Справа № 159/2375/24
Провадження № 1-кп/159/415/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорки ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Ковель обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000328 від 15.04.2022 у відношенні ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

11.04.2024 до суду надійшов, затверджений прокуроркою Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000328 від 15.04.2022 у відношенні ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15.04.2024 у справі призначено підготовче судове засідання.

10.04.2024 між прокурором Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 в порядку передбаченому ст. ст. 468, 469, 470, 472, 473 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

В судовому засіданні прокурорка зазначила, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просила угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення яке йому пред`явлено. Визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, визнав фактичні обставини справи встановлені досудовим розслідуванням. Крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник обвинуваченого просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та угоду про визнання винуватості, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 470 КПК України, прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: 1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер і тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Разом з тим, аналізуючи зміст угоди про визнання винуватості, суд приходить до висновку, що вказана угода не відповідає вищезазначеним критеріям, а саме умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та закону, зокрема, умови угоди не відповідають інтересам суспільства, оскільки крім зобов`язання ОСОБА_4 беззастережно визнати обвинувачення в обсязі обвинувачення у кримінальному провадженні, не містить жодних інших зобов`язань, а спрямована лише винятково на задоволення приватного інтересу обвинуваченого в частині призначення пом`якшеного покарання.

Згідно змісту даної угоди, сторони досягли домовленості щодо призначення ОСОБА_6 узгодженого покарання, а саме:

- за ч.2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у виді З (трьох) років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 3 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з конфіскацією майна.

Разом з тим, узгоджена сторонами міра покарання не відповідає вимогам закону, оскільки сторонами не наведено підстави для застосування ст. 69 КК України.

Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні правопорушень передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 307 КК України санкція яких передбачає покарання від шести до десяти років з конфіскацією майна та від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Положеннями ст. 69 КК України визначено, що призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, може бути обумовлено: 1) наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення 2) урахування особи винного.

Так, в угоді про визнання винуватості в якості пом`якшуючих обставин зазначено: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, в матеріалах справи відсутні дані на підтвердження вищевказаних обставин, а тому суд приходить до висновку, який узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в його постанові від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к, про неможливість визнати каяття обвинуваченого ОСОБА_4 таким, що є щирим у розумінні ст. 66 КК, що виключає в даному випадку можливість визнання щирого каяття обвинуваченого в якості обставини, яка пом`якшує покарання останнього.

Крім того, в судовому засіданні не обґрунтовано наявність в діях обвинуваченого обставин активного сприяння розкриттю кримінального провадження, не наведено фактів надання обвинуваченим будь-якої допомоги в установленні невідомих обставин справи, саме по собі активне сприяння розкриттю злочинів у цьому випадку не є достатньою підставою для застосування положень ст. 69 КК, а відтак у суду відсутні належні правові підстави вважати, що умови угоди відповідають суспільним інтересам.

Визначені в угоді про визнання винуватості обставини, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину), насправді є обставинами для вирішення питання про можливість укладення самої угоди, відповідно до ст. 469 КПК України.

Отже, угода не містить обґрунтування того, які саме обставини та внаслідок чого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тому сторонами при укладенні угоди про визнання винуватості та узгодженні покарання, ст. 69 КК України була застосована безпідставно.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд вважає, що визначена в угоді міра покарання не зможе в повній мірі виконати покладену на неї мету, оскільки застосовуючи покарання, суд, серед іншого, таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільне небезпечними і всі особи зобов`язані уникати їх вчинення. Сама можливість караності таких діянь виступає засобом стримування осіб, схильних до кримінально-протиправної поведінки.

Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, суд вважає, що узгоджене сторонами угоди покарання за своїм видом та розміром не відповідає характеру, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, не відповідає соціальному аспекту даної категорії кримінальних правопорушень, тому визнає умови угоди такими, що не відповідають інтересам суспільства та суперечать вимогам КК та КПК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердження угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладання угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладання угоди не було добровільним або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, не вбачає законних підстав для її затвердження.

Враховуючи, що умови укладеної між прокурором та обвинуваченим угоди суперечать вимогам ст. 472 КПК України, суд відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України вважає відмовити у затвердженні даної угоди і повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 370-372, 470, 472, 474 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 10 квітня 2024 року між прокуроркою Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 у кримінальному проваджені № 0000328 від 15.04.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 307 КК України.

Повернути матеріали кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1