Справа № 214/8417/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001198 від 07.10.2023 року щодо ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в судовому засіданні надала до суду письмове клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на 60 днів. В обґрунтування клопотання прокурор зазначила про існування ризиків, яким неможливо запобігти, окрім як шляхом застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, ОСОБА_4 може переховуватись від суду, оскільки, обвинувачена офіційно не працевлаштована, незаміжня, не має міцних соціальних зв`язків, а саме: позбавлена Апостолівським районним судом Дніпропетровської області батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, обвинувачена ОСОБА_4 перебуває на обліку в Довгинцівському РВ з 13.07.2023 року на підставі вироку Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.05.2023 року, однак за викликами до органу пробації не з`являється, що підтверджується довідкою з органу пробації. До того ж, згідно з рапортом оперуповноваженого СКП ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 26.10.2023 року, ОСОБА_4 було виявлено 26.10.2023 року в м.Зеленодольську та доставлено до ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області для пред`явлення повідомлення про підозру. Так, в разі доведення вини обвинуваченій ОСОБА_4 у скоєнні даного кримінального правопорушення, їй загрожує міра покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, і тому, побоюючись покарання, обвинувачена може переховуватись від суду, тим самим перешкоджати об`єктивному розслідуванню та встановленню істини у кримінальному провадженні, виконанню процесуальних рішень, з метою уникнення відповідальності. Також, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки остання раніше вже неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності. Будучи засудженою, останній раз 24.05.2023 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, ОСОБА_4 на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та повторно вчинила умисний злочин проти власності в період іспитового строку. Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення. Зазначене свідчить про стійку антисоціальну направленість поведінки обвинуваченої, небажання ставати на шлях виправлення та безсумнівно доводять ризик можливого вчинення інших кримінальних правопорушень в майбутньому. У зв`язку з цим, подальше перебування ОСОБА_4 на волі сприятиме продовженню злочинної діяльності останньої.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні своє клопотання підтримала та просила задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав думку своєї підзахисної.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про необхідність та доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_4 на 60 днів, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу обвинуваченого, його репутацію, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців.

Відповідно до ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також Європейський суд з прав людини в рішенні «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за який законом встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Судом встановлені обставини, наявність яких може свідчити про ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме спроби ОСОБА_4 переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На думку суду, існує ризик того, що обвинувачена ОСОБА_4 може переховуватись від суду, оскільки вона обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Остання не працевлаштована, незаміжня, позбавлена батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків. Крім того, ОСОБА_4 перебуває на обліку в Довгинцівському РВ з 13.07.2023 року, однак за викликами до органу пробації не з`являлася, натомість, 26.10.2023 року останню було виявлено в м. Зеленодольську. Таким чином, побоюючись покарання, обвинувачена може перешкоджати об`єктивному розслідуванню та встановленню обставин кримінального правопорушення, виконанню процесуальних рішень, з метою уникнення відповідальності, тобто наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України

Окрім того, суд враховує, що ОСОБА_4 була неодноразово судима, останній раз 24.05.2023 року вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Таким чином, вона не відбувши зазначене вище покарання, вчинила нове кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що ОСОБА_4 на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та повторно вчинила умисний злочин проти власності в період іспитового строку, тобто наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вказані вище обставини, на думку суду, в сукупності, беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що вказує на необхідність продовження обраного щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що забезпечить належну процесуальну поведінку останньої.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав та доцільність продовження обвинуваченій ОСОБА_4 строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

Керуючись ст.ст.110, 176-178, 183, 184, 331, 369, 371 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 04.05.2024 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 07.03.2024 року.

Суддя ОСОБА_1