ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1631/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 0001724 від 18.10.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,

громадянина України, який зареєстрований та проживає за

адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

встановив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001724 від 18.10.2023, стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 31 січня 2024 року.

Висунуте обвинувачення суд вважає доведеним та відповідно до якого старший солдат, механік-водій 3 танкового екіпажу танкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , у порушення вимог статей 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, 02 вересня 2023 року не з`явився до місця проходження служби ППД військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та до 18 квітня 2024 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе за ч. 5 ст. 407 КК України визнав повністю та показав, що дійсно умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, 02 вересня 2023 року не з`явився до місця проходження служби ППД військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та до 18 квітня 2024 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби. Про вчинене щиро шкодує.

Показання ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Судовий розгляд проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, а саме обвинуваченого, який не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що він правильно розуміє зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності його позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: не вперше притягується до кримінальної та адміністративної відповідальності, молодого віку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, з середньо-технічною освітою, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, у 2015-2016 рр проходив військову службу за контрактом, у 2022 році розпочав службу як доброволець, діючий військовослужбовець, придатний до служби за висновком ВЛК, за місцем служби характеризується негативно (мали місце випадки регулярного самовільного залишення місця служби, вживання наркотичних засобів, низький рівень дисципліни та мотивації до військової служби, має виконавче провадження на приблизно 300 тисяч грн боргу щодо несплати аліментів на утримання дитини).

Обставинами, які пом`якшують покарання, є визнання вини, щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Вказані обставини, які пом`якшують покарання, у своїй сукупності, а саме повного визнання вини, що дало суду підстави до проведення судового розгляду у порядку ч. 3 ст. 349 КК України, щирого розкаяння у вчиненому, суд обере покарання в межах санкції статті, що слід відбувати реально, але зважаючи, що обвинувачений вчинив військове кримінальне правопорушення та встановлених даних про його особу, у тому числі за місцем проходження служби, то строк покарання буде наближений до мінімального, але не найменший.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_6 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з утриманням на ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_1 , на строк до 16 червня 2024 року. Під час судового розгляду ухвалою суду від 12 червня 2024 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 10 серпня 2024 року, без визначення розміру застави.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо вирішення долі речових доказів перед судом не порушувалось.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня проголошення цього вироку.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_6 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з утриманням на ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_1 , на строк до 16 червня 2024 року. Під час судового розгляду ухвалою суду від 12 червня 2024 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 10 серпня 2024 року, без визначення розміру застави.

У строк відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення, із розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі, з 18 квітня 2024 року (день затримання) до 19 червня 2024 року включно.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без зміни.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо вирішення долі речових доказів перед судом не порушувалось.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1