Справа № 306/726/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

19.02.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника, адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/509/22, за апеляційними скаргами, які подали обвинувачений ОСОБА_6 , та прокурор ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 вересня 2021 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Керецьки, Свалявського району Закарпатської області, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, одруженого, з вищою освітою, пенсіонера, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України кримінального правопорушення, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

Вироком ухвалено речові докази - сорочку марки "nens" casual wear розмір «М» бордового кольору та ґудзик чорного кольору, - після набрання вироком законної сили - передати потерпілому ОСОБА_9 .

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

28.01.2020, приблизно о 16 год 10 хв, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні Керецьківської сільської ради, що за адресою с. Керецьки, вул. Головна, 52 Свалявського району, яка є державною установою та місцем масового перебування громадян, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що проявилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загально визначених правил поведінки і моральності, намагаючись показати свою зверхність та зневагу до чинних правил і норм поведінки у суспільстві, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, вчинив сварку із головою Керецьківської сільської ради (ОТГ) ОСОБА_9 , під час якої схопив останнього за сорочку та застосувавши фізичну силу, пошкодив її ( вартість сорочки згідно з висновком експерта від 24.02.2020 становить 178,00 грн), у подальшому потерпілий ОСОБА_9 , з метою уникнення конфлікту почав вириватись та вийшов зі службового кабінету до коридору (приймальні), де ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, схопив правою рукою ОСОБА_9 за голову з лівого боку та штовхаючи останнього наніс йому подряпини, а також завдав удар правою долонею руки у ділянку голови, а саме у вухо ліворуч, унаслідок чого потерпілий ОСОБА_9 отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді множинних саден голови зліва (лівої вушної раковини, навколо вушної ділянки). У результаті протиправних хуліганських дій з боку ОСОБА_6 було тимчасово припинено діяльність Керецьківської сільської ради. Згідно з висновком судово-медичної експертизи за №9 від 31.01.2020, у потерпілого ОСОБА_9 на момент судово-медичного обстеження виявлено тілесні ушкодження у вигляді множинних саден голови зліва (лівої вушної раковини, навколо вушної ділянки), які виникли від дії тупих, твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, якими могли бути нігті пальців рук сторонньої особи по механізму стиснення, тертя і за своїм характером могли виникнути при обставинах, у час події вказаної обстежуваним - 28.01.2020. За своїм характером та ступенем тяжкості вищевказані тілесні ушкодження, згідно з Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 "Правила судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних пошкоджень" п. 2.3.5. *а*, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, як такі, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Вказані і вчинені обвинуваченим ОСОБА_6 дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що вирок є незаконним, необґрунтованим, оскільки викладені у ньому висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і тому судове рішення підлягає скасуванню. Апелянт вважає, що місцевим судом не з`ясовано обставини, що характеризують об`єктивну сторону діяння, передбаченого статтею 296 КК України, не досліджено ознаки, на підставі яких встановлюється суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, що місцевий суд у вироку неповно виклав покази свідків, не надав належної оцінки показам обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_9 . Так, апелянт звертає увагу на те, що покази свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , свідчать про відсутність порушення громадського порядку та про наявність між обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_9 неприязних відносин, а також про відсутність доказів про спричинення саме обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Апелянт вказує і на те, що вину у вчиненні передбаченого ст. 296 КК України кримінального правопорушення, не визнає, стверджує, що ініціатором конфлікту був саме потерпілий ОСОБА_9 , однак, місцевий суд залишив ці показання поза увагою. Також зазначає, що під час конфлікту потерпілий ОСОБА_9 також наніс йому тілесні ушкодження, однак із заявою до правоохоронних органів він не звертався, оскільки таким не довіряє, так як раніше звертався до поліції у зв`язку з погрозами потерпілого його вбивством. За результатами його звернень будь-яких рішень про притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності прийнято не було. Окрім того, звертає увагу на те, що суд першої інстанції невмотивовано відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про визнання висновку судово-медичної експертизи №9 від 30.01.2020 та висновку про вартість об`єкта оцінки від 29.01.2020 недопустимими доказами, оскільки такі отримані у порядку, що не передбачений КПК України. В обґрунтування доводів посилається на те, що органом досудового розслідування при призначенні судово-медичної експертизи щодо спричинення потерпілому тілесних ушкоджень допущено порушення права на захист підозрюваного, оскільки експертиза призначалась з недотриманням вимог п. 13 ч. 1 ст. 7, ст. 20, ч. 1 ст. 2, п. 2 ч. 3, ч. 5 ст. 42 КПК України та Інструкції про проведення судово - медичних експертиз. При цьому, з висновку експерта про вартість оцінки від 29.01.2020 убачається, що ОСОБА_14 не є судовим експертом та відповідно не уповноважений виготовляти судові експертизи. Окрім цього, вказаний висновок не може бути достовірним, адже оцінка об`єкту відбулася 28.01.2020, а постанова про призначення судово-товарознавчої експертизи датується від 04 лютого 2020 року. Також посилається на те, що в обґрунтування висновку про доведеність його вини у скоєнні кримінального правопорушення суд посилається на докази - показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які свідки давали під час досудового розслідування, безпосередньо не допитавши цих свідків у судовому засіданні. Просить вирок скасувати, ухвалити виправдувальний вирок, яким закрити кримінальне провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - за встановлення відсутності у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України кримінального правопорушення, фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність кваліфікацій дій обвинуваченого, вказує на те, що вирок є незаконним через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, унаслідок м`якості. Стверджує, що суд першої інстанції, при ухваленні вироку, порушив роз`яснення, дані у Постанові Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Так, аргументуючи застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України, місцевий суд зазначив, що обвинувачений є особою, яка на території громади характеризується позитивно, обіймав посаду голови, станом на тепер є пенсіонером, має на утриманні дитину, яка наразі навчається, а тому штраф у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є для нього надмірним та непосильним, при цьому зазначивши про відсутність обставин, які пом`якшують покарання згідно зі ст. 66 КК України та обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України. На переконання прокурора, вказане свідчить про необґрунтоване застосування приписів ч. 1 ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання. Тому, враховуючи вищенаведене, апелянт вважає, що у зв`язку з необхідністю застосування відносно обвинуваченого більш суворого покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 296 КК України, яке не було застосовано судом першої інстанції, вирок у частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового вироку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України. Просить судове рішення скасувати, ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_6 призначити покарання у виді штрафу в розмірі 550 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 9350 (дев`ять тисяч триста п`ятдесят гривень).

