Справа №937/1699/20
Провадження №1-і/333/33/24
УХВАЛА

Іменем України

18 червня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про вирішення питання пов`язаного з виконанням вироку відповідно до ст.ст.537, 539 КПК України, -

В С Т А Н О В И В:

25 квітня 2024 року обвинувачений ОСОБА_5 звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя, оскільки відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області», визначивши територіальну підсудність справ підсудних Мелітопольському міськрайонному суду Запорізької області за Комунарським районним судом м.Запоріжжя.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_5 зазначає, що вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.01.2016 року, його визнано винним за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та застосовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки на підставі ст.75 КК України. 21 вересня 2017 року за ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області було скасовано іспитовий строк, визначений у вироку суду від 18.01.2016 року, та його було направлено для відбування покарання на 3 роки позбавлення волі до СВК №55. Згідно з ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 06.11.2019 року, ОСОБА_5 звільнено на підставі ст.81 КК України умовно достроково. Невідбутою залишилася частина покарання у виді 10 місяців 23 днів покарання за попереднім кримінальним провадженням. На даний час кримінальне провадження за обвинуваченням, передбаченого ч.2 ст.185 ч.3 ст.185 КК України ЕУН 937/1699/20 перебуває на тимчасово окупованій території в м.Мелітополі і більше 2 років не розглядається судом. Обвинувачений звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з клопотанням про відновлення втраченого провадження. Обвинувачений, просить суд звільнити його від невідбутої частини покарання у виді 10 місяців 23 днів покарання за попереднім кримінальним провадженням.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суд задовольнити його клопотання про звільнення його від невідбутої частини покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.01.2016 року.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання в повному обсязі.

Прокурор заперечувала щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 . Зазначила, що норми КК України, на які посилається ОСОБА_5 , та Закон України «Про амністію у 2016 році» не передбачає можливості звільнення від відповідальності, а саме невідбутої частини покарання у вигляді 10 місяців та 23 днів, осіб, які вичинили нове кримінальне правопорушення при умовно достроковому звільненні. Крім того караність діяння, за яким був засуджений ОСОБА_5 , не скасована.

Суд, заслухавши доводи обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, заперечення прокурора, прийшов до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню виходячи з такого.

За клопотанням обвинуваченого ОСОБА_5 з Державної установи Софіївська виправна колонія №55 витребувано та досліджено у судовому засіданні наступні документи: копію вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.01.2016 року; копію ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21.09.2017 року, копію протоколу обшуку від 21.09.2017 року, розпорядження про набрання вироку законної сили; копія ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від.29.10.2019 року, копія довідки про звільнення від 06.11.2019 року.

Згідно вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.01.2016 року (ЕУН 320/9164/15-к), ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінальних проваджень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України на підставі ч.1 ст.70 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, та покладено на нього обов`язки визначені ст.76 КК України.

Відповідно до ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Ухвалою від 21 вересня 2017 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_5 засудженого вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.01.2016 року, та направлено його для відбування покарання в місця позбавлення волі строком на 3 (три) роки (ЕУН 320/9164/15-к).

За ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.10.2019 року, ОСОБА_5 звільнено умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного йому згідно вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.01.2016 року, невідбутий строк складає 10 місяців 23 дні (ЕУН 314/4509/19).

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05.05.2021 року засуджено ОСОБА_5 за ч.2 ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 України та призначено йому покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.1 ст.71 КК України, частково приєднано покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2016 року та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (роки) 1 (один) місяць.

Ухвалою колегії суддів Запорізького апеляційного суду від 16.08.2021 року було скасовано вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05.05.2021 року щодо ОСОБА_5 та призначено новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Відповідно до ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 вересня 2021 року призначено підготовче судове засідання по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.ч.2,3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України на 07 жовтня 2021 року (ЕУН 937/1699/20).

Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Положення ч.1 ст.539 КПК України, містять дві похідні умови це: 1) вирок який набув законної сили та виконується; 2) визначення кола осіб, яка може звернутися з відповідним клопотанням до суду.

Виключення хоча б однієї з вище перелічених умов унеможливлює вирішення питань, визначений у ч.1 ст.537 КПК України, який не є вичерпним, не може бути вирішений судом в порядку ч.1 ст.539 КПК України.

