Справа № 405/7467/23
провадження № 1-кс/405/862/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2024 м. Кропивницький

слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 травня 2023 року №0000562 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.255-1 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Полтава, Полтавської області, українцю, громадянину України, офіційно непрацюючому, неодруженому, немаючому на утриманні дітей, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 за погодженням з прокурором відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб.

Прокурор у судовому засіданні просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід - тримання під вартою, посилаючись на обґрунтування пред`явленої підозри, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неможливість їх запобіганню, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Підозрюваний та захисник у судовому засіданні надали пояснення згідно якими не заперечував щодо задоволення клопотання.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, захисника та підозрюваного, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 0000562 від 19.05.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 2551 КК України (а.к. 5 витяг з ЄРДР).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засуджений 25.09.2023 Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст. 391 КК України до 2 року 6 місяців позбавлення волі, та направлений до Державної установи «Кропивницька виправна колонія №6», за адресою: вул. Яновського 50, м. Кропивницький Кіровоградської області.

Так, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою встановлення та поширення в суспільстві злочинного впливу, за відсутності ознак зазначених у ч. 5 ст. 255 КК України, в установі виконання покарань Державній установі «Кропивницька виправна колонія №6», неухильно дотримуючись неписаних норм і правил поведінки, передбачених особливим злодійським кодексом так званих «понять» в умовах позбавлення волі, всупереч вимогам Закону України «Про попереднє ув`язнення» та Кримінально-виконавчого кодексу України, ОСОБА_4 , тим самим здобув авторитет серед утримуваних негативної спрямованості, як особа, яка веде «правильний» у «злодійських традиціях» спосіб життя.

Державна установа «Кропивницька виправна колонія №6», є установою виконання покарань, яка виконує функції виправних колоній середнього рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній стосовно засуджених.

У ній, як і інших установах покарань, існує визначений уклад життя арештованих, свої неписані тюремні правила («поняття») та своя ієрархія арештантського світу паралельна вертикаль влади, лідерські позиції в якій займають «блатні», тобто ув`язненні, які живуть по «поняттям» та до яких відносяться, зокрема, «смотрящі» та «отвєтчіки». Саме вони, діючи по «поняттям», керують колективом ув`язнених, засуджених, слідкують за дотриманням ними злодійських традицій, певного укладу життя у неволі, вирішують спірні питання, конфлікти, відповідають за ситуацію у виправних закладах, координують злочинну діяльність, контролюють накопичення, утримання грошових коштів, майна, так званого «злодійського общака», розподіл їх серед ув`язнених.

Так, ОСОБА_4 , у травні 2023 року (точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено), прийнявши на себе всю повноту неформальної влади над ув`язненими Державної установи «Кропивницька виправна колонія №6», перебуваючи в статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу, користуючись авторитетом, яким автоматично наділявся носій вказаного статусу «смотрящий», опрацювавши загально-визначені правила поведінки у відповідності до «злодійських законів», як особисто так і через довірених осіб, в тому числі, систематично, упродовж строку ув`язнення:

-забезпечував надходження на територію установи заборонених в обігу речей, наркотичних засобів, психотропних речовин, предметів, а також тютюнових виробів, продуктів харчування та мобільних телефонів, їх розподіл серед ув`язнених, які вели «правильний» у його розумінні за «злодійськими традиціями» спосіб життя;

-здійснював неухильний контроль за виконанням визначених ним злодійських правил та обов`язків ув`язнених у дільниці посиленого контролю;

-виступав у ролі так званого «смотрящего» за Державною установою «Кропивницький слідчий ізолятор» під час спілкування з іншими ув`язненими особами, які мали подібний або вищий кримінальний статус у слідчому ізоляторі з приводу розподілу матеріальних благ, визначення колегіально «винних» та «призначення покарання» особам, які на думку ув`язнених допускали неправильні з їхньої точки зору вчинки;

-мав вплив на вирішення проблемних ситуацій, які складалися в середовищі ув`язнених і засуджених, яку перебували в Державній установі «Кропивницький слідчий ізолятор»;

-брав участь у покаранні «винних» та контролював цей процес, здійснював контроль за подальшим урегулюванням таких ситуацій;

-вирішував спори між ув`язненими з точки зору неписаних кримінальних «законів», визначення обґрунтованості претензій, прийняття рішень про необхідність покарання «винуватців», та яким воно має бути, тобто, виступаючи, таким чином, у ролі «мирового судді», який має право призначати «винному» на його розсуд покарання, у тому числі фізичні, які полягають у груповому побитті, забороні користуватись життєво необхідними благами на певний час, зміну умов «проживання» в установі, примушування до виконання ганебної роботи;