Кримінальне провадження розглядається за відсутності потерпілого ОСОБА_9 , неявка якого, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що: потерпілий належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду; відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду кримінального провадження на інший термін від потерпілого не надходило; прокурорка, обвинувачений та захисник не заперечували щодо проведення судового засідання без участі потерпілого; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників апеляційного розгляду: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану стороною захисту апеляційну скаргу та заперечили щодо задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення; прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечила щодо задоволення апеляційної скарги сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

При оцінці доводів апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості судового рішення щодо обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів бере до уваги таке.

Так, відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованим, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.

Колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції не дотримані передбачені ст. 7 КПК України загальні засади кримінального провадження, допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин, зокрема, викладені у вироку висновки не підтверджені наведеними у ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду, в зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Так, у порушення вищевказаних приписів кримінального процесуального закону у формулюванні обвинувачення - у мотивувальній частині вироку та в обвинувальному акті, не конкретизовано, у чому саме полягають діяння ОСОБА_6 , що призвели до тимчасового припинення нормальної діяльності Керецківської сільської ради, у чому полягало тимчасове припинення нормальної діяльності вищевказаного органу, проміжок часу на протязі якого була тимчасово припинена нормальна діяльність цього органу.

Між тим, з вироку та обвинувального акту вбачається, що судом та органом досудового розслідування скоєні ОСОБА_6 діяння кваліфіковані за ч. 1 ст. 296 КК України і за ознакою тимчасове припинення нормальної діяльності Керецківської сільської ради.

З викладених у вироку пояснень свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не вбачається, що такими підтверджено факти пошкодження обвинуваченим ОСОБА_6 сорочки потерпілого ОСОБА_9 та тимчасове припинення нормальної діяльності Керецківської сільської ради.

Як убачається зі змісту вироку, суд посилається на довідку про порушення роботи установи - Керецківської сільської ради (а. к. п. 142 т. 1), яка підписана потерпілим ОСОБА_9 , тобто зацікавленою особою у даному кримінальному провадженні.

Між тим, із вищевказаної довідки також не вбачається у чому саме полягало тимчасове припинення нормальної діяльності вищевказаного органу, проміжок часу на протязі якого була тимчасово припинена нормальна діяльність цього органу.

Під час розгляду апеляційним судом кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 вказував на те, що у час події, про яку йдеться в обвинувальному акті, Керецківська сільська рада працювала у звичному режимі, її діяльність не припинялась, що підтверджується фактами видачі секретарем ради тих чи інших довідок.

Відомості, які містяться у протоколі огляду місця події (а. к. п. 128-134) не підтверджують показання потерпілого ОСОБА_9 , у тому числі щодо порушення нормальної роботи Керецківської сільської ради.

