Провадження № 11-кп/824/3502/2024 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

18 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком у кримінальному провадженні №0003905, ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишеньки, Бориспільського району, Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого: 05.05.2017 Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на 2 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбуття покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки та на підставі ст. 76 КК України зобов`язано періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у повторному таємному викраденні чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 08.10.2023 приблизно о 18.55 годин, перебуваючи у Святошинському районі м. Києва, переходив проїжджу частину по Кільцевій дорозі через підземний перехід, що розташовується за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 62 в напрямку с. Петропавлівська Борщагівка Київської обл.

Приблизно о 18.56 годин, ОСОБА_7 підійшов до кав`ярні «Beetle Coffe», що розташовується у вказаному підземному переході, де звернув увагу на навушники, які лежали на стійці та не маючи офіційного місця роботи, відчуваючи потребу в грошових коштах, усвідомлюючи, що в країні введено воєнний стан, вирішив заволодіти вказаним чужим майном з метою подальшого обернення його на свою користь та особистого збагачення.

З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 почав спілкуватись з працівником кав`ярні ОСОБА_9 , тим самим відволікати його та користуючись тим, що останній за його діями не спостерігає, непомітно взяв зі стійки належні ОСОБА_9 навушники чорного кольору марки «SONY WH-XB900N», с.н. Р-92479855-V , S01-5119073-С, вартістю 4 999 гривень.

Заволодівши вказаними чужим майном, ОСОБА_7 приблизно о 19.57 годин, тримаючи навушники у лівій руці, направився далі підземним переходом в напрямку с. Петропавлівська Борщагівка Київської області та з місця вчинення кримінального правопорушення зник разом з викраденим чужим майном, яким розпорядився в подальшому на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 4 999 гривень.

На вказаний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягав застосуванню, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Вказує, що призначаючи покарання ОСОБА_7 суд необґрунтовано дійшов до висновку про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Зазначає, що під час ухвалення вироку не взято до уваги те, що ОСОБА_7 раніше судимий вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, отже належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи та необхідність призначення ОСОБА_7 покарання лише з реальним його відбуттям.

Також, судом не враховано тяжкість кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, не має постійного місця проживання та роботи, не одружений, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків.

В підсумку вказує, що висновки суду про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті, а саме виправлення засудженого та запобігання вчинення нових злочинів, як ним, так і іншими особами.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у повторному таємному викраденні чужого майна (крадіжки), в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора, в частині призначеного ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку, про можливість її виправлення без відбування покарання. Такий висновок суду повинен ґрунтуватися на відомостях про вчинене особою кримінальне правопорушення, її посткримінальну поведінку та характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки, наявність чи відсутність судимості тощо. Лише проаналізувавши в сукупності всі зазначені обставини у конкретному кримінальному провадженні, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання в умовах застосування ст. ст. 75, 76 КК України.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції на виконання наведених вимог закону, призначаючи ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого та призначив йому покарання в межах санкції інкримінованої статті.

Разом з тим, врахувавши дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, суд дійшов висновку, що його перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства та звільнив його від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, які передбачені ст. 76 КК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду і вважає їх достатньо мотивованими. Зокрема, колегія суддів вважає, що зазначені судом обставини для застосування до ОСОБА_7 приписів ст. 75 КК України дають обґрунтовані підстави вважати можливим виправлення та перевиховання обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання, і доводи апеляційної скарги прокурора цього не спростовують.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом не враховано тяжкість кримінального правопорушення, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, є неспроможними, оскільки спростовуються змістом вироку, згідно якого судом при призначенні покарання ОСОБА_7 було враховано тяжкість вчиненого злочину, обставини його вчинення та дані про особу обвинуваченого в їх сукупності.

Будь-яких інших доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 неможливе без реального відбування покарання прокурором не наведено.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом першої інстанції вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції вимог ст. 75 КК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора має бути залишена без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя