ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/211/24 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1032/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Вимагання
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , -

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч.1 ст. 263 КК України продовжено до 10 травня 2024 року.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, тому у разі призначення покарання останньому у вигляді реального позбавлення волі, може викликати загрозу втечі, а саме переховування від суду, тобто ризик передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

На теперішній час не встановлено всіх осіб, причетних до вчинення вказаного правопорушення, а тому перебуваючи на волі ОСОБА_8 , може й в подальшому з невстановленими особами продовжити кримінальне правопорушення чи вчиняти інші кримінальні правопорушення.

За таких обставин, з метою забезпечення гарантування присутності обвинуваченого під час подальшого провадження, суд дійшов висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не можуть запобігти зазначеним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що стороною обвинувачення не доведено та не обґрунтовано наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Судом не враховано, що разі зміни запобіжного заходу, у своїй військові частині, яка знаходиться в районі, де тривають бойові дії, ОСОБА_8 , принесе більше користі державі знаходячись на передовій, де буде знову постійно наражати своє життя та здоров`я на небезпеку виконуючи завдання із захисту Вітчизни, аніж перебуваючи в умовах слідчого ізолятора або установи виконання покарання, де його життю та здоров`ю нічого не загрожує, і жодної користі для Держави від цього немає.

ОСОБА_8 раніше у розшуку не перебував, до кримінальної відповідальності не притягався, що свідчить про відсутність в нього кримінального досвіду, зв`язків у кримінальному середовищі і досвіду переховування від правоохоронних органів у нього немає. Також, на теперішній час особам призовного віку, до яких відноситься ОСОБА_8 , заборонено перетинати державний кордон України.

Крім того вказує, що стороною обвинувачення на теперішній час, більше ніж за п`ять місяців досудового розслідування, не встановлено всіх осіб, які можуть бути причетними до інкримінованого ОСОБА_8 злочину, має трактуватись як сумнів у тому, чи є взагалі такі особи, бо у фабулі обвинувачення ролі цих осіб та вид їх гіпотетичної співучасті у вказаному злочині не конкретизовані з урахуванням положень ст. 27 Кримінального Кодексу України, тому фактично не визначені.

Також під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою суд, посилаючись на п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України скористався своїм правом не визначати розмір застави у цьому кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 18 КК України про те, посилання суду на наявність вказаних підстав є не обґрунтованим

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Як вбачається з наданих матеріалів провадження та встановлено судом, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч.1 ст. 263 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08.07.2023 року обвинуваченому ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29.08.2023р., продовжений до 08.10.2023р. включно.

02.10.2023 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого до ОСОБА_8 продовжений до 30.11.2023р. включно.

23.11.2023 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого до ОСОБА_8 продовжений на 60 (шістдесят) діб, але не більше ніж до проведення підготовчого судового засідання.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.01.2024 року обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжено строком до 17.03.2024 року.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій.

Так, суд першої інстанції правильно врахував, що ОСОБА_8 є військовослужбовцем та несе службу в районі, де тривають бойові дії, та місцезнаходження військової частини в якій він несе військову службу в будь-який час може змінити місце дислокації, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності.

Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, тому у разі призначення покарання останньому у вигляді реального позбавлення волі, може викликати загрозу втечі, а саме переховування від суду, тобто ризик передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

На теперішній час не встановлено всіх осіб, причетних до вчинення вказаного правопорушення, а тому перебуваючи на волі ОСОБА_8 , на думку сторони обвинувачення, може й в подальшому з невстановленими особами продовжити кримінальне правопорушення чи вчиняти інші кримінальні правопорушення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За таких обставин, посилання захисника на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, зокрема переховування від суду та незаконного впливу на свідків, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Щодо посилання захисника в апеляційній скарзі на дані, які характеризують його особу, і той факт, що він є особою призовного віку, яким заборонено перетинати державний кордон України, суд апеляційної інстанції приймає їх до уваги, проте зазначені обставини не зменшують існування ризиків, оскільки ці обставини існували і на час вчинення кримінальних правопорушень у яких він обвинувачується, та не стали для нього стримуючим фактором, а тому не можуть бути достатніми для спростування наявності ризику переховування його від правосуддя.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, менш суворих запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий - Судді: