ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1491/24 Справа № 190/1986/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 20.03.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.185 КК України, до 19 травня 2024 р. включно,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 20.03.2024 року, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 включно.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що обставини на які посилався суд при продовження строку дії запобіжного заходу не змінилися, суд вважає що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

На вказане рішення захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в яких вказує про свою та обвинуваченого не згоду з оскаржуваним рішенням.

В обґрунтування вказує, що ОСОБА_6 був мобілізований до лав ЗСУ в березні 2023 року, але через тиждень самовільно покинув частину, про що свідчать додані до матеріалів справи документи, а тому вважає, не обґрунтовані та надумані посилання прокурора на те, що обвинувачений ОСОБА_6 є військовослужбовцем, при зміні місця дислокації частини може мати змогу приховуватися від правосуддя, також має доступ до зброї, а тому може бути небезпечним. Вказує, що обвинувачений не бажає переховуватися від суду, адже не переховувався і на досудовому слідстві, заподіяна шкоду в даному випадку у розмірі 2440 грн. відсутня, адже мобільний телефон повернуто потерпілому. Також вказує, що ОСОБА_6 не ухилявся і не ухилятиметься від явки до суду, має намір приймати участь у розгляді справи і про це він неодноразово наголошував в суді. Вказує, що свідок (співмешканка потерпілого) допитана в судовому засіданні, пояснила, що він знаходиться в лікарні в важкому стані, претензій до ОСОБА_6 вони не мають. Інший свідок знаходиться в місцях позбавлення волі, а саме в Криворізькій колонії № 80, а тому ОСОБА_6 не може здійснювати на них вплив, за скоєний вчинок жалкує, бажає перепросити у потерпілого. Вважає, що не враховано, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання де проживає разом з матір`ю та сестрою, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, остання судимість у 2021 році, не палить, може бути повторно мобілізований до Збройних сил України. Вважає, що судом не враховано ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ. Зазначає, що ОСОБА_6 раніше судимий, але це не може бути однією вагомою підставою для тримання людини за гратами. Вважає, що відсутність у обвинуваченого сім`ї та дітей не може свідчити про відсутність сталих соціальних зв`язків, адже кожна особа вибирає для себе той спосіб існування, який їй до вподоби, в даному випадку його сім`єю є мати та сестра і цього не врахував суд при ухваленні рішення. Вважає, що прокурором не додано доказу, який давав підстави дійти висновку, що ОСОБА_6 має намір переховуватися від слідства та піде скоювати повторні злочини. Також вважає, що ризику переховування можна запобігти шляхом покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Вважає, що ризик впливу на потерпілих та свідків за п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК Україна, на даному етапі розгляду справи відсутній, адже потерпілий отримав викрадений телефон, а свідки в справі, які б підтвердили викрадення відсутні. Вважає, що судом не врахована практика Європейського суд з прав людини, та помилково покладено в основу свого рішення тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 в разі визнання його винним. Просить апеляційний суд змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з покладенням на нього додаткових обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляджу апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників по справі, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Як встановлено з матеріалів провадження, запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 продовжено під час підготовчого судового засідання в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, власної родини, тобто міцних соціальних зв`язків не має, раніше судимий за корисливі злочини ч.2 за ст.185 КК України, що підвищує ризик вчинення обвинуваченим повторних корисливих кримінальних правопорушень, при відсутності доходу, може продовжити свою злочинну діяльність з метою відшуканні засобів для власного існування, та переховуватися від суду зважаючи на тяжкість покарання яке може йому загрожувати, особливо в умовах воєнного стану

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного заявленого ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Доводи апелянта про зворотне є безпідставними, а фактично подана апеляційна скарга викликана самим лише недосягненням бажаного результату у виді звільнення з під варти, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Ураховуючи сукупність обставин, в тому числі стадію судового провадження, а також дані про особу ОСОБА_6 , суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність даних які б свідчили, що зазначені ризики не існують, а більш м`які запобіжні заходи не спроможні забезпечити належний розгляд провадження та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та про необхідність продовження щодо останнього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам, в тому числі вагомості наявних доказів, які вказують на обґрунтованість пред`явленого обвинувачення останньому, у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Доводи апеляційної скарги, що кожна особа вибирає для себе той спосіб існування, який їй до вподоби, в даному випадку його сім`єю є мати та сестра і цього не врахував суд при ухваленні рішення є безпідставними, які не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та стороною захисту не надано доказів міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого.

Доводи апелянта, що обвинувачений не ухилявся і не ухилятиметься від явки до суду, не бажає переховуватися від суду, має намір приймати участь у розгляді справи і про це він неодноразово наголошував в суді, оскільки на досудовому слідстві, заподіяна шкоду в даному випадку у розмірі 2440 грн. відсутня, мобільний телефон повернуто потерпілому, не зменшує наявність ризиків, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому, оскільки його правослухняна поведінка наразі зумовлена виключно дієвістю обраного запобіжного заходу, а не високими моральними якостями.

Доводи апелянта, що потерпілий знаходиться в лікарні в важкому стані, претензій до ОСОБА_6 не має, інший свідок знаходиться в місцях позбавлення волі, а тому ОСОБА_6 не може здійснювати на них вплив, за скоєний вчинок жалкує, бажає перепросити у потерпілого, є безпідставними. Оскільки згідно оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції має намір повторно викликати та допитати потерпілого ОСОБА_9 який не з`явився з за хвороби, є на підставі викладеного апеляційний суд вважає наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_10 , може вплинути на потерпілого, у тому числі шляхом залякування та здійснення насильницьких дій та можливістю або погрозою застосування насильства.

Доводи апелянта, що ОСОБА_6 був мобілізований до лав ЗСУ в березні 2023 року, але через тиждень самовільно покинув частину, про що свідчать додані до матеріалів справи документи, тільки підтверджують наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що у ОСОБА_6 відсутні достатні стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрані запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків переховуватись від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченого під вартою є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 20.03.2024 року, про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.185 КК України без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді