Справа №:755/7460/24
Провадження №: 1-кп/755/1103/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шахтарськ Донецької обл., громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не працевлаштованого, раніше не судимого, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004149 від 12 грудня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

30 квітня 2024 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0004149 від 12.12.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 травня 2024 року у вказаному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

У судовому засіданні обвинувачений подав клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, мотивуючи його тим, що він повністю визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро кається, примирився з потерпілим та відшкодував йому завдані збитки.

Потерпілий ОСОБА_5 просив задовольнити клопотання, оскільки з обвинуваченим вони примирились, останній відшкодував йому повністю шкоду та просив долучити відповідну заяву про те, що ніяких претензій до обвинуваченого він не має.

Прокурор також не заперечував щодо задоволення клопотання.

Суд, заслухавши клопотання, думку учасників судового засідання, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, а також долученими матеріалами до кримінального провадження, дійшов такого висновку.

З матеріалів вбачається, що 11 грудня 2023 року близько 19 год 23 хв, ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Ford» моделі «Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною проспекту Романа Шухевича від проспекту Степана Бендери в напрямку вул. Братиславської в м. Києві, допустив порушення вимог п.п. 1.5., 2.3 (б), 8.7.3 (е), 8.10, 12.4, 12.9 (б), Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), а саме:

п. 1.5 ПДР України - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 б) ПДР України - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.8.7.3(е) ПДР України - червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух;

п. 8.10 ПДР України - у разі подання світлофором (крім реверсного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10- м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

п. 12.4 - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

п. 12.9 б) - водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 цих Правил.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_3 виразилось в тому, що останній, керуючи технічно справним транспортним засобом «Ford» моделі «Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, рухався проїзною частиною проспекту Романа Шухевича в другій смузі руху від проспекту Степана Бендери в напрямку вул. Братиславська м. Києва, зі швидкістю приблизно 80 км/год. Перевищуючи максимально дозволену швидкість руху, наближаючись до регульованого перехрестя з проспектом Воскресенським, допустив проїзд вказаного перехрестя на червоний сигнал світлофора, продовжуючи рухатися прямо та виїхавши на перехрестя доріг проспекту Степана Бендери та проспекту Воскресенського, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Fiat» моделі «250», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_6 та автомобілем марки «BMW» моделі «X3» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які, рухаючись з права на ліво відносно руху автомобіля «Ford» моделі «Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , мали перевагу в русі, так як здійснювали рух на зелений сигнал світлофору. В подальшому, внаслідок зіткнення, автомобілі «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 «Fiat 250» д.н.з. НОМЕР_2 та «BMW X3» д.н.з. НОМЕР_4 були механічно пошкоджені та водій автомобіля марки «BMW» моделі «X3» д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, що відносяться до середнього ступеня тяжкості.

Водій ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог вказаних пунктів. Тобто, в даній дорожній ситуації з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 вимогам пунктів 8.7.3 (е) та 8.10 ПДР України.

Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння водію ОСОБА_5 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України,якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

При вирішенні клопотання суд враховує те, що ОСОБА_3 є раніше не судимим (згідно вимоги про судимість від 15 грудня 2023 року), обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину (відповідно до ст. 12 КК України), відшкодував потерпілому збитки за завдану шкоду у повному обсязі та примирився з ним, не заперечує проти закриття кримінального провадження у зв`язку з його примиренням з потерпілим.

Крім того, судом встановлено те, що обвинувачений та потерпілий, за вище викладених обставин, дійсно примирилися.

ОСОБА_5 відповідає критеріям потерпілого у кримінально-правовому розумінні, позаяк є особою, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіювалася фізична шкода, тобто право на примирення реалізоване належним суб`єктом у розумінні підходів сформованих ВПВС у справі №439/397/17.

Порушень КПК України, зокрема § 2 - звільнення особи від кримінальної відповідальності, та КК України, які б слугувати передумовою для відмови у задоволенні цього клопотання у судовому засіданні судом не встановлено.

Таким чином, судом встановлено, що це клопотання в повній мірі відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України та закону.

За таких обставин, беручи до уваги вказані правові норми та особу обвинуваченого у їх сукупності, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, враховуючи наявність обставин передбачених ст. 46 КК, а тому останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження - закриттю.

Питання процесуальних витрат урегульовано відповідно до положень Глава 8. Процесуальні витрати КПК України, шляхом їх стягнення з обвинуваченого, у т.ч. з урахуванням того, що Велика Палата Верховного Суду (постанова від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17), зробила висновок про те, що КПК не обмежує процесуальної форми вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком та зазначила, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З наведеного видно, що своїм рішенням Велика Палата Верховного Суду вказала про необхідність вирішення судом питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Однак цей висновок не містить орієнтирів стосовно того, в яких випадках і які саме процесуальні витрати стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито, або з держави.

Проте, в цьому аспекті слід вказати, що Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2024 року в справі № 930/497/23 зауважив, що, згідно з ч. 1 ст. 126 КПК, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Отже, закриття кримінального провадження стосовно особи на нереабілітуючих підставах і застосування більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє від сплати процесуальних витрат.

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ВС забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права (див. п. 28 постанови ВС від 25 травня 2023 року в справі №457/885/22).

Відповідно до ч. 6 ст. 13 зазначеного Закону висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. В ухвалі ВП ВС від 25 травня 2023 року в справі №722/594/22 Велика Палата наголосила, що висновок щодо застосування норми права - це не завжди чітко сформульований висновок у судовому рішенні Касаційного кримінального суду у формі постанови, у тому числі із заголовком «Висновок», це також правове обґрунтування одного чи кількох доводів касаційної скарги сторони кримінального провадження, викладене в судовому рішенні як у формі постанови, так і ухвали, за змістом якого цілком зрозумілою є правова позиція щодо застосування конкретної норми матеріального чи процесуального права.

Як наслідок, такі витрати в цій справі слід стягнути з особи, провадження щодо якої закрито.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Питання про скасування арешту майна суд вирішує відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Керуючись ст. 284, 285, 288, 314 КПК України, ст. 46 КК України, суд

п о с та н о в и в :

клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004149 від 12 грудня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із примиренням винного з потерпілим.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004149 від 12 грудня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - закрити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 18.12.2023 у справі № 755/19410/23 (провадження № 1-кс/755/3997/23) на транспортний засіб марки «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , із позбавленням права розпорядження, користування та відчуження - скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

медичну документацію потерпілого ОСОБА_5 - повернути КНП «КМКЛ ШМД» в м. Києві;

CD диск з відеозаписом пригоди наданий свідком ОСОБА_7 ; CD диск з відеозаписом пригоди зафіксоване відеокамерами мережі «Безпечне місто», які зберігаються у матеріалах кримінального провадження - залишити у матеріалах кримінального провадження;

автомобілі марки «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_1 та марки «BMW X3» д.н.з. НОМЕР_3 , що зберігаються на майданчику тимчасового тримання автомобілів за адресою: АДРЕСА_2 - повернути належним володільцям;

автомобіль марки «Fiat 250», д.н.з. НОМЕР_5 , який передано на зберігання ОСОБА_6 - залишити ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а саме за проведення судово-медичної експертизи № 042-2156-2023 від 27.02.2024 у розмірі 2 672 грн 00 коп.; за проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/111-23/66782-ІТ від 22.01.2024 у розмірі 3 029 грн 12 коп.; за проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/111-23/66762-ІТ від 18.01.2024 у розмірі 3 029 грн 12 коп.; за проведення судової автотехнічної експертизи № 1071 - Е від 08.03.2024 у розмірі 5 300 грн 96 коп., а разом на загальну суму - 14 031 грн 20 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Копію ухвали негайно вручити прокурору, потерпілому та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1