Тим самим, ОСОБА_4 , протиставляючи себе нормам законності та бажаючи продовжувати свою злочинну діяльність у противагу загальновизнаним етичним правилам існування у правовому суспільстві, набув статусу суб`єкта підвищеного злочинного впливу, тобто особи, яка завдяки авторитету, особистим якостям та можливостям здійснює злочинний вплив і координує злочинну діяльність інших осіб; особи, уповноваженої наглядати за дотриманням загальноприйнятих в злодійських колах неписаних «законів поведінки», так званим «смотрящим» за Державною установою «Кропивницька виправна колонія №6».

Таким чином, ОСОБА_4 встановивши загально-визначені на території Державної установи «Кропивницький слідчий ізолятор» правила поведінки серед ув`язнених та вимагаючи безумовного їх дотримання вказаними особами, користуючись певним статусом у злочинному середовищі, вчиняв як особисто так і через інших осіб вищевказані протиправні дії, у період із травня 2023 року по вересень 2023 року (зокрема, використовував висловлювання, в яких наявні ознаки вимог, настанов, розпоряджень і вказівок, адресованих іншим учасникам спілкування, до вчинення дій (перерахувань грошових коштів, здійснення фізичної розправи, передачі певних товарів і їх подальшого розподілу серед підслідних. Для реалізації таких висловлювань ним вживалися імперативні конструкції та категоричні твердження).

Крім того, ОСОБА_4 , використовував висловлювання, зміст яких прямо вказує на те, що він користується певним статусом у злочинному середовищі і здійснює злочинний вплив, тобто координує і контролює діяльність інших осіб, пов`язану з перерахуванням грошових коштів, здійсненням фізичної розправи, передачею певних товарів і їх подальшого розподілу серед підслідних) у Державній установі «Кропивницький слідчий ізолятор», а його висловлювання мають характер лідерства відносно інших осіб і характеризують його як особу, яка займає більш високе становище у злочинній ієрархії засуджених і ув`язнених слідчого ізолятору.

Крім того, ОСОБА_4 , утримуючись в Державній установі «Кропивницька виправна колонія №6», у точно невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 25.05.2023, при невстановлених обставинах та місці, вступив у попередню змову із ОСОБА_7 , щодо незаконного придбання, зберігання, передачі з метою збуту та передачі у місце позбавлення волі наркотичного засобу, обіг якого обмежено, метадону.

Так, ОСОБА_4 , діючи в межах спільного злочинного умислу, за попередньою змовою із ОСОБА_7 , щодо незаконного придбання, зберігання, пересилання з метою збуту та передачі у місце позбавлення волі наркотичного засобу, обіг якого обмежено, метадону, у невстановлений органом досудового розслідування час та за невстановлених обставин та місці, у порушенням вимог Законів України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995, зі змінами та доповненнями, «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 зі змінами та доповненнями, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 , у невстановленої досудовим розслідуванням особи, незаконно, придбали наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон, масою не менше 0,9431г, який отримали відповідно до поштових накладних «Нової пошти» №8215 де відправником була вказана особа під вигаданими анкетними даними ОСОБА_8 , та отримувачем вказаної посилки була вказана ОСОБА_9 .

Вказане відправлення ОСОБА_7 попросив отримати свою знайому ОСОБА_9 , для подальшої передачі вказаного відправлення до ДУ «Кропивницька виправна колонія №6», а також повідомив, що в даному поштовому відправленні (двох згортках з речовиною білого кольору) заборонених та наркотичних засобів не має та повідомив що у вказаних двох згортках знаходиться лікарський засіб який не заборонений законом, а також попрохав ОСОБА_9 , вказані два згортки замаскувати до шаурми, та в подальшому оформити передачу в ДУ «Кропивницька виправна колонія №6», на ім`я ОСОБА_7 .

Так, 25.05.2023 ОСОБА_9 яка не була обізнана про злочинні наміри ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , пішла до магазину «М`ясомаркет», та придбала шаурму, в яку в подальшому поклала два згортки з речовиною білого кольору, та після цього направилась до ДУ «Кропивницька виправна колонія №6», та здійснила передачу із продуктами харчування (шаурми) із замаскованими у ній раніше придбаним наркотичним засобом, обіг якого обмежено, метадоном, масою не менше 0,9431г, на ім`я ОСОБА_7 , який вона отримала від особи під вигаданими анкетними даними ОСОБА_10 , яку останній відправив їй напередодні.

