У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 000462,

за апеляційними скаргами прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2021 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Захисник ОСОБА_7 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 у зв`язку з недоведеністю вчинення ним даного кримінального правопорушення. Просить повторно дослідити докази відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України.

Прокурор ОСОБА_8 просить вирок скасувати в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років. В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_7 вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що суд першої інстанції замість викладення формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, лише зазначив, у чому ОСОБА_6 обвинувачується органами досудового розслідування. На думку апелянта, у вироку відсутнє формулювання обвинувачення, яке суд визнав доведеним, не зазначено місце, час, спосіб вчинення, наслідки, форму вини і мотиви кримінального правопорушення. Тому вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст. 370 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Звертає увагу на очевидний обвинувальний ухил суду першої інстанції, у зв`язку з чим стороною захисту був заявлений відвід суду, який не був розглянутий судом.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи захисту, що досудове розслідування кримінального провадження проведено не уповноваженими на такі дії особами - слідчими та прокурорами, оскільки стороні захисту не була відкрита постанова про призначення групи прокурорів та доручення щодо призначення слідчого.

Звертає увагу, що постановою слідчого від 18.04.2018 призначена судово-медична експертиза трупу. Судово-медичний експерт у висновку №185 від 20.04.2018 зазначив, що експертиза розпочата 06.03.2018 за постановою слідчого від 18.04.2018, тобто початок проведення експертизи передував її призначенню.

Суд даний факт визнав помилкою експерта при технічному оформленні даного висновку, з чим не можливо погодитись. На думку апелянта, дати проведення додаткових досліджень, що проводились у межах цієї судово-медичної експертизи, свідчать про початок проведення експертизи до 18.04.2018, тобто до моменту її призначення слідчим. Тому даний висновок експерта вважає недопустимим доказом.

Вказує, що жодним доказом,у тому числі висновком судово-медичної експертизи №185 від 20.04.2018, не встановлено час спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, без встановлення якого неможливо встановити наявність складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_6 .

Окрім того, вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на опис лікування, який проходила потерпіла ОСОБА_9 у Миколаївській міській лікарні №5, проте, виходячи з цього опису, з моменту її надходження до лікарні, фактично не проводилось ані діагностики для встановлення точного діагнозу, ані лікування.

На думку захисника, стороною обвинувачення не доведено вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та не надано жодного належного доказу його вини.

Прокурор ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню в частині призначення покарання з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Зазначає, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, судом першої інстанції враховано тяжкість злочину, дані про його особу, негативну характеристику за місцем проживання, відсутність судимостей, а також, обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку. На думку прокурора, суд хоча і послався, але не в повній мірі врахував ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані щодо особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого.

Зазначає, що ОСОБА_6 до затримання не працював, негативно характеризується за місцем проживання, зловживає спиртними напоями, вчинив тяжкий умисний злочин, у стані алкогольного сп`яніння щодо своєї матері похилого віку, що характеризує обвинуваченого, як особу, у якої відсутні будь-які моральні принципи.

Подальша поведінка ОСОБА_6 , фактично повне заперечення своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину та відсутність каяття у вчиненому, свідчить про підвищену суспільну небезпеку вказаної особи та необхідність застосування до нього максимального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

24 лютого 2018 року близько 18:00 год ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де під час конфлікту, що виник на ґрунті неприязних стосунків, маючи намір заподіяти тяжкі тілесні ушкодження своїй матері - потерпілій ОСОБА_9 , діючи умисно, наніс потерпілій не менше 15 ударів ногами і руками в область голови та верхніх і нижніх кінцівок, чим спричинив останній тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, у вигляді синців обличчя, крововиливу в м`які покриви голови, субдуральної гематоми справа вагою 120 г (крововилив під тверду мозкову оболонку), субарахноїдального крововиливу (крововиливи під м`яку мозкову оболонку) майже по всій поверхні мозку, крововиливу в речовину головного мозку, крововиливу в шлуночки мозку, синці верхніх кінцівок, садно лівої гомілки, від яких ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла в Миколаївській міській лікарні №5.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винуватим в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілої та кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 121 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, апеляційну скаргу захисника просив залишити без задоволення.

Потерпіла ОСОБА_10 належним чином повідомлена про дату та час апеляційного розгляду, до суду не з`явилася. ЇЇ неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні вироку, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При ухваленні вироку зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілої, відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим доказам.

На переконання суду, вина ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 суду пояснив, що 24.02.2018 близько 12:00 год відвів свою матір ОСОБА_9 до її рідної сестри ОСОБА_11 (тітки ОСОБА_12 ). У цей день він вжив 200-250 гр горілки. Близько 17:00 год повернувшись за матір`ю, у будинку побачив, що тітка ОСОБА_13 , сидячи на дивані, наносить удари милицями по голові та тулубу матері, яка стояла перед нею на колінах, опершись руками об підлогу. Стверджував, що саме тітка нанесла матері близько 5-6 ударів, спочатку брала обома руками одну милицю, наносила нею удари по голові зверху, в обличчя збоку, потім взяла іншу милицю у дві руки і знову била потерпілу.

Коли прийшли додому, матір хотіла повернутися до тітки, але він їй заборонив. Тому, коли матір намагалася піти, він завдав матері три ляпаси по щоках. Вона впала в коридорі на підлогу та він штовхнув її коліном у ліве плече. Після чого він поклав її на підлогу у хаті та викликав швидку. Коли приїхали лікарі, він їх не пустив, бо мати вже заснула та їх допомога була не потрібна. Коли приїхала поліція, він пояснював, що матері допомога не потрібно, але працівники поліції вибили двері.

Як слідує з протоколу слідчого експерименту від 04.05.2018, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , а також за участю понятих та спеціаліста ОСОБА_14 (судово-медичного експерта), із застосуванням фіксації даної слідчої дії на відеокамеру, підозрюваний ОСОБА_6 показав на місці та розповів про обставини злочину.

Зокрема, ОСОБА_6 вказував, що саме тітка двома милицями била матір - то одним, то іншим, ударів 5 нанесла в область голови та обличчя. В подальшому, коли перебував з матір`ю вдома, він завдав тричі ляпасу по щокам. Надалі мати впала на підлогу, бо він перестав її тримати, і він коліном товкнув потерпілу в ліве плече. Потім він затяг матір з коридору до кімнати, поклав на підлогу та вкрив ковдрою. Коли приїхала швидка, він не відчинив двері, бо мати не хотіла, щоб її оглядали лікарі.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, який в суді заперечував свою вину, колегія суддів вважає доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні умисних тяжких тілесних ушкоджень за обставин, встановлених судом.

Зокрема, щодо доводів захисника про відсутність доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть ОСОБА_9 , колегія суддів зазначає, що ці доводи позбавлені підстав, з огляду на таке.

В суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що обвинувачений є її дядько, якій мешкав з потерпілою ОСОБА_9 . Неодноразово ОСОБА_9 скаржилася, що обвинувачений у стані алкогольного сп`яніння її б`є, вона його боялася та вони часто сварилися. Бабуся була сліпа на одно око, однак ходила самостійно, з палицею. Потерпіла ОСОБА_9 часто ходила сама до своєї сестри - тітки ОСОБА_12 , яка мешкала через один будинок від неї. Останній раз бачила тітку ОСОБА_15 у січні 2018 року, вона була лежачою та не пересувалася. Пояснила, що у тітки ОСОБА_12 була лише одна милиця, за допомогою якої вона вставала з ліжка, могла зробити не більше пару кроків, сама не могла піднятися з ліжка.

Оскільки тітка була немічна, вона не змогла б бити потерпілу, як розповів обвинувачений. Відносини між сестрами були нормальні, бійок між ними не було.

Отже, показання потерпілої ОСОБА_10 спростовують версію обвинуваченого щодо заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій іншою особою, а саме, його тіткою, а також щодо завдання таких тілесних ушкоджень потерпілою собі самостійно, коли та падала на підлогу від ударів, кидалась по кімнаті, билася об шафу.

Судом не встановлено підстав та причин обмовляти обвинуваченого ОСОБА_6 з боку потерпілої.

З пояснень обвинуваченого вбачається, що спочатку він викликав карету швидкої допомоги, але не заперечував, що не відчиняв двері ані медичним працівникам, ані працівникам поліції.

З пояснень свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 (працівників поліції), а також ОСОБА_18 та ОСОБА_19 (медиків швидкої допомоги), зміст яких детально наведений у вироку, вбачається, що прибувши за викликом на місце вчиненого злочину, обвинувачений двері їм не відчинив.

Зокрема, свідок ОСОБА_16 пояснила, що у вікно побачили чоловіка, який сидів на ліжку, опершись руками об стіл, та не реагував на них, було чутно стони. Хтось з присутніх повідомив, що в будинку мати обвинуваченого, який вживає алкоголь. Вони прийняли рішення вибити двері. Зайшовши у будинок, побачили на підлозі бабусю, яка була замотана у ковдру чи килим, одягнута у сорочку, безконтактна, важко дихала. У кімнаті був різкий запах алкоголю. По поведінці обвинуваченого було зрозуміло, що він у стані алкогольного сп`яніння. Коли вони зайшли, обвинувачений так і сидів на ліжку.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що прибувши на місце події, працівники швидкої допомоги повідомили, що в будинку знаходиться бабуся, було чутно стогін. Вони стукали у двері, у вікна, однак їм не відчиняли. Вони вибили двері, у будинку на полу в сорочці лежала бабуся, у неї було розбито обличчя, ніс чи губа, синець навколо ока, на лобі шишка велика та засохла кров, були і застарілі і нові синці, вона нічого пояснити не могла. Бабусю переклали у карету швидкої допомоги.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що на місце злочину карета швидкої допомоги приїхала за викликом про те, що потерпіла погано себе почуває. Проте, двері у будинок їм не відчиняли, а тому вони викликали поліцію, яка по приїзду вибила двері. У будинку було темно, бабуся лежала без свідомості на полу, її руки були в гематомах, чисельні синці та гематоми на обличчі. Обвинувачений у стані алкогольного сп`яніння сидів на дивані та ніяк не реагував, бабусю на швидкій забрали у лікарню.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що на час пригоди працювала лікарем швидкої допомоги, коли приїхали за викликом за місцем мешкання обвинуваченого разом із санітаркою ОСОБА_18 , двері будинку ніхто не відчиняв, а тому викликали поліцію. Знала родину обвинуваченого, оскільки не перший раз приїздили за викликом для допомоги потерпілій, також відомо, що обвинувачений зловживає спиртними напоями. Зайшовши у будинок, побачила бабусю, яка лежала на підлозі на ковдрі, одяг на ній був піднятий, ніби її тягли. Ознак життя потерпіла не подавала, синці були по тілу, на руках, набряклість під очима. Через сильну синюшність на руках, шляхом візуального огляду, вона подумала, що у бабусі поломані руки. Обвинувачений був у стані алкогольного сп`яніння.

Проаналізувавши показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав вважати ці показання неправдивими, про що зазначає апелянт. Свідки надали пояснення в суді, їх показання послідовні та узгоджені.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування проведено ряд судово-медичних експертиз, які встановили характер спричинених тілесних ушкоджень потерпілій, їх локалізацію та механізм заподіяння.

Відповідно висновку судово-медичної експертизи №185 від 20.04.2018, смерть ОСОБА_9 , 1930 року народження, настала в результаті закритої черепно-мозкової травми: численні синці обличчя, крововиливи в м`які тканини голови, субдуральна гематома праворуч вагою 120 гр (крововилив під тверду мозкову оболонку), субарахноїдальні крововиливи (крововиливи під м`яку мозкову оболонку) майже всієї поверхні мозку, крововиливи у речовину головного мозку, крововиливи в шлуночки мозку, синці верхніх кінцівок, садна лівої гомілки, ускладнене набряком-набуханням речовини головного мозку, дрібно-осередковою пневмонією, що підтверджується результатами дослідження трупа, а також даними судово-гістологічного дослідження внутрішніх органів.

При дослідженні трупа виявлені наступні ушкодження: численні синці обличчя, крововиливи в м`які тканини голови, субдуральна гематома праворуч вагою 120 гр (крововилив під тверду мозкову оболонку), субарахноїдальні крововиливи (крововиливи під м`яку мозкову оболонку) майже всієї поверхні мозку, крововиливи у речовину головного мозку, крововиливи в шлуночки мозку, синці верхніх кінцівок, садна лівої гомілки. Тілесні ушкодження утворені за життя та могли утворитися від дії тупих твердих предметів, за механізмом удару, ймовірно у строк, вказаний в ухвалі суду. Не виключено їх утворення під час ударів руками, ногами тощо.

Ушкодження в області голови носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Інші тілесні ушкодження носять ознаки легких тілесних ушкоджень. Між отриманими тілесними ушкодженнями та настанням смерті є прямий причинний зв`язок.

Після спричинення тілесних ушкоджень здійснення яких-небудь цілеспрямованих дій потерпілою малоймовірно. На момент вчинення тілесних ушкоджень потерпіла могла знаходитись у різних положеннях по відношенню до нападника.

Ушкодження в області верхніх кінцівок могли утворитися в момент прикривання руками голови при спричиненні ударних дій. Утворення вищевказаних тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту малоймовірно. При судово-токсикологічному дослідженні крові трупу ОСОБА_9 етиловий спирт не виявлений (а.с. 19-21).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, після проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного, на підставі постанови слідчого призначено проведення додаткової судово-медичної експертизи та експерту поставлено додаткове питання, чи можливо утворення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 за обставин, вказаних підозрюваним при проведенні слідчого експерименту.

Відповідно висновку додаткової судово-медичної експертизи №185 від 29.05.2018, проведеною експертом ОСОБА_14 , який був учасником слідчого експерименту, експерт дійшов аналогічного висновку щодо причини смерті смерті ОСОБА_9 .

Враховуючи характер та особливості тілесних ушкоджень виявлених при дослідженні трупу, за висновком експертизи, в область голови було нанесено не менше 10-ти травматичних дій. В область верхніх та нижніх кінцівок було нанесено не менше 5-ти травматичних дій.

Утворення тілесних ушкоджень із урахуванням слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_20 за обставин, зазначених підозрюваним малоймовірно (а.с. 35-37).

У суді першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_14 підтвердив проведені ним висновки судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 та додаткової судово-медичної експертизи. Пояснив, що у ході слідчого експерименту із обвинуваченим ОСОБА_6 , останній пояснював про спричинення тілесних ушкоджень потерпілій іншою особою за допомогою нанесення ударів милицею.

З урахуванням цих пояснень експерт дійшов висновку, що утворення тілесних ушкоджень у потерпілої, із урахуванням даних слідчого експерименту за участю ОСОБА_20 за зазначеними ним обставинами, виключає таку можливість, оскільки такі тілесні ушкодження, які були виявлені у потерпілої, не могли утворитися при нанесенні ударів їй милицею за обставин, вказаних обвинуваченим.

Проаналізувавши висновки зазначених експертиз та пояснення експерта ОСОБА_14 , колегія суддів зазначає, що вказані висновки судово-медичних експертиз доводять вину ОСОБА_20 у вчинені тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілої, за встановлених судом першої інстанції обставин.

Всупереч доводам апелянта, відсутні підстави вважати, що смерть потерпілої настала не внаслідок спричинених їй тілесних ушкоджень, а внаслідок ненадання належної медичної допомоги. Ці доводи спростовано висновками судово-медичної експертизи № 185, а також висновком комісійної судово-медичної експертизи № 41-К від 04.06.2018 (а.с. 40-48), відповідно до якого лікування ОСОБА_9 лікарями міської лікарні №5 з урахуванням діагностичних даних, що малися на той момент, проводилося правильно, відповідно до чинних нормативних документів. Недообстеження хворої, що мало місце (КТ-дослідження головного мозку) обумовлено не тактикою лікарів, а неможливістю проведення цього виду дослідження при наявних умовах. Важкість стану хворої було обумовлено наявністю внутрішньочерепних крововиливів на тілі різко вираженого стенозуючого атеросклерозу мозкових артерій. Наявність у ОСОБА_9 фонового захворювання ішемічної хвороби серця у вигляді різко вираженого стенозуючого кардіо-та коронасклероза було абсолютним протипоказанням для проведення будь-яких лікарських маніпуляцій (операцій).

Колегія суддів не погоджується з доводами захисника про невідповідність вироку суду першої інстанції за змістом та формою вимогам кримінального процесуального закону. Так, згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення. На думку колегії суддів, зазначені вимоги кримінального процесуального закону дотримані судом першої інстанції.

Доводи захисника щодо неналежного розгляду її клопотання про відвід суду є необґрунтованими, оскільки, згідно журналу судових засідань, будь-яких заяв про відвід захисником заявлено не було, а лише міститься вислів щодо сумнівів у неупередженості суду.

Щодо доводів захисника про те, що досудове розслідування проведено не уповноваженими особами, слідчими та прокурорами, оскільки стороні захисту не була відкрита постанова про призначення групи прокурорів та доручення щодо призначення слідчого, суд зазначає, що ці доводи позбавлені підстав, з огляду на таке.

Відповідно до витягу з ЄРДР №000462, органом досудового розслідування визначено Корабельний відділ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

Згідно дорученню начальника СВ Корабельного відділу ГУНП в Миколаївській області від 06.03.2018, проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні доручено слідчим СВ Корабельного відділу ГУНП в Миколаївській області: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 .

Відповідно до постанови про призначення групи прокурорів від 07.03.2018, проведення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні доручено прокурорам ОСОБА_30 та ОСОБА_31 .

