ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/3347/24

Провадження № 11-сс/4820/240/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянула у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2024 року у кримінальному провадженні №0000632, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 травня 2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Канібадам Республіки Таджикистан, громадянина Таджикистану, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 152 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені слідчим суддею обставини

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Кам`янець-Подільського РУП ГУ НП в Хмельницькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного 12 травня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000632 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.05.2024, біля 00.00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні кімнати власного житлового будинку АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння - посягання на статеву недоторканність іншої людини, з якою він перебуває у сімейних відносинах, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, перебуваючи на дивані у кімнаті житлового будинку, проти волі рідної доньки - неповнолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із застосуванням фізичної сили, що виразилось в утримуванні своїми руками за її руки, здійснив в подальшому непристойні дотики руками до її грудей та статевих органів, після чого зняв з неї одяг, оголив її та свої статеві органи, силоміць повалив неповнолітню на диван, ігноруючи її волю, шляхом притискання вагою власного тіла ліг на неї на ліжку, де перебуваючи у положенні лежачи вчинив із неповнолітньою донькою ОСОБА_8 дії сексуального характеру, які полягали у вагінальному проникненні в її тіло з використанням геніталій (статевого члена), таким чином її зґвалтував.

У вчиненні зазначеного правопорушення підозрюється ОСОБА_7 , який 12 травня 2024 року затриманий та 13 травня 2024 року його оголошено підозру за ч.3 ст.152 КК України.

За вказаним кримінальним провадженням на розгляд слідчого судді Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області надійшло клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2024 року клопотання слідчого задоволено та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк по 10 липня 2024 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 01 травня 2024 року, постановити нову ухвалу, якою обрати стосовно ОСОБА_7 інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню із наступних підстав.

Вказує, що сторона обвинувачення не надала доказів того, що підозрюваний ОСОБА_7 буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому посилання в мотивувальній частині ухвали слідчого судді, що прокурор довів наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України є голослівним.

На думку сторони захисту, слідчий суддя виходив тільки з тяжкості вчиненого діяння, при цьому не врахував наявність у підозрюваного постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, що в нього на утриманні знаходиться неповнолітні діти, за якими потрібний догляд, так як мати перебуває на заробітках за межами України, що після вчинення кримінального правопорушення він не намагався покинути місце свого проживання та переховуватися, а навпаки сприяв розкриттю злочину та встановленню фактичних обставин даної події.

Також суд не звернув увагу на те, що стороною обвинувачення надано як основний доказ - довідку гінеколога ОСОБА_9 , що пошкоджень зовнішніх статевих органів у потерпілої не виявлено, цілісність дівочої пліви не пошкоджена.

Крім того, слідчий суддя підчас проведення судового засідання, не звернув увагу на доводи сторони захисту, що докази надані обвинуваченням є суперечливими і відповідно недостовірними, оскільки покази свідків (сестер потерпілої) є надуманими, так як вони перебувають з підозрюваним в неприязних відносинах, через надмірний вплив тещі ОСОБА_7 . ОСОБА_10 .

Позиції учасників судового провадження

Підозрюваний ОСОБА_7 був належним чином повідомлений про місце, день та час розгляду апеляційної скарги його захисника через начальника ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор», з клопотанням про участь в апеляційному розгляді не звертався, в апеляційній скарзі захисника не порушується питання про погіршення його становища, його участь у апеляційному розгляді не є обов`язковою, у зв`язку з чим колегія суддів, з`ясувавши думку присутніх учасників провадження, прийняла рішення про проведення апеляційного розгляду у відсутність підозрюваного, відповідно до вимог ч.4 ст.401, ч.4 ст.405, 422 КПК України, з урахуванням також позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.10.2023, у справі №211/111/22, провадження №51-3720км23.

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, просив застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, враховуючи те, що прокурором не надано жодного допустимого доказу на підтвердження наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також заявлених у клопотанні ризиків, які були би підставами для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Прокурор не визнала апеляційних вимог, вважала ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, зазначивши, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, ознайомившись з судовим матеріалом та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог частини 1 статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 оскаржує наявність ризиків для застосування щодо нього саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також обґрунтованість підозри за статтею 152 КК України.

Відповідно до вимог ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити вище перелічені дії.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 .

Так, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , відповідно до вимог статей 193, 194 КПК України вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого та додані до клопотання докази, і дійшов вмотивованого висновку, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать як про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 152 КК України, а також підтверджують існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК Кодексу, зазначених слідчим в клопотанні.

У колегії суддів не виникає сумнівів щодо висновків слідчого судді про обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення з боку органу досудового розслідування, оскільки існує інформація, що він міг вчинити інкриміноване правопорушення, про що свідчать матеріали кримінального провадження, додані до клопотання слідчого,обґрунтованість підозри доведена прокурором під час розгляду клопотання та проаналізована слідчим суддею.

У відповідності до частини 5 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Норми кримінального процесуального закону не містять визначення поняття «обґрунтованої підозри», тому колегією суддів враховується практика Європейського суду з прав людини з питання визначення поняття «обґрунтованої підозри» (по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria)), відповідно до якої слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення».

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення ЄСПЛ «Фокс, Кембел і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

При вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри з метою застосування заходу забезпечення кримінального провадження, оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а лише для визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоби виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати вже суд під час розгляду кримінального провадження за суттю.

Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Така інформація щодо ОСОБА_7 в матеріалах справи існує та доведена прокурором, тож обґрунтованість підозри для поточної стадії досудового розслідування є достатньою для можливості застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу.

З викладених вище підстав, колегія суддів вважає апеляційні доводи захисника підозрюваного ОСОБА_7 щодо відсутності обґрунтованої підозри безпідставними, що стосується доводів апеляції про недостовірність доказів - показань свідків (сестер потерпілої), так як вони перебувають з підозрюваним в неприязних відносинах, оцінки довідки гінеколога, то колегія суддів зазначає, що оцінку доказам буде надавати суд під час розгляду цього провадження по суті.

Стосовно існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, то приймаючи рішення за клопотанням слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя з урахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , а саме у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, обставин його вчинення та обставин, передбачених ст.178 КК України, даних про особу підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні четверо неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, дійшов висновку, що існують ризики, що підозрюваний ОСОБА_7 може: переховуватись від органів досудового слідства або виїхати за межі України з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, оскільки підозрюється у вчинені особливо тяжкого злочину, впливати на свідків кримінального провадження та неповнолітню потерпілу, з метою покращення свого становища, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеним ризикам, що саме винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Таким чином, слідчий суддя, приймаючи рішення про обрання стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановив як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, так і існування ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 статті 177 КПК Кодексу, зазначених у клопотанні слідчого, які знайшли своє підтвердження як під час розгляду слідчим суддею клопотання слідчого, так і в ході апеляційного розгляду.

З огляду на наведене, у колегії суддів є достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які визнані слідчим суддею доведеними.

З урахуванням наведених обставин, вимог статті 178 КПК України, колегія суддів вважає, що через суворість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання винним, є обґрунтовані підстави вважати, що існують не абстрактні, а конкретні ризики, передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, підозрюваний має реальну можливість здійснити ці дії у даному кримінальному провадженні в майбутньому, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюваний є громадянином іншої держави, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину; може незаконно впливати на свідків та неповнолітню потерпілу у цьому кримінальному провадженні , яка є його донькою, з метою схиляння до дачі ними показань на свою користь або відмови від дачі показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності або ж її пом`якшення; крім того у підозрюваного відсутнє постійне джерело доходу, він офіційно не працює, а тому неможливо застосувати менш суворий запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, задля забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання наявним ризикам.

Доводи сторони захисту, що слідчий суддя виходив тільки з тяжкості вчиненого діяння, при цьому не врахував наявність у підозрюваного постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, що в нього на утриманні знаходиться неповнолітні діти, не заслуговують на увагу, оскільки вищезазначене було враховано слідчим суддею та, за встановлених обставин, не є достатнім для обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

За таких обставин, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого особливо тяжкого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які знайшли підтвердження під час розгляду клопотання слідчого, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість застосування слідчим суддею до ОСОБА_7 найбільш обтяжливого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Викладене в свою чергу, унеможливлює задоволення апеляційних вимог захисника підозрюваного про обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у скоєні особливо тяжкого злочину, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового стану підозрюваного, даних про його особу, наявних ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які знайшли своє підтвердження як під час розгляду клопотання слідчого, так і в ході апеляційного розгляду, більш м`який запобіжний захід не може запобігти наявним ризикам, не встановлені стримуючі чинники, які б дійсно могли у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на переховування від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від можливого покарання та незаконного впливу на свідків та неповнолітню потерпілу з метою покращення свого становища, у скоєнні якого він підозрюється.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 і виключити ризики, пов`язані зі звільненням з-під варти.

З урахуванням наданих матеріалів справи і встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а висновок про неможливість застосування іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, правильним, обмеження його права на свободу у цьому випадку є виправданим і необхідним, через неможливість у жодний інший спосіб запобігти втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні вимоги сторони захисту є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3