Справа № 214/2440/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 року слідчий суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

слідчого - ОСОБА_3 ,

представника власника майна - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі клопотання слідчого СВ відділення поліції №4 Криворізького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 14.03.2024 року, погоджене прокурором Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0001487 від 04.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України про арешт тимчасово вилученого майна, -

ВСТАНОВИВ:

14.03.2024 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання слідчого СВ ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 погоджене прокурором Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 про арешт тимчасово вилученого майна.

У клопотанні слідчого ОСОБА_3 ставиться питання про накладення арешту на тимчасове вилучене майно, яке вилучено 13.03.2024 року, в ході проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу ОСОБА_6 від 16.02.2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації та за участю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: грошові кошти, а саме: 9 купюр банкнотами по 200 грн., 2 купюри банкнотами по 100 грн., на загальну суму 2000 грн., які упаковані до спеціального пакету «Національна поліція України» PSP2291654.

Своє клопотання слідчий обґрунтовує таким.

В ході досудового розслідування встановлено, що в період часу з 28.10.2023 року до 29.10.2023 року перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 проводив час з раніше знайомою йому жінкою на ім`я ОСОБА_9 . Близько 05 години 30 хвилин 29.10.2023 року, ОСОБА_9 терміново пішла з приміщення квартири, після чого, ОСОБА_8 виявив відсутність грошових коштів в сумі 10000 доларів США. Очікував, що ОСОБА_9 повернеться з грошима однак остання заявника ігнорує та гроші не повертає.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження, 13.03.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведено санкціонований обшук на підставі ухвали слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_6 від 16.02.2024 року за участю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході проведення обшуку приміщення вищевказаної квартири виявлено та вилучено наступні речі: грошові кошти, а саме: 9 купюр банкнотами по 200 грн., 2 купюри банкнотами по 100 грн., на загальну суму 2000 грн., які упаковані до спеціального пакету «Національна поліція України» PSP2291654.

Вищезазначені речі, згідно з протоколом обшуку від 13.03.2024 року, вилучені, упаковані до відповідних сейф-пакетів з пояснювальними написами та підписами понятих.

Постановою слідчого від 13.03.2024 року вищевказані речі визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні.

Так, слідчий вказує, що з метою досягнення об`єктивної істини у вищевказаному кримінальному провадженні, а також з метою проведення повного, об`єктивного та неупередженого досудового розслідування, встановлення винних осіб та притягнення їх до кримінальної відповідальності, виявлення, вилучення, збереження предметів злочинної діяльності, а також речових доказів, які самі по собі, або в сукупності з іншими речовими доказам будуть відігравати велике значення під час проведення подальшого досудового розслідування, у слідства виникла необхідність накласти арешт.

Вказаний захід забезпечення кримінального провадження є крайнім та необхідним, а також найбільш ефективним, у зв`язку із тим, що іншими наявними заходами, окрім як накладення арешту на вилучені предмети, забезпечити схоронність даних предметів та слідів залишених на них в якості речового доказу, не допущення їх знищення, приховування, зникнення, неможливо, у зв`язку із чим, не накладання арешту на вищевказане майно, може призвести до вищевказаних ризиків, тому слідчий звернувся до суду з даним клопотанням про накладення арешту на наступне майно, а саме на: грошові кошти, а саме: 9 купюр банкнотами по 200 грн., 2 купюри банкнотами по 100 грн., на загальну суму 2000 грн., які упаковано до спеціального пакету «Національна поліція України» PSP2291654.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Представник власника майна ОСОБА_4 під час розгляду клопотання, просив відмовити у його задоволенні.

Вислухавши думку слідчого та представника власника майна, дослідивши клопотання та надані слідчим матеріали, приходжу до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання, виходячи з такого.

Частина 2 статті 131 КПК України передбачає, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 04.12.2023 року слідчим ОСОБА_3 були внесені дані до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001487 за правовою кваліфікацією за ч.4 ст.185 КК України.

Як слідує з зазначеного витягу, в період часу з 28.10.2023 року до 29.10.2023 року перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 проводив час з малознайомою жінкою на ім`я ОСОБА_9 . Близько 05 години 30 хвилин 29.10.2023 року, ОСОБА_9 терміново пішла з приміщення квартири, після чого, ОСОБА_8 виявив відсутність грошових коштів в сумі 10000 доларів США. Очікував, що ОСОБА_9 повернеться з грошима. Обставини встановлюються (а.с.3).

Окрім того, слідчим додано до клопотання копію протоколу обшуку від 13.03.2024 року, з якого слідує, що під час обшуку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в вітальні на серванті, були виявлені грошові кошти, а саме: 9 купюр банкнотами по 200 грн., 2 купюри банкнотами по 100 грн., на загальну суму 2000 грн., які упаковані до спеціального пакету «Національна поліція України» PSP2291654 (а.с.6-7).

В подальшому, постановою від 13.03.2024 року вказане вище майно було визнано речовими доказами у цьому ж кримінальному провадженні та залишено зберігатися при матеріалах кримінального провадження (а.с.8).

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За положеннями ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд оцінюючи доводи слідчого про необхідність накладення арешту на грошові кошти з метою забезпечити схоронність та слідів залишених на них в якості речового доказу, не допущення їх знищення, зникнення, що призведе до ускладнення здійснення досудового розслідування, враховує, що у відповідності до приписів ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, слідчий у своєму клопотанні зазначає, що метою накладення арешту на вказані грошові кошти є досягнення об`єктивної істини у вищевказаному кримінальному провадженні, а також з метою проведення повного, об`єктивного та не упередженого досудового розслідування, встановлення винних осіб та притягнення їх до кримінальної відповідальності, виявлення, вилучення, збереження предметів злочинної діяльності, а також речових доказів, які самі по собі, або в сукупності з іншими речовими доказам будуть відігравати велике значення під час проведення подальшого досудового розслідування.

Разом з цим, у порушення п.2 ч.2 ст.173 КПК України, слідчим не доведено можливість використання даних грошових коштів як доказу у кримінальному провадженні внесеному за ознаками ч.4 ст.185 КК України.

Також, п.п.1, 2 ч.2 ст.173 КПК України передбачено, що під час вирішення питання про арешт майна, слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна, а також можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).

Натомість, слідчим у клопотанні жодним чином не вказується правова підстава для арешту майна, а також, яким чином можливо використовувати вказане майно, як доказ у кримінальному провадженні.

Окрім того, слідчий в своєму клопотанні не довів, що в разі не накладення арешту на грошові кошти, буде існувати можливість їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження.

На думку слідчого судді, документальне обґрунтування необхідності накладення арешту на грошові кошти відсутнє, сукупність зазначених обставин засвідчує відсутність доцільності накладення арешту на майно у рамках даного кримінального провадження, порушеного за фактом крадіжки, тому буде недоцільним накладення арешту на вказане у клопотання слідчого майно.

Слідчий суддя вважає, що слідчим не доведено необхідність накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, зокрема, його значення як доказу у кримінальному провадження, а також існування ризиків, визначених ч.1 ст.170 КПК України.

Так, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Враховуючи викладене, а також те, що слідчий не довів необхідність арешту, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст.32, 110, 131, 132, 170-175, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції №4 Криворізького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 14.03.2024 року про арешт тимчасово вилученого майна відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 18.03.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1