Судом встановлено, що вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05.05.2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було скасовано ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16.08.2021 року та призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Оскільки кримінальне провадження №0003564 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.ч.2,3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, не розглянуто, вироку не винесено, останній не набув статусу засудженого, Комунарський районний суд м.Запоріжжя, як суд першої інстанції не має права вирішувати питання, які вирішуються судом під час виконання вироків в рамках даного кримінального провадження.

Переходячи до вирішення питання про пом`якшення покарання суд приймає до уваги інститути права про які зазначає ОСОБА_5 в своєму клопотанні, до яких входять: інститути звільнення від покарання та звільнення від відбування покарання різні за правовою природою. У першому випадку особа може бути звільнена від покарання без його призначення. Натомість інститут звільнення від відбування покарання, одним із видів якого є амністія, може бути застосований лише після завершення процедури призначення покарання, обов`язковою стадією якої відповідно до приписів статей 70, 71 КК України є визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів та/чи сукупністю вироків.

Крім цього, аналіз норм КК України, Закону України «Про застосування амністії в Україні» дає змогу дійти висновку, що амністія: застосовується щодо певної категорії осіб, а не до покарання за кожен окремий злочин; полягає у звільненні засуджених чи осіб, вирок щодо яких не набрав законної сили, від відбування покарання, а не від його призначення; оголошується законом про амністію, який повинен відповідати положенням Конституції України, КК України та Закону України «Про застосування амністії в Україні».

З огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив не один, а два злочини, які утворюють сукупність, питання звільнення його від відбування покарання, у тому числі на підставі закону про амністію, повинно вирішуватися після застосування положень ст.70 КК України та визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів.

Крім цього, ст.9 Закону України «Про застосування амністії в Україні» визначає, що амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", а також до осіб: а) які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин; б) які раніше звільнялися з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Отже. положення даного закону суд не може застосувати до ОСОБА_5 з тих підстав, що обвинувачений до повного відбуття покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.01.2016 року був звільнений умовно достроково на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.10.2019 року. Згідно довідки серії ЗАП №03900 про звільнення, ОСОБА_5 звільнений з ДУ «Софіївська виправна колонія №55» 06.11.2029 року та має невідбуту частину покарання 10 місяців та 23 дні. Також судом встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, який мав місце 13.11.2019 року, тобто через 8 днів після умовно дострокового звільнення.

Отже, ОСОБА_5 , маючи невідбуту частину покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, знову вчинив умисний злочин, раніше був звільнений з місця позбавлення волі умовно-достроково.

За такого, до вирішення у суді по суті кримінального провадження №0003564 питання, які ставляться засудженим є передчасними.

Щодо декриміналізації діяння, за яке ОСОБА_5 був засуджений за вироком від 2016 року, слід зазначити таке.

Чинність закону про кримінальну відповідальність у часі розуміють як можливість застосування кримінального закону залежно від часу вчинення злочину. Згідно з ч.2 ст.4 КК злочинність і караність діяння визначається законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення цього діяння.

Припинення чинності закону про кримінальну відповідальність означає, що його норми не можуть застосовуватися до визначених у ньому діянь. Підставами для припинення чинності законом про кримінальну відповідальність є:

а) скасування закону про кримінальну відповідальність;

б) заміна закону про кримінальну відповідальність іншим законом;

в) закінчення строку дії, на який закон був виданий.

Поширення дії нового закону на осіб, що вчинили відповідні діяння до набрання ним чинності, - це і є зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі. Цей принцип ретроактивності (традиційний для міжнародного права) закріплено у ст.58 Конституції та визначено у ст.5 КК. Він полягає у тому, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визначалися законом як правопорушення.

Так, відповідно до ч.1 ст.5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання, але мають судимість.

Разом з тим, станом на момент розгляду клопотання ОСОБА_5 закон про кримінальну відповідальність, застосований у вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.01.2016 року не скасовувався, не змінювався, не пом`якшувався. У зв`язку з чим поліпшення становища особи не відбулося.

За такого суд не знаходить підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про вирішення питання пов`язаного з виконанням вироку відповідно до ст.ст.537, 539 КПК України.

Керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про вирішення питання пов`язаного з виконанням вироку відповідно до ст.ст.537, 539 КПК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя ОСОБА_1