Провадження № 1-кс/554/5843/2024

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 травня 2024 року м. Полтава
Підставами для арешту майна слідчий вказує, що 29.11.2021 року, близько 19 год. 24 хв., ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Ford Eskort, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. М.Грушевського в м. Полтава, зі сторони вул. І. Мазепи в напрямку вул. Героїв АТО, доїхавши до перехрестя нерівнозначних доріг з вул. Ціолковського, почав змінювати напрямок свого руху, а саме здійснював маневр у вигляді повороту наліво на вул. Ціолковського в напрямку вул. Алмазна, при виконанні повороту не переконався в безпеці виконуваного ним маневру, не дав дорогу та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка переходила проїзну частину вулиці Ціолковського в межах нерегульованого пішохідного переходу, у напрямку справа наліво, відносно напрямку руху автомобіля Ford Eskort, реєстраційний номер Е3194ІХ.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритий скалковий перелом верхньої третини лівої малогомілкової кістки та садна шкіри лівого колінного суглобу, набряк м`яких тканин обох гомілковоступневих суглобів, закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, які могли утворитись від дії тупих обмежених предметів, якими могли бути і виступаючі частини рухаючогося транспортного засобу, що могло мати місце при травмі пішохода до легкового автомобіля, можливо в строк і при обставинах ДТП, і відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали є порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме:
п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
п. 16.2. На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.
Порушення вимог п.п. 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Водій ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_5 , шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.
18.08.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
18.08.2023 року постановою слідчого оголошено у розшук підозрюваного, досудове розслідування зупинено, у зв`язку з тим, що останній умисно ухиляється від органу досудового розслідування, переслідуючи мету уникнення кримінальної відповідальності.
01.02.2024 року у рамках кримінального провадження потерпілою ОСОБА_5 було заявлено цивільний позов у порядку ст. ст. 127-129 КПК України до підозрюваного ОСОБА_4 про стягнення з останнього грошової компенсації у розмірі 800 000 грн. для відшкодування моральної шкоди та 60 000 грн. матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав, а також Інформації наданої Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА) встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 має речові права, право власності на об`єкти нерухомого майна, а саме:
- 1/200 частини нежитлової будівлі, реєстраційний номер майна: 14805347, адреса: АДРЕСА_2 .
У зв`язку з вищевикладеним є необхідність у накладенні арешту на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_4 з метою забезпечення пред`явленого у рамках досудового розслідування цивільного позову, оскільки є достатні підстави вважати, що не застосування такого заходу може призвести до можливої втрати майна та його відчуження третім особам. Таке обмеження права власності буде відповідати завданням кримінального провадження, співрозмірним з огляду на обставини кримінального провадження та розміру спричиненої шкоди кримінальним правопорушенням.
На підставі вищевикладеного, слідчий просить накласти арешт на майно підозрюваного.
Зважаючи на положення ч.2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, яке не було тимчасово вилучене, суд вважає за необхідне розглянути клопотання слідчого про арешт майна без повідомлення його власника.
В судове засідання слідчий та прокурор не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Слідчий надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій клопотання підтримав, просив задовольнити.
Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питання слідчим суддею у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснюється.
Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що арешт майна з метою забезпечення вимог про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, може бути застосований не до будь-якої особи, а лише до тієї, що вчинила кримінальне правопорушення або яка в силу закону несе цивільно-правову відповідальність за дії особи, що спричинили шкоду.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
За змістом приписів ч.ч.1, 10 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою слідчого судді визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до п.4 ч.2, ч.6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
У випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 КПК України арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Разом з цим, частиною 2 ст.171 КПК України унормовано, що в клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст.170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
На підставі ж ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3, 4 ч.2 ст.170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Судом встановлено, що 29.11.2021 року, близько 19 год. 24 хв. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Ford Eskort, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. М.Грушевського в м. Полтава, зі сторони вул. І. Мазепи в напрямку вул. Героїв АТО, доїхавши до перехрестя нерівнозначних доріг з вул. Ціолковського, почав змінювати напрямок свого руху, а саме здійснював маневр у вигляді повороту наліво на вул. Ціолковського в напрямку вул. Алмазна, при виконанні повороту не переконався в безпеці виконуваного ним маневру, не дав дорогу та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка переходила проїзну частину вулиці Ціолковського в межах нерегульованого пішохідного переходу, у напрямку справа наліво, відносно напрямку руху автомобіля Ford Eskort, реєстраційний номер Е3194ІХ.
18.08.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав, а також Інформації наданої Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА) встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 має речові права, право власності на об`єкти нерухомого майна, а саме:
- 1/200 частини нежитлової будівлі, реєстраційний номер майна: 14805347, адреса: АДРЕСА_2 .
Виходячи із аналізу положень пункту першого частини третьої статті 132 КПК України, статті 170 КПК України, слідчий, прокурор в ході розгляду клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, в якому особі оголошено про підозру, має довести існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення.
Розглядаючи клопотання слідчого по суті, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Так, із змісту клопотання та матеріалів, які його обґрунтовують, вбачається, що зазначені обставини підозри, які інкримінуються ОСОБА_4 , мають місце та підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів.
Відповідно до приписів п. ч. 2 ст. 170 КК України арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно з ч. 8 ст. 170 КПК України, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної уцивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
01.02.2024 року у рамках кримінального провадження потерпілою ОСОБА_5 було заявлено цивільний позов у порядку ст. ст. 127-129 КПК України до підозрюваного ОСОБА_4 про стягнення з останнього грошової компенсації у розмірі 800 000 грн. для відшкодування моральної шкоди та 60 000 грн. матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням.
З огляду на ч. 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Враховуючи, що заявлена слідчим мета забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), може бути досягнута через застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, що перебуває у власності підозрюваного, оскільки таке його незастосування може призвести до вжиття підозрюваним заходів для його відчуження, а тому слідчий суддя вважає, що накладення арешту на майно на даному етапі є цілком обґрунтованим і необхідним для забезпечення кримінального провадження.
Разом з тим, розглядаючи клопотання про арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), слідчий суддя не встановлює остаточний розмір шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів врахувати заявлений стороною обвинувачення можливий розмір шкоди та перевірити співмірність обмеження майнових прав підозрюваного розміру шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.
Відсутність інформації щодо приблизної вартості нерухомого майна позбавляє слідчого суддю перевірити таку співмірність у контексті вартості об`єкту у співвідношенні із заявленим цивільним позовом. Згідно вимог ст.171 КПК України, слідчий та прокурор не зобов`язані надавати суду відомості на підтвердження вартості майна, на яке вони просять накласти арешт.
Проте, слідчий суддя підкреслює, що накладення арешту на відповідне майно не є припиненням права власності на нього або невідворотнім позбавленням такого права. Хоча власники і обмежуються у реалізації відчуження майна, однак такий захід є тимчасовим. Натомість, відмова у задоволенні клопотання про арешт майна може потягнути його безповоротну втрату, тому обтяження майна в такому випадку є єдиним можливим, реальним та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження.
Отже, на даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Крім того, слідчий судя роз`яснює, що у відповідності до ст. 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, суд
Накласти арешт на майно, що належить підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на об`єкти нерухомого майна:
АДРЕСА_3 частину нежитлової будівлі, реєстраційний номер майна: 14805347, адреса: АДРЕСА_2 , з позбавленням права розпорядження та відчуження, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
Виконання зазначеної ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі 5 днів з моменту проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1