Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/531/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.187 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 червня 2024 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянину України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні 3 неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

-16 листопада 2016 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст.190 КК України, із застосуванням ст.71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 3 місяці,

продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто по 17 серпня 2024 року(включно), без визначення розміру застави,

Також, цією ухвалою обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто по 17 серпня 2024 року(включно), без визначення розміру застави, однак судове рішення відносно нього жодними учасниками не оскаржується.

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000410 по обвинуваченню ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про доцільність продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , своє клопотання мотивує тим, що продовжують існувати ризики, а саме: обвинувачені можуть переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків та продовжити злочинну діяльність. Підстав для зміни запобіжного заходу для застосування більш-м`якого запобіжного заходу не має, оскільки інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених, так як обвинувачені можуть переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків та продовжити злочинну діяльність, оскільки схильні до вчинення злочинів.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від червня 2024 року ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Своє рішення суддя мотивував тим, що існують ризики ухилення від суду, впливу на свідків та продовження злочинної діяльності. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, яке відповідно статті 12 КК України належать до особливо тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, та ступінь суспільної небезпечності злочинів в яких він обвинувачується, також наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України: переховуватися від суду, незаконно впливати прямо чи опосередковано на свідків, можливість повторного вчинення кримінальних правопорушень, а тому суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 червня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково, застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 із забороною цілодобово залишати житло.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує ти, що клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою, яке було оголошено 19.06.2024 року не містить взагалі викладу обставин, які б свідчили про актуальність станом на 19.06.2024 року ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків, які вже допитані.

Ризик незаконного впливу ОСОБА_8 на потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та на свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 взагалі відсутній, оскільки вказані потерпілі та вказані свідки вже були допитані під судового розгляду, а саме під час судових засідань 04.07.2023 року, 24.01.2024 року та 27.02.2024 року.

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в оскаржуваній ухвалі всупереч вимогам ч. 1 ст. 196 КПК України не вказав посилання на докази, які обґрунтовують обставини, що свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Винесення судом першої інстанції ухвали з порушеннями вимог ч. 1, ст. 196 КПК України впливає на законність та обґрунтованість рішення, а тому ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 червня 2024 року слід скасувати.

Обвинувачений ОСОБА_8 має місце ностійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкають його матір ОСОБА_15 та вітчим ОСОБА_16 , які не заперечують проти перебування ОСОБА_8 під домашнім арештом за вказаною адресою на час судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебувають матеріали кримінального провадження № 0000410 за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Так, 09.05.2023 близько 22 години 00 хвилин, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на автомобілі ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , червоного кольору, прибули до АДРЕСА_2 .

Маючи на меті корисливий мотив, перебуваючи поблизу домоволодіння АДРЕСА_3 у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння будь-яким цінним майном, що перебувало у вищевказаному домоволодінні АДРЕСА_3 .

ОСОБА_9 , будучи обізнаним, що у будинку мешкають люди похилого віку та не зможуть у зв`язку з цим чинити активний опір, запропонував ОСОБА_8 , здійснити напад з метою заволодіння будь-яким цінним майном мешканців будинку. На пропозицію ОСОБА_9 , ОСОБА_8 надав свою добровільну згоду. Тим самим ОСОБА_9 вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_8 , спрямовану на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , одягнувши маски, які заздалегідь взяв із собою, маючи на меті у подальшому не бути впізнаними після вчинення злочину задля полегшення вчинення злочину, підійшли до вищевказаного домоволодіння, де через хвіртку незаконно проникли на його територію, яка є сховищем, та на праві приватної власності належить ОСОБА_17 , у якому проживає остання зі своїм чоловіком ОСОБА_10 та братом ОСОБА_11 .

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 підійшли до вхідних дверей житлового будинку розташованого на території вищевказаного домоволодіння, почали гучно стукати у двері, представившись працівниками поліції.

В цей час ОСОБА_11 відчинив двері, після чого ОСОБА_9 штовхнув його, від чого останній втратив рівновагу та впав на підлогу. Після цього, ОСОБА_9 став вимагати від ОСОБА_11 інформацію про місце перебування цінних речей та зброї, якими хотів заволодіти, наніс потерпілому не менше 10 ударів ногами по тілу, внаслідок чого ОСОБА_11 втратив свідомість.

Продовжуючи свої злочинні дії, перебуваючи у приміщенні будинку, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не отримавши відповіді про місце знаходження цінного майна від ОСОБА_11 , перейшли до іншої кімнати будинку, де в цей час перебував ОСОБА_10 . Останній почав чинити опір, у відповідь на що ОСОБА_8 наніс сильний удар ногою в голову ОСОБА_10 , що спричинило втрату свідомості останнього.

Скориставшись тим, що після спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебувають у безпорадному стані, у присутності ОСОБА_17 , яка через хворобу та похилий вік перебувала у лежачому стані в ліжку однієї з кімнат будинку, почали обшукувати житловий будинок.