У подальшому, 25.05.2023 під час проведення огляду вмісту посилки у Державній установі «Кропивницька виправна колонія №6», в період часу з 16 год. 25 хв. по 16 год. 50 хв., виявлено та вилучено два поліетиленовий пакетик в якому знаходилась кристалічна речовина білого кольору, яка є наркотичним засобом, обіг якого обмежено метадоном, масою 0,9431г.

25.03.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено про підозру, у вчиненні вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч.2 ст. 255-1 КК України.

Щодо обґрунтованості підозри:

Слідчий суддя приходить до висновку, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч..2 ст.307, ч..2 ст.255-1 КК України. Його причетність до оголошеної підозри підтверджується протоколами допитів свідків; протоколами про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій; протоколом огляду місця події; висновком судової експертизи матеріалів, речовин і виробів.

За практикою ЄСПЛ розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт «с» пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Також ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини ( надалі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Для цілей повідомлення особі про підозру стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелюватися зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Слідчий суддя також зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованості підозри, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаyv. UnitedKingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Необхідно зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Відповідно до ч. 4 ст. 193 КПК України за клопотанням сторін або за власною ініціативою слідчий суддя має право дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу. В світлі конкретних обставин даного клопотання досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Таким чином, наявні матеріали на думку слідчого судді свідчать, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 255-1 КК України.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, яке відповідно статті 12 КК України належать до тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Крім того, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 255-1 КК України, яке відповідно статті 12 КК України належать до тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом (ст. 2 КК України).

У відповідності до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів.

Щодо ризиків передбачених ст. 177 КПК України:

метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Перевіряючи доводи прокурора та слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, на даний час існують ризики того, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні.

Встановлення об`єктивних обставин вчинення кримінального правопорушення, можливе в тому числі шляхом проведення допитів. Таким чином, у сторони обвинувачення є достатньо підстав вважати, що для мінімізації негативних наслідків для себе, підозрюваний, використовуючи вплив на учасників кримінального провадження з метою зміни їх показів або перешкоджання безпосереднього дослідження судом їх показів як це передбачено ст. 23 КПК України, має можливість незаконно впливати на свідків. Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Так, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Воляник проти України» від 02 жовтня 2014 року зазначено, що допустимими для взяття й утримання особи під вартою є наявність таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину.

За таких обставин, оскільки допит свідків на стадії судового розгляду у цьому кримінальному провадженні ще не здійснено, то слідчий суддя погоджується з тим, що доведеним є ризик незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_4 на свідків в даному кримінальному провадженні, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

Також, слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу та прокурором у судовому засіданні з розгляду даного клопотання доведено наявність ризиків передбачених п. 4,5 ч.1 ст. 177 КПК України підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме укривати від слідства дійсні обставини скоєння підготовки до злочину та обставини необхідні для встановлення істини у провадженні в т.ч. інформацію щодо своєї ролі та конкретних дій, а також про інші факти чи об`єкти, що мають значення та може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Отже, під час розгляду клопотання, слідчий суддя встановив наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3,5 ч.1 ст. 177 КК України.

Таким чином, вказане свідчить, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а також запобігти встановленим ризикам, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства» запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обирається за наявності підстав вважати, що інші запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України і його належної поведінки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, коженмає право на свободу та особистунедоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявностіобґрунтованоїпідозри у вчиненні нею правопорушення абоякщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року, суд приходить до переконання, що враховуючи: характер кримінального правопорушення, його тяжкість, обізнаність підозрюваного про коло свідків у справі, резонанс справи є всі підстави для висновку, що в даному випадку суспільний інтерес перевалює над презумпцією невинуватості і виправдовує такий спосіб втручання в особисту свободу особи, як застосування тримання під вартою.

Разом з тим, слідчий суддя, оцінює суворість можливого покарання ОСОБА_4 та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя та неможливість запобігання наявному ризику шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо визначення застави слідчий суддя відзначає, що відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Таким чином, застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою за вказаних обставин справи, серйозністю висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, характеризуючих даних на підозрюваного, на думку слідчого судді, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому усі наведені обставини у їх сукупності, не дають достатніх підстав застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, тобто до 25.05.2024 року.

Керуючись ст.ст.176-197 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, тобто з 10 год. 50 хв. 03.04.2024 до 10 год. 50 хв. 25.05.2024.

Строк дії ухвали визначити до 10 год. 50 хв. 25.05.2024.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_11