При цьому, свідки також не підтверджують встановлені судом обставини, зокрема про те, що обвинувачений ОСОБА_6 схопив потерпілого ОСОБА_9 правою рукою за голову з лівої сторони, наніс подряпини та завдав удар в область голови, а потерпілий ОСОБА_9 не вказує на те, що обвинувачений наніс йому удар, однак суд встановив такі обставини кримінально караного діяння, не навівши у вироку будь-яких доказів на їх підтвердження.

Крім того, суд не дав оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що потерпілий ОСОБА_9 першим наніс йому удар, та відповідно не відхилив їх із обґрунтуванням такого висновку.

Під час розгляду апеляційним судом кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 вказував і на те, що потерпілий ОСОБА_9 за фізичними даними значно перевищує його фізичні дані, що не дозволяло йому схопити потерпілого за голову, що вказаним обставинам суд першої інстанції будь-якої оцінки не дав.

Висновок суду першої інстанції про те, що потерпілий ОСОБА_9 не мав ушкоджень не підтверджений доказами, на які суд посилається у вироку, що в свою чергу свідчить про те, що такий є виключно припущенням.

Суд першої інстанції не дав жодної оцінки висновку експерта № 9 від 31.01.2020 про те, що у потерпілого ОСОБА_9 на момент його судово-медичного обстеження не було виявлено тілесних ушкоджень, характерних для нанесення йому ударів сторонньою особою.

Окрім того, суд у мотивувальній частині вироку вказує на вартість сорочки, відповідно до висновку експерта від 24.02.2020, яка становить 178 грн, при цьому не даючи відповідного аналізу вказаному висновку, в тому числі щодо вартості сорочки.

При цьому, суд також не посилається на докази, які підтверджують той факт, що пошкоджена сорочка, яка була оцінена експертом, є саме тою, в яку був одягнутий потерпілий ОСОБА_9 у час події.

Визнаючи протокол слідчого експерименту недопустимим доказом у кримінальному провадженні, суд першої інстанції не дав йому відповідного аналізу, а також не вказав на те, що у чому саме полягає порушення норм КПК України при проведенні цієї слідчої дії.

Висновок суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_6 вимагав від голови Керецківської сільської ради позитивного рішення (задоволення заяви про виплату коштів) не підтверджений будь-якими доказами, наведеними у вироку.

Апеляційний суд також вважає, що у мотивувальній частині вироку не вказується на те, у чому саме полягає неповага обвинуваченого ОСОБА_6 до потерпілого ОСОБА_9 як до новообраного голови Керецківської сільської ради.

Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на зміст показань обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що між обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_9 існують неприязні відносини, які виникли у зв`язку з тим, що раніше головою Керецківської сільської ради був саме обвинувачений, а потерпілий ОСОБА_9 є новообраним головою Керецківської сільської ради, що між ними на протязі тривалого періоду часу існують неприязні відносини.

З огляду на наведене, колегія суддів також вважає, що юридична оцінка дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 296 КК України породжує сумніви в її обґрунтованості.

Заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконного застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Наведені обставини також свідчать і про неповноту та поверховість при дослідженні інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 фактичних обставин кримінального правопорушення, що свідчить про порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 370, 373 КПК України щодо законності та вмотивованості судового рішення, а також про те, що викладені у вироку висновки не підтверджені дослідженими безпосередньо під час судового розгляду доказами.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ухвалений у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 вирок не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, які віднесено до істотних порушень вимог КПК України, і які колегія суддів Закарпатського апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд позбавлений можливості усунути вищенаведені недоліки, допущені при повідомленні ОСОБА_6 про підозру за ч. 1 ст. 296 КК України, та при викладенні обвинувачення за цією нормою матеріального права, оскільки для їх усунення ОСОБА_6 необхідно пред`явити обвинувачення за ч. 1 ст. 296 КК України з точним дотриманням вимог КПК України. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що стороною обвинувачення та захисту не заявлялось клопотань про дослідження апеляційним судом будь-яких доказів.

У зв`язку з цим, вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення про ухвалення апеляційним судом нового вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , а також апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, не можуть бути задоволені.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами кримінального провадження доказам у їх сукупності, а також викладеним у апеляційній скарзі сторони обвинувачення доводам, і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, тобто ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, з урахуванням положень ст. ст. 370-374 КПК України.

Тому, апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги, які подали обвинувачений ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 вересня 2021 року, щодо обвинуваченого за ч.1 ст. 296 КК України, ОСОБА_6 , - скасувати, призначивши новий судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: