Справа № 754/2088/24
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2024 року м. Київ

слідчий суддя Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Деснянського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у ненаданні витягу з ЄДРД за матеріалами кримінального провадження №0000003 від 23.01.2024,

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2024 року ОСОБА_3 до суду зі скаргою, за змістом якої просить зобов`язати начальника Деснянського УП ГУНП у м. Києві надіслати витяг з ЄРДР за матеріалами кримінального провадження №0000003 від 23.01.2024, за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, яка здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Заявник стверджує, що станом на 12.02.2024 Деснянським УП ГУНП у м. Києві не розглянуто його клопотання, витяг з ЄРДР не отримував, тому вимушений звернутись до суду з метою отримання інформації про посадову особу, яка здійснює досудове розслідування.

В судове засідання скаржник не з`явився, клопотав про проведення судового розгляду за його відсутності.

Деснянське УП ГУНП у м.Києві свого представника в судове засідання не спрямували, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялось належним чином.

Суд ураховує, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її представника (захисника). Однак відсутність скаржника, слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Отже суд, приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності заявника, приймає до уваги положення частини 6 статті 9 КПК України, згідно з якою у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 7 КПК України до таких засад, зокрема, відносяться доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, а доступ до правосуддя іншим шляхом, окрім ухвалення відповідних судових рішень неможливий.

Отже, з метою недопущення обмеження доступу до правосуддя, на думку суду, скаргу можливо розглянути по суті у відсутності скаржника.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось, у зв`язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь в судовому провадженні.

Дослідивши скаргу, подані в її обґрунтування докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Частина 1 статті 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Об`єктом оскарження на підставі Глави 26 КПК України може бути тільки рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора при здійсненні своїх повноважень під час досудового розслідування.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 304 КПК України, під час вирішення питання про можливість відкриття провадження за скаргою, слідчий суддя повинен з`ясувати чи уповноважена особа на подання такої скарги, чи підлягає скарга розгляду в цьому суді, чи подана скарга в строк, передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України.

Статтею 303 КПК України визначено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження.

Зокрема на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора , що полягають у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, а також рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій.

В Узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» роз`яснено, що бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до зазначеної норми КПК України, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена.

Отже, законодавцем визначена наявність зв`язку між обов`язком слідчого, дізнавача чи прокурора вчинити визначені КПК України дії та строком, у межах якого зазначені особи зобов`язані їх вчинити.

Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

При цьому, аналізуючи положення кримінального процесуального закону вбачається, що процесуальні дії, які вчиняються слідчим, прокурором під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, це передбачені кримінальним процесуальним законодавством заходи, спрямовані на регулювання перебігу досудового розслідування та його закінчення, оформлення прийнятих слідчим, прокурором процесуальних рішень тощо.

Тобто процесуальні дії безпосередньо не спрямовані на забезпечення процесу доказування, натомість вони створюють необхідні умови для провадження основних слідчих дій, що пов`язані з отриманням доказової інформації та характеризуються опосередкованою діяльністю слідчого.

Частиною 1 ст. 220 КПК України визначено, що клопотання сторони захисту про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Норма частини 2 цієї статті передбачає, що про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання, та про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до змісту поданої скарги, предметом оскарження являється бездіяльність уповноважених посадових осіб Деснянського УП ГУНП у м. Києві щодо не розгляду клопотання заявника про надання витягу з ЄРДР по заяві ОСОБА_3 від 29 січня 2024 року, з метою з`ясування прізвища процесуального керівника.

Аналізуючи вищевказані положення КПК України слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання заявника про надання витягу з ЄРДР з метою отримання інформації про прізвище процесуального керівника не відповідає ознакам клопотання, яке повинно бути розглянуте відповідно до ст. 220 КПК України, оскільки не містить вимоги щодо проведення процесуальних дій, які хоча і не спрямовані на забезпечення процесу доказування, проте можуть створювати необхідні умови для провадження основних слідчих дій, що пов`язані з отриманням доказової інформації та характеризуються опосередкованою діяльністю слідчого.

Разом з тим, зазначені вимоги скарги не узгоджуються із вищенаведеними положеннями ст. 303 КПК України, оскільки норми КПК України визначають строк надання заявнику витягу з ЄРДР лише у випадку, передбаченому ч. 1 ст. 214 КПК України, тобто протягом 24 годин з моменту внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення.

Більш того, Деснянською окружною прокуратурою м.Києва було розглянуто повідомлення ОСОБА_3 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Так, згідно відповіді від 24 січня 2024 року № 57-700вих-24, вбачається, що повідомлення про вчинене правопорушення надійшло до Деснянської окружної прокуратури м. Києва. ОСОБА_3 роз`яснено, що за результатами розгляду його звернення внесені відомості до ЄРДР за №0000003 від 23.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.2 КК України та кримінальне провадження направлено до СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві для організації проведення подальшого досудового розслідування.

Опираючись на викладене, слід зазначити, що під час досудового розслідування заявник не позбавлений можливості отримати копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування шляхом його копіювання, як то передбачено ч. 2 ст. 221 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 303, 304, 306, 307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Деснянського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у ненаданні витягу з ЄДРД за матеріалами кримінального провадження №0000003 від 23.01.2024.

Копію ухвали надіслати скаржнику до відома, СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення щодо неї можуть бути подані під час підготовчого судового засіданні.

Слідчий суддя ОСОБА_1