ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9542/24
провадження № 1-кп/753/1519/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого офіційно, маючого на утриманні доньку 2007 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого судимості в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

4 травня 2024 року приблизно о 16 год. 20 хв. за адресою: м. Київ, вул. Здолбунівська,13/1 , працівники УПП у м. Києві, екіпажу «Рубін-0201», а саме, поліцейського першого взводу, першої роти, другого батальйону 2 полку з обслуговування лівого берега УПП у м Києві ДПП капрала поліції ОСОБА_5 та інспектора 1 взводу 1 роти 2 батальйону 2 полку з обслуговування лівого берега УПП в м. Києві ДПП ст. лейтенант ОСОБА_6 при виконанні своїх обов`язків зупинили транспортний засіб «Skoda Superb» н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та здійснювали складання постанови про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення ним вимог дорожнього знаку 5.16 ПДР України, оскільки здійснив рух прямо зі смуги, де дозволено рух тільки праворуч, чим порушив п. п. 33 ПДР.

У подальшому, ОСОБА_2 , розуміючи незаконність своїх дій, діючи умисно та достовірно знаючи про кримінальну відповідальність за надання неправомірної вигоди службовій особі, з метою уникнення відповідальності, усвідомлюючи, що вчинив адміністративне правопорушення і розуміючи настання негативних правових наслідків для себе за вчинене адміністративне правопорушення, в тому числі із можливим позбавленням його права керування транспортними засобами, висловив пропозицію поліцейським ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є службовими особами, бажання та готовність надати неправомірну вигоду за не вчинення ними дій, що входять у службові обов`язки, після чого був попереджений про кримінальну відповідальність, але ОСОБА_2 продовжив реалізувати свій злочинний умисел, направлений на уникнення адміністративної відповідальності, дістав належні йому кошти в сумі 1000 грн., помістив дану купюру в паспорт та поклав на передню панель пасажирського правого сидіння службового автомобіля марки «Toyota Prius» д.н.з. НОМЕР_2 , де перебував поліцейський ОСОБА_5 , як неправомірну вигоду за не вчинення останнім дій, що входять у його службові обов`язки, а саме, за не складання протоколу про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що 4 травня 2024 року, після обіду, їхав на своєму авто, коли його зупинили працівники поліції і сказали, що він порушив ПДР. ОСОБА_2 для того щоб не складали на нього протокол запропонував останнім 1000 грн., але вони відмовились. Тоді він поклав на торпеду їх авто свій паспорт, в якому були вказані кошти, щоб вирішити це питання, проте останні знову відмовилися від грошей. Зазначив, що йому дуже соромного за такі дії, запевнив суд у тому, що більше не буде вчиняти правопорушень.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_2 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 369 КК України як пропозиція надати службовій особі неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

При обранні виду та міри покарання суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

У ст. 65 КК визначено загальні засади призначення покарання, котрі наділяють суд правом вибору між альтернативами, кожна з яких є законною, як однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. За змістом ст. 75 КК рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Обираючи ОСОБА_2 захід примусу, суд ураховує ступень тяжкості вчиненого правопорушення, який є нетяжким, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який є несудимий в силу ст. 89 КК України, за даними облікової документації не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, має постійне місце проживання, щире каяття у вчиненому, що судом визнається як обставина, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність на утриманні доньки 2007 року народження, та вважає за можливе призначити останньому покарання у виді штрафу.

Таке покарання забезпечить дотримання засад призначення покарання, в тому числі його індивідуалізації, буде справедливим, адекватним матеріальному стану обвинуваченої, необхідним і достатнім для її виправлення.

Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн.

Речовий доказ - DVD диск - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського Апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1