Справа № 632/992/24
провадження № 1-кп/632/132/24

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000223 від 19 травня 2024 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Первомайський Харківської області, громадянина України, має професійно технічну освіту, тимчасово не працюючий, одружений, малолітніх дітей на утриманні немає, має на утриманні матір похилого віку, перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 (на військову службу під час мобілізації у період з 24 лютого 2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 не призивався), не судимий, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якому висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:

13 червня 2024 року до Первомайського міськрайонного суду Харківської області із Первомайського відділу Лозівської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000223 від 19 травня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурором та обвинуваченим було ініційовано питання щодо укладання угоди про визнання винуватості.

26 червня 2024 року під час підготовчого судового засідання сторонами кримінального провадження суду було надано угоду про визнання винуватості від 26 червня 2024 року, у зв`язку з чим, за клопотанням сторін судом прийнято рішення про зупинення проведення процесуальних дій для розгляду угоди.

І. Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

Обвинувачений ОСОБА_3 , висловив пропозицію службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в його (обвинуваченого), інтересах, дій з використанням службового становища, а саме за не складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, за таких обставин.

Так, згідно до графіку несення служби особовим складом та розстановки сил та засобів ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області на травень місяць 2024 року, інспектор сектору реагування патрульної поліції (далі за текстом СРПП) ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , з 08-00 год. до 18 травня 2024 до 08 год.00 хв. 19 травня 2024 разом з інспектором СРПП ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 та поліцейським СРПП ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області сержантом поліції ОСОБА_8 , заступили на службу у складі екіпажу автопатруля, для виконання покладених на них службових обов`язків, передбачених Законом України «Про Національну поліцію».

Законом України «Про Національну поліцію» визначено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно положень Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський (інспектор) сектору патрульної поліції, відповідно до покладених на нього завдань під час несення служби здійснює зокрема: безперервне та цілодобове патрулювання території обслуговування з метою забезпечення публічної безпеки і порядку, контроль за дотримання правил дорожнього руху; забезпечення його безпеки та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі; первинне реагування на повідомлення про правопорушення (в тому числі ті, що надходять на планшет), а також самостійне виявлення правопорушень під час патрулювання та в інших випадках, передбачених законодавством; самостійне виявлення правопорушень під час патрулювання та в інших випадках, передбачених законодавством, припинення виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень, застосовуючи для цього передбачені законодавством права та повноваження; розгляд справ про адміністративні правопорушення, застосовує заходи адміністративного впливу до правопорушників, у випадках та в спосіб, які передбачені законодавством; затримання осіб на підставах і в порядку, передбачених законодавством, а також доставляє затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, та осіб, які вчинили адміністративне правопорушення (у визначених законодавством порядку) до підрозділів національної поліції України та/або суду.

Відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» та згідно журналу № 234 «Обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області» від 25травня 2023 року, 18 травня 2024 року інспектор СРПП ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 мав при собі попередньо отриманий портативний відеореєстратор «TECSAR» моделі BDC-53-02, з інвентарним номером НОМЕР_1 , який використовувався під час несення служби.

18 травня 2024 року близько 14 год. 00 хв. зазначені вище поліцейські, виконуючи покладені на них службові обов`язки з безперервного та цілодобового патрулювання території обслуговування з метою реагування на виклик про домашнє насильство, на службовому автомобілі марки «RENAULT» модель «DUSTER», державний номер НОМЕР_2 , прибули за викликом до місця події за адресою: АДРЕСА_2 , в складі зазначеного вище автопатруля. На місці події, від заявниці ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 було прийнято заяву про вчинення щодо неї домашнього насильства з боку чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом КУпАП).

Після прийняття заяви, обвинуваченого ОСОБА_3 було запрошено до службового автомобіля, з метою доставки до відділення поліції, з метою оформлення адміністративних матеріалів. При цьому, на підставі ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» обвинуваченого ОСОБА_3 було попереджено про застосування поліцейського заходу, а саме застосування технічних приладів для відео фіксації розмови.

