21.02.2024
Справа №642/7525/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року слідчий суддя Ленінського районного суду міста Харкова

ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова скаргу ОСОБА_3 на постанову Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтава про відмову у визнанні потерпілим в порядку ст.303 КПК України,-

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2024 ОСОБА_3 звернувся з вказаною скаргою до слідчого судді, зазначивши, що в провадженні Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) перебуває кримінальне провадження №0001164 від 21.07.2023 року за ч.1 ст.367 КК України.

16.08.2023 року постановоюслідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_4 відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, хоча він таку заяву не подавав. Вважає, що є потерпілим в силу вимог ст.55 КПК Україниз моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Проте, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0001164 від 21.07.2023 року не містить чітких відомостей, що підтверджували його процесуальний статус потерпілого у даному кримінальному провадженні.

Скаржник вважає таку постанову незаконною, а тому просить суд скасувати її та визнати дії слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_4 протиправними та неправомірними.

До скарги долучено клопотання про поновлення процесуального строку на подання скарги, оскільки цей строк пропущений з поважних причин, а саме: оскаржувана постанова слідчого від 16.08.2023 взагалі не отримана ОСОБА_3 , про існування такої постанови дізнався під час розгляду справи за його скаргою в суді.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про підтримання скарги у повному обсязі, просив її задовольнити та розглянути за його відсутності.

Слідчий Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, в порядку, встановленому КПК України. Надав суду заяву про розгляд скарги за його відсутності, просив суд відмовити у її задоволенні, вважає постанову від 16.08.2023 законною та обґрунтованою, надав суду матеріали кримінального провадження №0001164 від 21.07.2023 року за ч.1 ст.367 КК України.

Прокурор Харківської обласної прокуратури в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, в порядку, встановленому КПК України. Надав суду заяву про розгляд скарги за його відсутності, просив суд відмовити у її задоволенні.

У відповідності до ч.3 ст.306 КПК України неявка слідчого та прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, тому слідчий суддя, розглянув скаргу за її відсутності.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення статті 306 КПК України та з метою дотримання розумних строків розгляду скарги, що є одним з пріоритетних завдань кримінального провадження, здійснення якого має забезпечити, зокрема, слідчий суддя на досудовому провадженні, з метою дотримання прав, свобод та інтересів учасників провадження та забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду, слідчий суддя вважає можливим провести розгляд скарги за відсутності особи, що звернулась із скаргою, та особи, бездіяльність якої оскаржується.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч.4 ст.107 КПК України.

Дослідивши матеріали за скаргою, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування визначено Главою 26 КПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Враховуючи, що заявнику ОСОБА_3 стало відомо про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0001164 від 21.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України під час розгляду іншої скарги в суді, саму постанову від 16.08.2023 він не отримав та матеріали кримінального провадження не містять належних доказів направлення ОСОБА_3 такої постанови, тому слідчий суддя вважає за можливе поновити заявнику процесуальний строк на оскарження рішення слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_4 від 16.08.2023 про відмову у визнанні потерпілим в порядку ст.303 КПК України.

Згідно п.5 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Як встановлено слідчим суддею, у провадженні Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) перебуває кримінальне провадження №0001164 від 21.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

16.08.2023 року постановоюслідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_4 відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні з мотивів не встановлення об`єктивних даних, які б свідчили про наявність спричинення ОСОБА_3 будь якої моральної, фізичної та майнової шкоди.

Стаття 55 КПК України визначає, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заяви про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий, дізнавач або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Проаналізувавши зміст постанови слідчого від 16.08.2023 року, слідчий суддя вважає, що висновок слідчого щодо відмови у визнанні заявника потерпілим було зроблено передчасно і цей висновок не обґрунтований.

За змістом п.2 ч.5 ст.110 КПК України постанова слідчого повинна бути вмотивована та обґрунтована, зі зазначенням змісту обставин, які є підставами для її прийняття, мотивів її прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Оскаржувана постанова слідчого про відмову у визнання потерпілим цим вимогам не відповідає, оскільки остання належним чином не обґрунтована та не вмотивована.

Так, постанова не містить правового обґрунтування щодо відмови у залученні ОСОБА_3 як потерпілого та щодо надання йому відповідного статусу у кримінальному провадженні з посиланням на докази, які здобутті в результаті слідчих дій в установленому порядку.

Слідчим не з`ясовувалось питання щодо заподіяння ОСОБА_3 певної шкоди, не проведено його допит, не перевірені чи є будь-які дані, які б свідчили про завдання шкоди, не з`ясовано, у чому саме полягає ця шкода, оскільки слідчим не зроблено детального аналізу всіх обставин, за яких заявник вважає, що можливим кримінальним правопорушенням йому заподіяна певна шкода.

При цьому, питання пов`язані з доказуванням у кримінальному провадженні та проведення слідчих та процесуальних дій на стадії досудового розслідування віднесенні виключно до компетенції слідчого, у провадженні якого перебуває справа та який відповідно до ст.40 КПК України, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає оскаржувану постанову слідчого від 16.08.2023 року, такою, що винесена передчасно без належної мотивації та достатнього обґрунтування.

В силу положень кримінального процесуального законодавства на учасників судового процесу покладається обов`язок щодо доведення правомірності своїх дій, рішень однак слідчий до суду не з`явився, доводів скаржника не спростував.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов до висновку про скасування постанови слідчого.

Разом із цим, вирішуючи обґрунтованість решти вимог скарги, слідчим суддею враховується наступне.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Завданнями кримінального провадження є, серед іншого, те, щоб до кожного учасника була застосована належна правова процедура.

Згідно п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя наділений повноваженнями судового контролю у кримінальному провадженні, такий контроль здійснюється шляхом прийняття рішень за скаргами на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, що визначено главою 26 КПК України.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування визначено Главою 26 КПК України.

Частиною першої статті 303 КПК зазначено вичерпний перелік рішень, дії чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені в суді під час досудового розслідування.

Слідчим суддею також враховується, що відповідно до ч.1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно з ч.2 ст.55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого

Частиною 5 ст.55 КПК України визначено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Разом із тим, чинним КПК України не передбачене право слідчого судді зобов`язувати слідчого визнати особу потерпілою у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Із урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що вимоги ОСОБА_3 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні та зобов`язання слідчого винести відповідну постанову є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Водночас належить відмовити у задоволенні вимог скарги в частині визнання дії слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_4 протиправними та неправомірними, оскільки Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачені такі повноваження слідчого судді (ч. 2 ст. 307 КПК України).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Керуючись ст.ст.55, 110, п.5 ч.1 ст.303, ст.307 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_3 процесуальний строк на подання скарги на рішення слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_4 від 16.08.2023 про відмову у визнанні потерпілим в порядку ст.303 КПК України.

Скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) про відмову у визнанні потерпілим в порядку ст.303 КПК України задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого другого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві (з дислокацією у м.Харкові) ОСОБА_4 від 16.08.2023 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001164 від 21.07.2023 року за ч.1 ст.367 КК України.

В інший частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду, згідно вимог ч. 2 ст. 21 КПК України, ч. ч. 2, 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання ухвали має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Повний текст ухвали складено 21.02.2024 о 17-00 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_5