановлено, що у ОСОБА_7 є неповнолітній син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а сам обвинувачений має статус особи з числа дітей, позбавлених батьківського піклування. Крім того, на час вчинення злочину обвинувачений працював гірником на допоміжних роботах в шахтах ВСП Шахта Степова ШУ Першотравенське ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля, що додатково свідчить про наявність у нього засобів для існування і те, що він став на шлях виправлення після засудження за ч.4 ст.185 КК.

Вважає, що висунуте ОСОБА_9 обвинувачення, щонайменше в частині кваліфікації його дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_10 за ч.4 ст.296 КК України, є штучно завищеним, оскільки з урахуванням фактичних обставин подій, дії ОСОБА_7 не мали обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони хуліганства, а саме мотиву явної неповаги до суспільства, адже нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому було реакцією на поведінку самого потерпілого, який спровокував та першим розпочав бійку.

Сторони кримінального провадження, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились. Враховуючи, що участь останніх в апеляційному розгляді є не обов`язковою, беручи до уваги, що заяв чи клопотань щодо їх особистої участі в апеляційному розгляді вони не заявляли, колегія суддів вважає за можливе з метою дотримання розумних строків розгляду справи, на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України, проводити судовий розгляд без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

?наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

?наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

?недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

?виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

виклад обставин, які перешкоджають заверше

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК, яке згідно ст.12 КК є тяжким злочином, а також наявність, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, про існування яких свідчить тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, та дані про особу обвинуваченого, який є працездатним, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, неодружений, має на утриманні дитину, не є особою з інвалідністю, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів з корисливих мотивів та обвинувачується у вчиненні злочину в період іспитового строку за попереднім вироком суду.

Крім того судом зазначено, що судовий розгляд триває, усі докази по справі ще не досліджено, учасники кримінального провадження не допитані, а тому вказані обставини справи свідчать про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, оскільки інші запобіжні заходи, не забезпечать його належної процесуальної поведінки під час судового розгляду кримінального провадження.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Водночас, на переконання апеляційного суду, посилання захисника на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, не може бути безумовною підставою для скасування ухвали суду, оскільки це не спростовує висновку суду про те, що він може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, твердження захисника, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу є ідентичним попереднім клопотанням, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу кожного разу перевіряє наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які зазначені в клопотанні прокурора, а також чи зменшились ризики, на підставі яких був обраний запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.

Доводи сторони захисту щодо необґрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення та штучного завищення стороною обвинувачення правової кваліфікації його дій, суд апеляційної інстанції на даній стадії кримінального провадження не розглядає, оскільки ці питання є предметом перевірки суду першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті висунутого обвинувачення.

Також, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, суд першої інстанції, дотримуючись приписів ч.4 ст.182 КПК, правильно визначив розмір застави, який відповідає обставинам кримінального правопорушення, майновому та сімейному стану обвинуваченого ОСОБА_7 , іншим даним про його особу, встановленим судом ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, та є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Підстав для зменшення визначеного судом розміру застави на даному етапі кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисників залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 червня 2024 року про продовження тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4