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в рамках даного кримінального провадження процесуальні дії здійснювалися вищезазначеними працівниками поліції та прокуратури, які є уповноваженими на те особами. Постанова про призначення групи прокурорів та доручення про проведення досудового розслідування не є доказами у кримінальному провадженні. Отже, посилання захисника на невідкриття зазначених процесуальних документів є безпідставним.

Колегія суддів не погоджується з доводами захисника про визнання неналежним доказом у кримінальному провадженні висновку судово-медичної експертизи. Так, у постанові про призначення судово-медичної експертизи від 18.04.2018 слідчим зазначено в обставинах справи про факт заподіяння обвинуваченим потерпілій тілесних ушкоджень 24.02.2018 та що 06.03.2018 потерпіла померла в Миколаївській міській лікарні №5.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 185 від 20.04.2018 експертизу розпочато 06.03.2018, закінчено - 20.04.2018. В обставинах справи експерт вказав, що з постанови слідує, що 06.03.2018 за адресою Миколаївської міської лікарні №5 виявлений труп ОСОБА_9 . Цим же висновком встановлено час смерті ОСОБА_9 - 06.03.2018 о 03:00 год.

Зазначення експертом дати початку експертизи раніше, ніж постанова слідчого, суд першої інстанції обґрунтовано визнав як помилку експерта при технічному оформленні даного висновку.

Слідчий експеримент за участю обвинуваченого проведений також за участю судово-медичного експерта ОСОБА_14 , під час якого експертом були поставлені обвинуваченому детальні та послідовні питання з приводу обставин та характеру нанесення потерпілій ударів іншою особою (за версією обвинуваченого, - його тіткою), у тому числі милицями, щодо кількості нанесених ударів, їх локалізації та сили, а ОСОБА_6 розповів та показав за допомогою статиста характер їх нанесення. Висновок додаткової судово-медичної експертизи № 185 від 29.05.2018 був наданий експертом з урахуванням даних слідчого експерименту.

Таким чином, жодних даних, які б свідчили про необґрунтованість зазначених судово-медичних висновків № 185 від 20.04.2018 та від 29.05.2018, або таких, які б викликали сумніви в їх правильності, матеріали справи не містять. Висновки проведених експертиз є належним чином мотивовані, аргументовані та науково обґрунтовані, надані в межах компетенції експерта, порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертиз, судом не встановлено.

Оцінюючи досліджені судом першої інстанції докази, всупереч доводам захисника, колегія суддів вважає, що всі досліджені докази, на які послався суд першої інстанції в обґрунтування оскаржуваного рішення, є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, та достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом.

За такого, колегія суддів, оцінюючи у сукупності пояснення обвинуваченого, потерпілої, експерта, свідків, письмові докази, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими, вважає правильними висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності.

Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом».

Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, дослідивши докази та надавши їм належну оцінку, в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілої.

На думку колегії суддів, вина обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом.

Судом апеляційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою скасування оскаржуваного вироку, про що просить захисник.

Що стосується наведених прокурором доводів про призначення обвинуваченому занадто м`якого покарання, то вони позбавлені підстав з огляду на таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом дотримані.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, вчиненим проти життя та здоров`я особи, внаслідок якого настала смерть потерпілої.

Також враховано дані про особу винного, який раніше не судимий, є особою пенсійного віку, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, у стані сп`яніння агресивно поводив себе по відношенню до своєї матері ОСОБА_9 , з якою періодично влаштовував сварки.

Окрім того, суд врахував конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки у вигляді смерті потерпілої, яка є матір`ю обвинуваченого, та поведінку обвинуваченого, який не усвідомив наслідки своєї протиправної поведінки, після вчиненого злочину не надав жодної допомоги потерпілій, перешкоджав виявленню злочину співробітниками поліції та наданню допомоги матері.

Також судом враховано думку потерпілої ОСОБА_10 щодо призначення обвинуваченому суворого покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання, не встановлено. покарання.

Обставинами, які обтяжують покарання, судом визнано вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, та щодо особи похилого віку.

Покарання за ч. 2 ст. 121 КК України призначено в межах санкції зазначеної статті, та у розмірі, наближеному до максимального, у виді позбавлення волі строком на 9 років.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 призначив покарання відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів зазначає, що відсутні підстави вважати призначене покарання занадто м`яким, як зазначено прокурором, а доводи, на які посилається прокурор, враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому.

Вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг захисника та прокурора не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2021 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_32