Знаходячись у житловій кімнаті, якою користується ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виявили гаманець з грошовими коштами у розмірі 4100 гривень та мобільний телефон марки "REDMI 10 CARBON GRAY 4 GB" ІМЕІ № НОМЕР_2 ; ІМЕІ № НОМЕР_3 із сім-карткою мобільного оператора "Київстар" № НОМЕР_4 , у силіконовому прозорому чохлі, вартістю близько 6000 гривень, що належить ОСОБА_11 , якими незаконно заволоділи.

Реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вийшли з приміщення житлового будинку та підійшли до літньої кухні, після чого скориставшись незачиненими дверима, проникли до її приміщення, яке також є сховищем, де виявили та заволоділи наступним майном, що належить ОСОБА_17 та ОСОБА_10 .

В подальшому, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 , утримуючи незаконно здобуте майно при собі, з місця вчинення злочину зникли, розпорядились ним на свій власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 10100 гривень 00 копійок, а ОСОБА_17 та ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2068 гривень 00 копійок.

На думку колегії суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_8 , оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.187 КК України.

Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування або суду були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру або докази що підтверджують пред`явлене обвинувачення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена та пред`явлено обвинувачення, є вірогідним та достатнімдля застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Обґрунтованість обвинувачення в скоєнні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст. 187 КК України, що підтверджується зібраними на даний час досудовим слідством доказами, які будуть досліджені судом першої інстанції.

Доводи про те, що суддя обов`язково повинен зазначити докази, колегією суддів не можуть бути враховані, оскільки оцінка доказів проводиться під час розгляду справи по-суті.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. Отже, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_8 на свободу.

Доводи про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 колегією суддів не можуть бути враховані.

Як вбачається з матеріалів клопотання ОСОБА_8 офіційно не працює, не має жодних заробітків, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчинення нових кримінальні правопорушень.

Про наявність вказаного ризику також свідчить те, що раніше ОСОБА_8 притягувався до кримінальної відповідальності.

Також, необхідно зазначити про те, що не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому обвинувачується ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду.

Злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 є особливо тяжким, покарання за нього передбачає позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

При цьому, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_8 не має жодної обставини, яка пом`якшує покарання та наявна обставина, яка обтяжує покарання вчинення злочину проти особи похилого віку.

Таким чином, на думку колегії суддів наявний високий ризик ухилення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. До того ж свідки можуть бути повторно допитані за клопотанням учасників процесу.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 знає потерпілих та свідків, тому є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до нього альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Також, ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки будучи раніше судимим на шлях виправлення не став та знову інкримінуються вчинення умисного корисливого злочину.

Необхідно зазначити про те, що у ОСОБА_8 не має достатньо міцних соціальних зв`язків, які є достатнім стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого, оскільки останній не одружений, неповнолітні діти проживають окремо, докази того, що він надає їм допомогу не надав, проживання за батьками гне першкодило йому вчинити корисливий особливо-тякий злочин.

Тобто, ризики, які мали місце на момент обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишаються і на момент продовження даного запобіжного заходу, а тому застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких, як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешту, застава неможливе.

Отже, ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які мали місце та були враховані судом при обранні міри запобіжного заходу та продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати на даний час та не вичерпались і будуть продовжувати мати місце. Можливість настання ризиків безпосередньо залежить від застосування до обвинуваченого, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава.

А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, незаконного впливу на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень а також, те, що ОСОБА_8 , раніше судимий, не працевлаштований, не має сталих джерел доходу, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, колегія суддів вважає доцільним застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, колегією суддів не можуть бути враховані доводи ОСОБА_8 про застосування до нього заходів безпеки, оскільки обов`язок застосування цих заходів покладено на суд з виключних підстав встановлених КПК України, проте з відповідними заявами останній не звертався, переконливих мотивів не навів.

Також, не можуть бути враховані доводи ОСОБА_8 про обговорення його обвинуваченим ОСОБА_9 , оскільки ці доводи повинні бути перевірені під час розгляду справи по суті..

Доводи апеляції щодо відсутності у даному кримінальному провадженні ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими та передчасними, оскільки не досліджені всі матеріали та докази надані стороною обвинуваченого.

Посилання, що суд першої інстанції формально вирішив питання про продовження строку дії запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 , порушив право на ретельний розгляд, судове рішення не мотивоване, в ухвалі суду відсутні обставини, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - свого підтвердження не знаходять, адже, як убачається безпосередньо із ухвали суду, судом мотивоване постановлене рішення, як і зазначено про ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що їх вважає наявними суд.

Враховуючи вищенаведене, суддя при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку із чим посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість ухвали судді, порушення вимог Кримінального процесуального Закону при її винесенні, на переконання колегії суддів, є безпідставними.

Отже, колегія суддів вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого не може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 червня 2024 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 червня 2024 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто по 17 серпня 2024 року(включно), без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4