Справа № 305/1098/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/336/24 за апеляційною скаргою прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 29 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 29 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна -товарно-транспортної накладної серії ЮІЗ № 250108 від 18.04.2024, виданої вантажовідправником філією «Великобичківське ЛМГ» ДП «Ліси України» вантажоодержувачу ОСОБА_6 та вилучену лісопродукцію масою 7,000 м?, що перебували у володінні ОСОБА_7 , а також вантажний автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «131» з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », належний ОСОБА_7 , який перебував у користуванні ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000161 від 25.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що 24.04.2024 близько 12:00 години на ділянці дороги по вулиці Центральній, в с. Верхнє Водяне, Рахівського району, Закарпатської області ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , керуючи транспортним засобом марки ЗИЛ 131 із державним номерним знаком НОМЕР_1 , будучи зупинений згідно із ЗУ «Про Національну поліцію України» працівниками поліції, на вимогу останніх, для перевірки надав товарно-транспортну накладну серії ЮІЗ 250108 від 18.04.2024, яка містить можливі ознаки підробки. Того ж дня вказане повідомлення було зареєстровано в Журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області за № 2711 від 25.04.202 СД Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області внесено відомості до ЄРДР № 0000161 за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме використання завідомо підробленого документа.

Прокурор просив накласти арешт у спосіб заборони користування, відчуження та розпорядження на тимчасово вилучене майно, а саме на товарно-транспортну накладну при перевезенні деревини автомобільним транспортом серії НОМЕР_2 від 18.04.2024, видану вантажовідправником філією «Великобичківське ЛМГ» ДП «Ліси України» до вантажоодержувача ОСОБА_6 та вилучену лісопродукцію кубомасою 7,000 м?, що перебували у володінні ОСОБА_7 . Накласти арешт у спосіб заборони відчуження та розпорядження на тимчасово вилучене майно, а саме на вантажний автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «131» з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », належний ОСОБА_7 , який перебував у користуванні ОСОБА_7 .

Відмовляючи у задоволення клопотання, слідчий суддя зазначив, що матеріали клопотання не містять будь-яких доказів, які б вказували на підробку товарно-транспортної накладної на лісопродукцію, загальною масою 7,000 м.куб., а також те що, до матеріалів клопотання не долучено відомостей про повідомлення власника майна - деревини, яку було вилучено, зокрема ОСОБА_6 , про існування прийнятих щодо його майна рішень в межах кримінального провадження, про розгляд клопотання про арешт майна в суді. Таким чином, вирішення клопотання по суті без повідомлення вказаної особи може призвести до порушення конституційних прав власника майна, отже підстав для накладення арешту на тимчасово вилучене майно слідчий суддя не вбачав.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що оглядом товаро-транспортної накладної та лісопродукції, яку перевозив ОСОБА_7 встановлено порушення, які були достатніми для внесення відповідних відомостей до ЄРДР та проведення подальших слідчих (розшукових) і процесуальних дій. Звертає увагу на те, що на час постановлення ухвали та на даний час такі дії ще не проведені, тому не накладення арешту на майно та відповідно його повернення власнику перешкоджає встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні. Зазначає, що є достатні підстави накласти арешт на вказане майно з метою забезпечення збереження речових доказів. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання та накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власника майна, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує наступне.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Як вбачається з матеріалів клопотання, у провадженні сектору дізнання Рахівського РВП Мукачівського ВР ГУ НП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування за №0000161 від 25.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

В межах зазначеного кримінального провадження, прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, у спосіб заборони користування, відчуження та розпорядження, а саме на товарно-транспортну накладну при перевезенні деревини автомобільним транспортом серії НОМЕР_2 від 18.04.2024, видану вантажовідправником філією «Великобичківське ЛМГ» ДП «Ліси України» до вантажоодержувача ОСОБА_6 та вилучену лісопродукцію кубомасою 7,000 м?, що перебували у володінні ОСОБА_7 , та накласти арешт у спосіб заборони відчуження та розпорядження на тимчасово вилучене майно, а саме на вантажний автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «131» з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », належний ОСОБА_7 , який перебував у користуванні ОСОБА_7 .

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог ст. ст.170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно а саме: товарно-транспортну накладну при перевезенні деревини автомобільним транспортом серії НОМЕР_2 від 18.04.2024, видану вантажовідправником філією «Великобичківське ЛМГ» ДП «Ліси України» до вантажоодержувача ОСОБА_6 , вилучену лісопродукцію кубомасою 7,000 м?, що перебували у володінні ОСОБА_7 та вантажний автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «131» з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », належний ОСОБА_7 , який перебував у користуванні ОСОБА_7 , та прийшов до обґрунтованого висновку про недоведення прокурором необхідності арешту, зазначеного у клопотанні майна, у зв`язку з відсутністю обґрунтування мети та підстав у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна у відповідності до вимог ст. ст. 170, 171 КПК України.

З матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Не зважаючи на те, що слідчим визнано речовим доказом майно, однак у даному клопотанні не доведено таку мету арешту майна, як збереження речових доказів.

Окрім того, клопотання не містить відомостей, які б давали розумні підстави вважати, що зазначене у клопотанні майно, яке є предметом арешту, відповідають критеріям ст. 98 КПК України, зокрема можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набуті кримінально протиправним шляхом.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні прокурора, не виправдовує такий ступінь втручання у його права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника (володільця) майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що досудове розслідування здійснюється за фактом підробки документації на вилучену деревину, при цьому жодних ознак підробки у клопотанні не вказується, як і не зазначено причини зупинки автомобіля ЗИЛ 131, водієм якого був ОСОБА_7 .

Разом із тим, колегія суддів констатує й те, що на даній стадії досудового розслідування, жодній посадовій особі (юридичній особі) не повідомлено про підозру, а прокурором не доведено фактів того, що існують підстави вважати, що вищевказаному майну загрожує знищення, чи воно підлягає спеціальній конфіскації, або конфіскації, як виду покарання, або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, і цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги прокурора, у тому числі й про те, що необхідність накладення арешту на вищевказане майно полягає у збереженні речових доказів, колегія суддів визнає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та приєднаних до клопотання доказах, відхиляє їх як такі, що не являються належними й обґрунтованими підставами для накладення арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя правильно врахувала той факт, що клопотання не містить обґрунтування мети і підстав для арешту у відповідності до вимог ст. ст. 170, 171 КПК України, відтак рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, вирішено з дотриманням вимог ст. ст. 170-173 КПК України, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів враховує і те, що в судовому засіданні суду першої інстанції було з`ясовано, що кількість деревини, яку перевозив ОСОБА_7 відповідає тій, що зазначена у товарно-транспортній накладній ЮІЗ № 250108 від 18.04.2024, виданій вантажовідправником філією «Великобичківське ЛМГ» ДП «Ліси України» до вантажоодержувача ОСОБА_6 , яку ОСОБА_7 у законний спосіб переробив на дрова, отже здійснення законної діяльності з перевезення деревини дров`яної, не є підставою для накладення арешту на автомобіль та вказану деревину в межах кримінального провадження.

Також слідчим суддею обґрунтовано враховано і те, що до матеріалів клопотання не долучено відомостей про повідомлення власника майна - деревини, яку було вилучено, зокрема ОСОБА_6 , про існування прийнятих щодо його майна рішень в межах кримінального провадження, про розгляд клопотання про арешт майна в суді. Таким чином, вирішення клопотання по суті без повідомлення вказаної особи може призвести до порушення конституційних прав власника майна.

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді і накладення арешту на майно в арешті якого відмовлено.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 29 квітня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді