Справа № 303/3133/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/257/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року у м.Львові.

Колегія суддів Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційні скарги начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , із доповненнями захисника ОСОБА_10 , представників потерпілої ОСОБА_11 - адвокатів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_14 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

представника потерпілої ОСОБА_13 ,

захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України, та призначено йому покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 06 січня 2018 року.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 , суму матеріального відшкодування у вигляді витрат на поховання в розмірі 34 106 гривень 38 копійок та суму морального відшкодування в розмірі 3 000 000 гривень. У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

За вироком суду, 05 січня 2018 року, о 23 годині 46 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в під`їзді АДРЕСА_1 , на сходовій клітці другого поверху вказаного будинку, діючи умисно, нехтуючи загальнолюдськими цінностями, з метою вбивства на ґрунті неприязних стосунків через ревнощі, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті за допомогою невстановленого під час досудового розслідування колюче - ріжучого предмету, наніс потерпілому ОСОБА_16 не менше 21-го колото - різаного удару в життєво важливі органи.

Своїми діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_16 тілесні ушкодження у вигляді: колото - різаної рани шиї з пошкодженням магістральних кровоносних судин, проникаючого поранення грудної клітки на рівні п`ятого міжреберя, дещо зліва по середньо-ключичній лінії, в третьому міжреберї зліва по середньо-лопатковій лінії та третьому міжреберї, дещо зліва по середньо-ключичній лінії, пошкоджень по ходу ранових каналів, тканини та кровоносних судин лівої легені крововилив в плеврі та міжреберні м`язи, лівобічного гемотораксу, колото-різаної рани в тім`яній ділянці голови, чола зліва, верхньої повіки правого ока, правої щоки, вздовж задньої поверхні шиї, у підключичній ділянці зліва, рани на поверхні другого та третього пальців правої кісті, що небезпечні в момент їх спричинення, які належать до тяжких тілесних ушкоджень, від яких ОСОБА_16 помер на місці події.

Спричинені ОСОБА_7 тілесні ушкодження, зокрема проникаючі поранення грудної клітки з пошкодженням лівої легені, колото - різані поранення шиї з пошкодженням магістральних кровоносних судин, що проявилось масивною зовнішньою та внутрішньою крововтратою в ліву плевральну порожнину, з розвитком травматичного та гіповолемічного шоку, стало безпосередньою причиною настання смерті потерпілого ОСОБА_16 та перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку.

На даний вирок суду начальник Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , захисники обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , представники потерпілої ОСОБА_11 - адвокати ОСОБА_12 та ОСОБА_13 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить змінити оскаржуваний вирок в частині перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 та визнати останнього винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі.

На підтримку своїх апеляційних вимог прокурор покликається, що місцевий суд неправомірно перекваліфікував дії ОСОБА_7 з п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 115 КК України.

Вказує, що поза увагою суду залишилися показання судово-медичного експерта ОСОБА_17 , згідно яких обвинувачений завдав потерпілому ОСОБА_16 21 пошкодження гостро-колюче-ріжучим предметом типу ножа в область голови, шиї, грудної клітки; удари були спричинені прижиттєво, що призвело до триваючих фізичних страждань потерпілого, що свідчить про вчинення умисного вбивства з особливою жорстокістю.

Звертає увагу, що вбивство відбувалось у під`їзді будинку біля квартири, де проживав потерпілий. З показів його матері ОСОБА_11 вбачається, що вона добре пам`ятає обставини, за яких вбили її сина. Наведене свідчить, що ОСОБА_7 усвідомлював, що своїми діями завдає потерпілим особливих психічних та моральних страждань.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , просять оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення скоєно ним.

Свої апеляційні вимоги мотивують тим, що викладені у судовому рішенні висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Вказують, що сторона захисту заявляла клопотання про визнання недопустимим доказом висновок експерта №19/10-1/60-СЕ/18 від 5 квітня 2018 року, однак місцевий суд у вироку не навів мотивів, чому вважає таке клопотання необґрунтованим. При цьому, місцевий суд не взяв до уваги показань свідка ОСОБА_18 , який повідомив, що огляд слідчим автомобіля проводився через два, можливо, три дні після вбивства, протокол не складали, незалежні поняті не залучались. При вилученні килимка присутній експерт, візуально оглянувши килимок, повідомив, що на ньому нічого немає. Арешт на тимчасово вилучений килимок накладений не був.

Наголошують, що протокол освідування ОСОБА_7 складений не був, а тому висновок експерта № 34/2018 від 6 січня 2018 року є недопустимим доказом відповідно до ст. 86 КПК України. Крім того, було грубо порушене право ОСОБА_7 на захист.

Покликаються, що свідок ОСОБА_19 є рідною тіткою вбитого ОСОБА_16 та сестрою потерпілої ОСОБА_11 , а тому є зацікавленою в результатах розгляду справи. Вважають, що протокол пред`явлення особи до впізнання від 6 січня 2018 року є недопустимим доказом, з огляду на те, що у засобах масової інформації на час проведення слідчої дії з впізнання активно обговорювалось питання затримання ОСОБА_7 за скоєння даного злочину, а тому існує ймовірність, що ОСОБА_19 при впізнанні, яке було проведено 6 січня 2018 року, усвідомлено впізнавала заздалегідь відому їй особу ОСОБА_7 .

Вважають недопустимим доказом є протоколи перегляду відеозапису, згідно з яким свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та потерпіла ОСОБА_16 впізнали ОСОБА_7 в особі, яка проходить по вул. Петефі-Демітрова. Зокрема, свідки впізнавали на вказаному відеозаписі не ОСОБА_7 , а особу, яка за тілобудовою і ходою має ознаки схожості з ОСОБА_7 . При цьому слідством не вжито жодних заходів для ідентифікації особи, яка зафіксована на відеозаписі. Також звертають увагу на неправдивість показань потерпілої.

Крім того, вказують на безпідставність врахування сімейного стану обвинуваченого як обтяжуючої обставини. При цьому, суд не взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що ОСОБА_7 співпрацював зі слідством, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, а свідок ОСОБА_24 повідомила, що він є спокійною та урівноваженою людиною.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_12 в інтересах потерпілої ОСОБА_11 просить вирок Мукачівського міськрайонного суду від 18 жовтня 2019 року в частині кваліфікації дій та призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що викладені у судовому рішенні висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема, вважає, що місцевим судом безпідставно визнано недопустимим доказом протокол отримання зразків для експертизи (освідування особи) від 6 січня 2018 року та висновок експерта №19/10-1/58-СЕ/18 віл 4 квітня 2018 року, відповідно до якого у піднігтьовому вмісті правої та лівої рук ОСОБА_7 виявлено кров людини і клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки. Зазначає, що у матеріалах кримінального провадження відсутня відмова ОСОБА_7 на відібрання біологічних зразків, тобто відсутнє порушення вимог ч. 3 ст. 245 КПК України при відібранні таких. Крім того, суд безпідставно дійшов висновку про порушення права ОСОБА_7 на захист, оскільки останньому було призначено захисника ОСОБА_25 , жодних скарг від обвинуваченого у порядку ст. 206 КПК України не надходило.

Вважає безпідставним здійснення судом перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки потерпілому було спричинено не менше 21 пошкодження та всі вони були прижиттєвими; від спричинення кожного з них ОСОБА_16 відчував біль і, як наслідок, помер від масивної крововтрати. При цьому жодних даних про опір ні у висновку, ні у показаннях експерта вказано не було. До того ж, покликання на опір з боку потерпілого спростовується висновком експерта, оскільки після першого отриманого удару, який був проникаючим, ОСОБА_16 отримав больовий шок, а кожен наступний удар позбавляв його можливості чинити будь-який опір. Кількість спричинених ушкоджень свідчать не лише про умисел на вбивство, а й про умисні дії обвинуваченого, спрямовані на особливе мучення померлого та особливу жорстокість.

Також акцентує, що показання свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_26 підтверджують те, що ОСОБА_7 певний час шукав способи вбивства потерпілого, вибираючи, який саме спосіб завдасть найбільше страждань ОСОБА_16 .

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_13 в інтересах потерпілої ОСОБА_27 просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі.

На підтримку своїх апеляційних вимог покликається на те, що висновки місцевого суду про недопустимість протоколу отримання зразків для експертизи від 6 січня 2018 року та висновку експерта від 4 квітня 2018 року як доказів у кримінальному провадженні є необґрунтованими. Зазначає, що біологічні зразки для експертизи були надані обвинуваченим добровільно. Вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано перекваліфікував дії обвинуваченого з п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 115 КК України.

Вважає, що явним є емоційне задоволення ОСОБА_7 від мук агонії потерпілого, адже обвинувачений вчиняв діяння, які є надмірними для смерті ОСОБА_16 . При цьому ОСОБА_7 усвідомлював достатність нанесених ним кількох ножових ударів для смерті потерпілого.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор, потерпіла та її представники підтримали свої апеляційні скарги та заперечили проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Обвинувачений та його захисники підтримали апеляційні скарги сторони захисту, з наведених у ній мотивів, та просили такі задоволити. Апеляційні скарги прокурора та представників потерпілої заперечили як безпідставні.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, виступи присутніх учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно апеляційної скарги захисників, сторона захисту оспорює доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та просить виправдати ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення скоєно ним.

В апеляційних скаргах прокурор та представники потерпілих вказують про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України та призначення йому покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом при ухваленні вироку відносно ОСОБА_7 не у повній мірі дотримано наведені вимоги закону.

Варто зазначити, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, у зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

У ході судового розгляду судом має бути досліджено усі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до ст.84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Критерії визначення належності, допустимості та достовірності доказів встановлені у статтях 85-89 КПК України. У судовому рішенні має бути чітко зазначено, який саме доказ визнано судом неналежним, недопустимим чи недостовірним, а також наведено відповідні мотиви на підтвердження цього.

Процес оцінки доказів передбачає: необхідність формування внутрішнього переконання; всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності; необхідність керуватися законом при прийняті рішення. Ніякі докази не мають для суб`єкта оцінки наперед встановленої сили.

Стаття 94 КПК України вимагає, щоб внутрішнє переконання суб`єкта оцінки ґрунтувалось на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з вимогами закону, тобто закон вимагає, щоб внутрішнє переконання було обґрунтованим.

Згідно позиції сторони захисту у справі відсутні належні та допустимі докази вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, і під час судового розгляду сторона захисту покликалась на те, що в ході досудового розслідування було порушено право ОСОБА_7 на захист, зокрема те, що отримання у ОСОБА_7 зразків для експертизи, згідно протоколу від 06 січня 2018 року, відбулось за відсутності захисника, у той час коли ОСОБА_7 перебував у статусі підозрюваного.

Водночас потерпіла сторона заперечує той факт, що при отриманні у ОСОБА_7 зразків для експертизи було допущено порушення, оскільки на час проведення цієї слідчої дії обвинувачений не перебував у статусі підозрюваного.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, за наслідками безпосереднього дослідження доказів, розглянувши клопотання сторони захисту місцевий суд визнав недопустимим доказом протокол отримання зразків для експертизи від 06 січня 2018 року, згідно якого у ОСОБА_7 судовим експертом ОСОБА_17 було відібрано зрізи з нігтів правої та лівої руки, волосся з різних частин голови, букальний епітелій для проведення експертного дослідження, з підстав не дотримання органом досудового розслідування вимог статей 42,52,104, 223, 241, 245 КПК України, оскільки вказаний протокол не містить жодної інформації про присутність двох незаінтересованих осіб (понятих) при освідуванні особи та захисника.

Визнавши вказаний протокол отримання зразків для експертизи від 06 січня 2018 року недопустимим доказом, місцевий суд, з урахуванням концепції «плодів отруєного дерева», визнав недопустимим доказом висновок експерта №19/10-1/58-СЕ від 04 квітня 2018р., згідно якого у піднігтьовому вмісті правої та лівої рук ОСОБА_7 виявлено кров людини і клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки. Генетичні ознаки слідів крові та клітин у піднігтьовому вмісті правої та лівої рук підозрюваного ОСОБА_7 , є змішаними, збігаються між собою і містять генетичні ознаки трупа ОСОБА_16 та підозрюваного ОСОБА_7 .

Однак, колегія суддів вважає, що місцевий суд не дослідив з належною повнотою обставини набуття ОСОБА_7 статусу підозрюваного, що беззаперечно впливає на висновки місцевого суду щодо процесуальної оцінки ним доказів на предмет їх допустимості.

Так, згідно матеріалів справи ОСОБА_7 набув статус підозрюваного о 18:00 год. 06 січня 2018 року , тобто у той самий день, коли у нього було відібрано зразки для експертизи, а тому у даному випадку для визначення допустимості доказів необхідним було чітке встановлення часу набуття ОСОБА_7 статусу підозрюваного та врахування його при оцінці наведених вище доказів, що з оскаржуваного вироку не вбачається.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовуючи свої висновки про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, покликався на висновок експерта судово-медичної експертизи № 34/2018 від 05 лютого 2018р. щодо виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень (т.2 а.с.80-81), допустимість якого сторона захисту також ставить під сумнів, оскільки ця експертиза проводилась на підставі постанови старшого слідчого СВ Мукачівського ВП ГУНП ОСОБА_28 також від 06 січня 2018 року.

Більше того, згідно цього висновку експерта судово-медичної експертизи № 34/2018 від 05 лютого 2018р., у викладі обставин справи вказано про те, що у скоєнні злочину обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 ..

Також у цьому висновку зазначено про те, що у ОСОБА_7 відібрано зрізи нігтів з правої та лівої кисті, зрізи волосся з 5-ти частин голови; ватно-марлевий тампон, просочений слиною. Всі зразки передано слідчому.

За наведених обставин, суд першої інстанції, обґрунтувавши свої висновки даними згаданої експертизи № 34/2018 від 05 лютого 2018р., повинен був дослідити обставини проведення цієї експертизи та навести аргументи щодо відсутності впливу цих обставин на висновки згаданої експертизи.

Крім цього, суд першої інстанції у вироку зазначив, що вина ОСОБА_7 підтверджується протоколом пред`явлення для впізнання від 06 січня 2018 року, згідно якого, як зазначив суд, свідок ОСОБА_19 , у присутності понятих, впізнала на фото під № 4 особу, яка приходила до неї додому і питала про місцезнаходження та проживання її племінника - ОСОБА_16 , цією особою під № 4 згідно з вказаним протоколом зазначений ОСОБА_7 .

Однак, згідно матеріалів справи свідок ОСОБА_19 не впізнавала осіб за фотографіями, оскільки згідно протоколу від 06 січня 2018 року свідку для впізнання пред`являлись особи, а не фотографії (т.2 а.с. 49-53).

Наведене у сукупності свідчить про неповноту судового розгляду, оскільки під час такого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення (ч.1 ст.410 КПК України).

Згідно ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Повнота судового розгляду є обов`язковою передумовою доведеності обвинувачення, а її недотримання, згідно ст. 410 КПК України, може полягати у залишенні недослідженими обставин та/або доказів, що можуть мати істотне значення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Ураховуючи встановлене під час апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що під час судового провадження щодо ОСОБА_7 вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції виконано не у повній мірі.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які не можуть бути усунуті при апеляційному розгляді, а тому вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому під час нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, з використанням наданих процесуальних можливостей дослідити доводи, наведені в апеляційних скаргах, які не були предметом дослідження при апеляційному розгляді даної справи, та в залежності від установленого прийняте законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Також колегія суддів враховує, що Постановою Верховного Суду від 21.02.2024р. обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 20 квітня 2024 року включно.

У зв`язку із скасуванням вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_7 і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_7 , тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, наявності обґрунтованих ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та існують на даний час, строк раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити до проведення підготовчого судового засідання судом першої інстанції, але на строк не більше 60 днів з дня проголошення даної ухвали.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 із доповненнями захисника ОСОБА_10 , представників потерпілої ОСОБА_11 - адвокатів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 задоволити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд даного кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у суді першої інстанції.

Обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання судом першої інстанції, але на строк не більше 60 днів з дня проголошення даної ухвали.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: