ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1568/24 Справа № 199/753/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 лютого 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002416, щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Новоархангельська Кіровоградської області, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 лютого 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, вчиненому за наступних обставин.

ОСОБА_7 , проходячи військову службу на посаді командира роти безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «капітан», будучи особою, яка керує транспортним засобом, діючи з кримінальною протиправною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, порушуючи вимоги п.п. 18.1, 18.4 ПДР України, 17 грудня 2022 року приблизно о 17.35 год., керуючи технічно справним транспортним засобом «VOLKSWAGEN Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_2 (німецька реєстрація), рухався по вологому асфальтобетонному покриттю проїзної частини пр.Слобожанського м.Дніпра від вул.Калинової у напрямку пр.Мануйлівського, при цьому на передньому пасажирському сидінні вказаного автомобілю перебував пасажир ОСОБА_9 .

Під час руху по вищевказаній проїзній частині пр.Слобожанського, яка має по чотири смуги для руху у кожному напрямку, водій ОСОБА_7 в зазначений день та час, порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи кримінально - протиправну недбалість, діючи необережно, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, маючи об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, а також своєчасно реагувати на її зміни, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.38.1 «пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.3 «зебра», розташованого в районі буд. АДРЕСА_2 , не переконався у відсутності на пішохідному переході пішоходів, а саме: пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину справа наліво за напрямком його руху, не вжив заходів до зменшення швидкості, а в разі потреби зупинитися, для надання їй дороги, та продовживши рух, вчинив на неї наїзд.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2-го ступеню, гострої епідуральної гематоми в лобній ділянці зліва з переходом на основу черепа, синця в лівій параорбітальній ділянці, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що суд допустив порушення вимог ст. 349 КПК України, не пересвідчився, чи дійсно обвинувачений визнає свою винуватість та не заперечує фактичних обставин провадження, чи правильно він розуміє їх зміст. Вказує, що судом було викладене обвинувачення без дотримання вимог ст. 374 КПК України. Зазначає, що обвинуваченому не було роз`яснено право на захист. Звертає увагу, що надані обвинуваченим показання по своїй суті суперечать фактичним обставинам, які суд визнав доведеними. Вказує, що відповідно до обвинувального акту обвинувачений вчинив інкриміноване йому правопорушення 12 грудня 2022 року, тоді як ДТП відбулось 17 грудня 2022 року. Зазначає, що відповідно до формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, наслідки злочину у виді тяжких тілесних ушкоджень настали внаслідок ДТП, а не дій обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив вирок суду залишити без зміни.

Потерпіла ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату та час розгляду провадження, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися в апеляційній скарзі, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком районного суду.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Із технічного носія інформації судового засідання суду першої інстанції та з журналу судового засідання від 29 лютого 2024 року слідує, що головуючою суддею було виконано вимоги процесуального закону щодо порядку дослідження доказів, передбаченого ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому суд з`ясовував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, зокрема обвинуваченому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Головуюча не просто озвучила зміст положень вказаної частини закону, а й неодноразово роз`яснила, що у разі такого судового розгляду учасники судового провадження зможуть оскаржити судове рішення лише в частині призначеного ОСОБА_7 покарання. Обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що розуміє наслідки такого розгляду кримінального провадження та просив здійснити його саме в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження усіх доказів у провадженні.

При цьому суд першої інстанції допитав ОСОБА_7 , який визнав та підтвердив вчинення ним кримінального правопорушення за обставин, вказаних в обвинувальному акті, не заперечуючи того, що він під час руху по проїзній частині пр.Слобожанського, яка має по чотири смуги для руху у кожному напрямку, діючи необережно, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, маючи об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, а також своєчасно реагувати на її зміни, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.38.1 «пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.3 «зебра», розташованого в районі буд. АДРЕСА_2 , не переконався у відсутності на пішохідному переході пішоходів, не вжив заходів до зменшення швидкості, а в разі потреби зупинитися, для надання дороги, та продовживши рух, вчинив наїзд на потерпілу ОСОБА_10 .

Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо порушення судом першої інстанції вимог ч. 3 ст. 349 КПК України є безпідставними.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження відбувся 29 лютого 2024 року із дотриманням вимог ст. 318 КПК України, одразу після підготовчого судового засідання, проведеного того ж дня, що не заборонено процесуальним законом. При цьому, судом були виконані вимоги ст.ст. 314, 317 КПК України, вирішені усі питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду. Цією ж ухвалою від 29 лютого 2024 року було завершено підготовку до судового розгляду вказаного кримінального провадження та постановлено ухвалу про призначення судового розгляду в той же день на 10.30 год. в межах строку, визначеного ст. 316 КПК України, не пізніше десяти днів після постановлення ухвали про його призначення. При цьому, після призначення справи до судового розгляду учасники судового провадження не заявляли клопотань про надання їм можливості ознайомитися з матеріалами кримінального провадження. Жоден із учасників судового розгляду, зокрема обвинувачений ОСОБА_7 , не заперечували проти здійснення судового розгляду того ж дня і будь-яких клопотань чи заяв щодо відкладення судового розгляду на іншу дату чи залучення адвоката вони не заявляли. Не вказували вони і про будь-які інші обставини, які б перешкоджали проведенню судового розгляду 29 лютого 2024 року, одразу після підготовчого судового засідання.

Твердження захисника про порушення права на захист ОСОБА_7 під час розгляду провадження у суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження матеріалами провадження.

Так, з частин 1, 2 статті 20 КПК України слідує, що підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

Статтею 59 Конституції України визначено право кожного на професійну правничу допомогу.

Забезпечення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і виправданого у кримінальному провадженні - одна з найважливіших гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина, закріплених ст. 59, ч. 2 ст.63, п. 5 ч. 3 ст. 129 Конституції України та міжнародними актами, які становлять національне законодавство щодо прав людини і основоположних свобод (ст. 11 Загальної декларації прав людини; ч. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права; ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово підкреслював, що сумлінне забезпечення здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, є обов`язком держави. Адекватний захист обвинуваченого як у суді першої інстанції, так і в суді вищої інстанції має вирішальне значення для справедливості у системі кримінального судочинства.

Як слідує з журналів судових засідань від 29 лютого 2024 року обвинуваченому неодноразово було роз`яснено його права, передбачені КПК України, у тому числі право користуватися правовою допомогою захисника, разом з тим останній жодних клопотань про залучення захисника не заявив. При цьому, в матеріалах провадження наявна заява обвинуваченого, засвідчена його підписом, про відсутність в нього потреби у послугах захисника та розписка про отримання ним пам`ятки про права та обов`язки.

Крім того, в даному кримінальному провадженні відсутні встановлені ст. 52 КПК України випадки, коли участь захисника є обов`язковою.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції не вбачає допущення судом першої інстанції порушень вимог КПК України, у тому числі права на захист обвинуваченого, а тому доводи захисника є необгрунтованими.

Всупереч доводам захисника в апеляційній скарзі оскаржуваний вирок суду відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не встановлено процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин встановлених у вироку суду. Обвинувачений не заперечував таких обставин і під час апеляційного перегляду.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог статей 10, 22 КПК України та врахував практику Європейського суду з прав людини, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.

Враховуючи зазначене апеляційний суд підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції не знаходить.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4