Під час перебування обвинуваченого ОСОБА_3 у службовому автомобілі, цього ж дня об 14 год. 18 хв у обвинуваченого ОСОБА_3 виник злочинний умисел направлений на пропозицію службовій особі надання неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в його інтересах дії з використанням службового становища, а саме за не складання протоколу про адміністративне правопорушення, за вчинення домашнього насильства, тобто адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Діючи умисно, розуміючи незаконність своїх дій, обвинувачений ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, з метою пропозиції надання неправомірної вигоди поліцейському, перебуваючи в салоні службового автомобіля на задньому сидінні, поруч з інспектором СРПП ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , розуміючи, що останній є особою, яка постійно здійснює функції представника Національної поліції України, тобто є службовою особою, запропонував інспектору СРПП ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 1000 (одна тисяча) гривень за не складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, за фактом вчинення домашнього насильства, тобто адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Інспектор СРПП ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер діяння обвинуваченого ОСОБА_3 , не прийняв пропозицію останнього та в усній формі попередив його про кримінальну відповідальність за пропозицію службовій особі надати їй неправомірну вигоду за не вчинення будь-якої дії з використанням її службового становища.

Отримавши відмову від службової особи, а саме вищезазначеного працівника поліції, а також попередження про кримінальну відповідальність за незаконні дії, обвинувачений ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного умислу, направленого на пропозицію службовій особі надання неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в його інтересах дії з використанням службового становища, 18 травня 2024 близько 14-19 год. знову запропонував інспектору СРПП ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 надати в якості неправомірної вигоди грошові кошти в сумі 1000 (одна тисяча) гривень, за не складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та демонстративно дістав з лівої зовнішньої кишені штанів грошові кошти в сумі 1000 гривень, які поклав на сидіння вищезазначеного службового автомобіля.

Інспектор СРПП ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер діяння обвинуваченого ОСОБА_3 , не прийняв пропозицію останнього та в усній формі знову попередив його про кримінальну відповідальність за вказані незаконні дії.

Отримавши відмову від працівника поліції, а також попередження про кримінальну відповідальність за незаконні дії, обвинувачений ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного умислу, направленого на пропозицію службовій особі надання неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в його інтересах дії з використанням службового становища, 18 травня 2024 близько 14-20 год., сховавши грошові кошти до кишені свого одягу, вийшовши зі вищезазначеного службового автомобіля, та знаходячись на вулиці поруч з працівником поліції знову тричі, без відриву у часі, запропонував інспектору СРПП ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 надати в якості неправомірної вигоди грошові кошти в сумі 1000 (одна тисяча) гривень, за не складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за фактом вчинення домашнього насильства.

Інспектор СРПП ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер діяння обвинуваченого ОСОБА_3 , не прийняв пропозицію останнього та в усній формі знову попередив його про кримінальну відповідальність за вказані незаконні дії.

За вказаним фактом пропозиції надання неправомірної вигоди службовій особі, другий член екіпажу поліцейський СРПП ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , відразу повідомив на номер екстреного виклику поліції «102», зареєстрованого в ІТС ІПНП (Інформаційно-телекомунікаційна система «Інформаційний портал Національної поліції України») для повідомлення чергової частини ВП № 1 Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області, про незаконні дії обвинуваченого ОСОБА_3 .

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 , своїми умисними діями, 18 травня 2024 року в період часу з 14-18 години до 14-20 год., перебуваючи на відкритій ділянці місцевості, на вулиці Соборній у м. Первомайський Харківської області, розуміючи, що вчинив адміністративне правопорушення за фактом вчинення домашнього насильства, розуміючи незаконність своїх дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, діючи з єдиним злочинним умислом, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, отримавши неодноразову відмову від вищезазначеного працівника поліції про отримання грошових коштів та неодноразове попередження про кримінальну відповідальність за ст. 369 КК України, тобто достовірно усвідомлюючи кримінальну відповідальність за пропозицію службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах обвинуваченого будь-якої дії з використанням її службового становища, неодноразово висловив інспектору СРПП ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_6 , який є службовою особою, пропозицію надати неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 1000 (одна тисяча) гривень за невчинення службовою особою в його інтересах дії з використанням службового становища, а саме за не складання протоколу про адміністративне правопорушення, за фактом вчинення домашнього насильства, відповідальність за вчинення якого передбачено ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями, які полягали у пропозиції службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням її службового становища, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України.

ІІ. Відомості про укладену угоду про визнання винуватості, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

26 червня 2024 року між прокурором Первомайського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. 472 КПК України, за участю захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з цією угодою прокурор та обвинувачений, представлений захисником ОСОБА_5 дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 369 КК України.

Зокрема, в угоді про визнання винуватості визначено, що обвинувачений ОСОБА_3 під час досудового розслідування повністю та беззастережно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті та в угоді про визнання винуватості, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв найшвидшому розкриттю вчиненого ним кримінального правопорушення, даючи правдиві та повні покази, що відповідає суспільним інтересам у найшвидшому досудовому розслідуванні і судовому провадженні, сприяв проведенню досудового розслідування.

Враховуючи зазначене, сторони угоди погоджуються на призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн.

Сторонами узгоджені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 , просили суд прийняти рішення про затвердження угоди про визнання винуватості від 26 червня 2024 року.

ІІІ. Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 474 КПК України, при вирішенні питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, суд має перевірити угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та/або закону.

Дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Статтею 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо нетяжких злочинів.

Згідно із ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (ч. 5 ст. 469 КК України).

У разі укладення угоди між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості участь захисника є обов`язковою та забезпечується з моменту ініціювання укладення угоди (п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України).

Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні осіб зі статусом потерпілого немає.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості відповідає формальним вимогам ст. 472 КПК України, оскільки містить усі необхідні реквізити та обставини, що передбачені означеною нормою.

Так, угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , містить формулювання обвинувачення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні фактичні обставини, які є тотожними викладу обставин в обвинувальному акті.

Прокурор під час підготовчого судового засідання зазначив, що дана угода, ініційована між прокурором та обвинуваченим, у присутності захисника, за власною ініціативою прокурора та добровільною домовленістю між сторонами. Також прокурор зазначив, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги КПК та КК України. При цьому, прокурор зазначив, що узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, відповідає загальним засадам призначення покарання, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, який офіційно не працює, але має підробіток, що перевірено стороною обвинувачення під час укладання угоди, має на утриманні матір похилого віку, раніше не судимий, а також наявності обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, та відсутності обставини, що обтяжують покарання. Також, як зазначено в угоді про визнання винуватості, умови угоди цілком відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтересі сторін або інших осіб. У результаті скоєння обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, матеріальну шкоду державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, не завдано. З огляду на зазначене, прокурор наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості та призначенні обвинуваченому узгодженої сторонами в угоді міри покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 під час підготовчого судового засідання також просили зазначену угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання. При цьому обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, що йому інкримінується. Зазначив про те, що він щиро розкаюється у вчиненому, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, які повністю відповідають обставинам, встановленими органом досудового розслідування та викладеним в обвинувальному акті та в угоді про визнання винуватості, відповідно. Зокрема, підтвердив, що дійсно, він за наведених вище обставин місця і часу, з метою подальшого уникнення адміністративної відповідальності за фактом вчинення домашнього насильства, за що його у подальшому було притягнуто до адміністративної відповідальності, запропонував працівнику поліції надати грошові кошти у розмірі 1000 грн. за нескладання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення. Він шкодує про вчинене, засуджує свої діяння та кається. Запевняє, що зробив відповідні висновки та ніколи не повторить вчинене. Також обвинувачений заявив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, а саме сплатити штраф, оскільки офіційно не працює, однак має підробіток, має на утримані мати похилого віку, яка проживає разом із ним. Надав згоду на призначення узгодженої міри покарання.

Захисник ОСОБА_5 наполягав на відсутності підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, зазначивши, що ним були роз`ясненні підзахисному усі умови угоди та характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим.

Отже судом встановлено, що правова кваліфікація діяння обвинуваченого ОСОБА_3 є правильною, що з`ясовано та підтверджено під час судового розгляду. Кримінально-правова оцінка суспільно-небезпечних дій обвинуваченого, викладена в угоді, в цілому відповідає ознакам, встановленим у нормах кримінального закону.

Таким чином, судом під час судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь - якої дії з використанням її службового становища, яке, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Під час судового розгляду, обвинувачений підтвердив обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого йому висунуто обвинувачення та які викладені в угоді та обвинувальному акті. У присутності захисника визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Отже, формулювання обвинувачення, зазначене в угоді про визнання винуватості, підтвердження цих обставин обвинуваченим у присутності захисника дають суду підстави для висновку про існування фактичних підстав для визнання ОСОБА_3 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

В угоді не зазначається про умови часткового звільнення обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, оскільки інкримінованим ОСОБА_3 кримінальним правопорушенням не завдано шкоди, про що, зазначено як в обвинувальному акті, так і в угоді про визнання винуватості.

Також, в угоді зазначено узгоджене між сторонами покарання, а також щодо надання обвинуваченим згоди на призначення покарання у виді штрафу, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначена дата її укладення, угода містить підписи сторін.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги ч. 4, ч. 5 ст. 469, ст. 472 КПК України при укладенні угоди сторонами дотримано, а відтак, підстави для відмови у затвердженні угоди згідно п.1 ч.7 ст. 474 КПК України відсутні.

Щодо відповідності умов угоди інтересам суспільства.

У разі, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства, суд має відмовити у її затвердженні (п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України).

За своєю правовою природою угода про визнання винуватості являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів: з одного боку держави (публічний або суспільний інтерес), з іншого підозрюваного або обвинуваченого.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить визначення суспільного інтересу. В узагальненому вигляді суспільний інтерес являє собою інтерес суспільства або усередненого представника цієї спільноти, пов`язаний із забезпеченням його благополуччя, стабільності, безпеки та сталого розвитку.

В угоді щодо суспільного інтересу не зазначається, разом з тим, при її укладанні прокурор зобов`язаний врахувати наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, а також наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень (п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 470 КПК України).

Дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, наявні матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку, що умови угоди, укладеної між прокурором та обвинуваченим, у присутності захисника, відповідають суспільним інтересам з огляду на таке.

Затвердження угоди про визнання винуватості матиме вплив на усвідомлення іншими особами караності злочинних діянь, сприятиме прагненню суспільства до правослухняної поведінки, гарантуватиме невідворотність покарання, а також забезпечить справедливе та в розумні строки вирішення кримінального провадження, досягнення цілей та завдань кримінального провадження при мінімальних витратах державних ресурсів, особистих ресурсів учасників кримінального провадження, а також зменшить навантаження на прокуратуру, адвокатів і суд.

Затвердження угоди свідчитиме про ефективне здійснення судового провадження, яке забезпечить притягнення обвинуваченого ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення корупційного кримінального правопорушення (примітка ст.45 КК України) з метою виправлення останнього. Зазначене сприятиме формуванню у суспільства антикорупційної правосвідомості та усвідомлення невідворотності покарання за вчинені правопорушення.

Затвердження угоди про визнання винуватості сприятиме запобіганню повторному вчиненню кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

З огляду на повне та беззастережне визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення-злочину в обсязі висунутого йому обвинувачення, щире каяття у вчиненому, було б недоцільним застосовувати загальний порядок кримінального провадження по відношенню до обвинуваченого.

На переконання суду, характер та тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення- злочину, особа винного, його ставлення до вчиненого, щире каяття вказує на його бажання виправитися.

Щодо порушення умовами угоди прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 7 ст. 474 КПК України під час перевірки угоди на відповідність вимогам КПК України та/або закону суд також перевіряє чи не порушують умови угоди права, свободи чи інтереси сторін або інших сторін.

Дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, заслухавши пояснення сторін судового провадження, суд встановив, що умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб з огляду на таке.

При укладенні угоди про визнання винуватості забезпечено участь захисника відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України. Умови угоди не є невиправдано обтяжливими для жодної із сторін кримінального провадження.

Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні осіб зі статусом потерпілого немає, інкримінованим обвинуваченому ОСОБА_3 кримінальним правопорушенням-злочином не завдано шкоди.

Обставини висунутого обвинувачення, відповідно до статті 17 КПК України не можуть бути використані на підтвердження винуватості будь-яких інших осіб, крім обвинуваченого, із якими укладено угоду про визнання винуватості у цьому кримінальному провадженні. Укладені угоди не мають преюдиційного значення для кримінального провадження щодо будь-яких інших осіб.

Угодою не вирішується питання щодо майна третіх осіб.

Усі істотні умови, в тому числі узгоджене покарання, відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

Суд, шляхом заслуховування пояснень сторін угоди, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним.

Для з`ясування добровільності укладення угоди судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, вид покарання, підтвердив добровільність укладення угоди та спільну узгодженість усіх викладених в угоді умов, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Крім того, обвинувачений зазначив про відсутність будь-яких скарг на дії сторони обвинувачення. Зазначені обставини також були підтверджені захисником.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор також вказав на спільну узгодженість усіх викладених в угоді умов, підтвердивши добровільність її укладення як з боку прокурора, так і з боку обвинуваченого.

Щодо можливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

За змістом угоди про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_3 зобов`язується: беззастережно визнати свою винуватість в обсязі сформульованого прокурором обвинувачення під час розгляду судом угоди;

Під час досудового розслідування не мали місце домовленості із обвинуваченим про обов`язок щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив обставини, викладені у формулюванні обвинувачення, визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, зазначивши, що має можливість сплати штраф, оскільки має підробіток

Наведене свідчить про можливість виконання обвинуваченим ОСОБА_3 взятих за угодою зобов`язань.

Щодо відповідності умов угоди вимогам закону в частині призначення покарання.

За загальним правилом домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

Суд вважає, що при узгодженні покарання сторони дотрималися цих вимог закону.

Так, аналізуючи зміст угоди в частині обраного покарання, суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення - злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень - злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Санкція ч. 1 ст. 369 КК України передбачає призначення покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від двох до п`яти років, або позбавленням волі на строк до двох років.

Прокурор під час судового розгляду підтвердив, що під час укладання угоди ним було з`ясовано та перевірена можливість обвинуваченим сплачення штрафу.

Отже, узгоджене покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, є співмірною та достатньою реакцією держави на вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення-злочин.

У контексті узгодженого сторонами покарання, суд також враховує особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання. Відсутність обставин, що обтяжує покарання.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працює, має підробіток, одружений, малолітніх дітей на утриманні немає, має на утриманні матір похилого віку, за місцем проживання скарг не надходило, перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 (на військову службу під час мобілізації у період з 24 лютого 2022 року по 28 травня 2024 року першим відділом ІНФОРМАЦІЯ_5 не призивався.

Згідно зі ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Отже, узгоджене сторонами обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 369 КК України у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складатиме 17000 грн, не суперечить положенням Загальної та Особливої частини КК України, а тому в конкретному випадку мети покарання можливо досягти при застосуванні стосовно обвинуваченого одного із заходів примусу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 369 КК, що не пов`язаний із обмеженням чи позбавленням волі.

Таким чином, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК та КК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а відтак існує наявність усіх правових підстав для затвердження цієї угоди та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Суд не встановив наявність передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку на підставі угоди.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався та підстав для його обрання не має.

Відсутні підстави для застосування спеціальної конфіскації.

У даному кримінальному провадженні арешт майна не накладався.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 373, 374, 376, 394, 474-475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості, укладену 26 червня 2024 року між прокурором Первомайського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. 472 КПК України, за участю захисника ОСОБА_5 , затвердити.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

Речовий докази по кримінальному провадженню: оптичний диск формату DVD-R марки «ALERUS» DVD-R 16Х speed 4.7 Gb/120 min з 3 (трьома) записаними відео файлами на яких зафіксовано подію вчинення кримінального правопорушення залишити в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до вимог статті 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а для особи, яка тримається під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1