Справа № 457/857/24
провадження №1-кп/457/66/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Трускавці кримінальне провадження № 0000017 від 16.01.2024 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Соснівка Червоноградського району Львівської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

в с т а н о в и в:

Судом визнано доведеним, що солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця - номеру обслуги десантно - штурмового взводу 1 десантно - штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , проходячи лікування і військову службу у військовому госпіталі військової частини НОМЕР_2 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно- небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, 12.09.2023 близько 15.00 год., без поважних причин самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 , та перебував поза межами розташування території військової частини до 22.04.2024, після чого солдат ОСОБА_3 добровільно з`явився до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, чим припинив вчинення кримінального правопорушення.

Обвинувачений винним себе визнав повністю, послідовно та в повній мірі підтвердив у судовому засіданні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, наведені в обвинувальному акті. Зокрема суду пояснив, що його добровільно 04.04.2023 року було призвано по мобілізації, під час виконання бойового завдання він отримав вибухову травму, вогнепальне сліпе осколкове поранення м`яких тканин правої гомілки та закриту черепно мозкову травму, після чого проходив лікування та був відправлений на проходження реабілітації у м. Трускавець. Через деякий час він дійсно самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 та в період часу з 12.09.2023 року по 22.04.2024 рік був відсутній на службі, оскільки дуже сумував за рідними, щиро розкаявся, просив суд суворо не карати, не заперечував щодо проведення судового розгляду в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Крім визнання вини обвинуваченим, його вина доведена зібраними матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнав фактичні обставини справи доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення доведена повністю, а його неправомірні дії слід кваліфікувати за ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки він вчинив самовільне залишення військової частини тривалістю понад три доби без поважних причин, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану.

Кримінально-правова кваліфікація дій ОСОБА_3 із інкримінуванням ознаки, що кваліфікує злочин, - «в умовах воєнного стану», є правильною, враховуючи, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 (затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2402-IX) у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції РНБО, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введений воєнний стан із 05:30 24.02.2022 на 30 діб. Надалі цей строк був неодноразово продовжений Законами України, у тому числі діяв й під час вчинення злочину ОСОБА_3 .

При цьому вчинене правопорушення ОСОБА_3 є триваючим, що розпочалось 12 вересня 2023 року та було припинено 22 квітня 2024 року також під час дії воєнного стану.

Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченого в суду не викликає сумнівів.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому не встановлено.

Отже при призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а саме те, що він раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, особисте ставлення до вчиненого, добровільне повернення до виконання свого військового та громадянського обов`язку, враховуючи службову характеристику те, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України, який безпосередньо приймав участь у бойових діях по захисту України, беручи до уваги щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Тому суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання в межах санкції статті, за якою він притягується до кримінальної відповідальності.

Оскільки 12 вересня 2023 року ОСОБА_3 був відсутній на службі без поважних причин, що є початком злочину, кінцем злочину є його добровільне повернення до Територіального управління Державного бюро розслідувань 22 квітня 2024 року, а зміни до статті 75 КК України внесено Законом України № 2839-ІХ від 13 грудня 2022 року, то на момент вчинення злочину з 12.09.2024 року по 22.04.2024 року діяла вже нова редакція статті 75 КК України.

З огляду на вказані обставини, підстав для застосування статті 75 КК України та звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, суд не вбачає, оскільки у зв`язку з набранням 27 січня 2023 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13 грудня 2022 року № 2839-IX, посилено кримінальну відповідальність за вчинення військових кримінальних правопорушень, та обмежено застосування статей 69 і 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене статтею 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці. За приписами статей 50, 65 і 75 КК України питання призначення покарання і звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням можливості досягти мети покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так й іншими особами.

Також слід врахувати те, що ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, понад три доби був відсутній на військовій службі та не вживав будь-яких дій для повернення на службу, що свідчить про негативне ставлення до служби та свого військового обов`язку, ганебний приклад нехтування вимогами військової дисципліни, що підриває боєздатність Збройних Сил України.

Звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, за обставин даного провадження, не зможе забезпечити реалізацію приписів статей 50, 65 КК України. В умовах воєнного стану, коли військовослужбовці виконують свій військовий обов`язок безпосередньо в регіонах ведення бойових дій, ризикуючи своїм життям, захищаючи суверенітет України, звільнення військовослужбовців, які ухиляються від виконання таких обов`язків, від відбування покарання з випробуванням демотивує і знижує рівень військової дисципліни, а також боєготовність підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань, що є неприпустимим наслідком такого правозастосування.

Крім того, застосування неадекватно м`якого покарання вочевидь породжуватиме в осіб, які під час воєнного стану вчиняють злочини, направлені на протиправне ухилення від проходження військової служби, або інші порушення встановленого порядку несення військової служби, уяву про безкарність таких дій, що матиме наслідком збільшення подібних дій, що призведе до завдання дедалі більшої шкоди державі та суспільним інтересам в умовах воєнного стану.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_3 необхідно обчислювати з моменту його фактичного затримання по виконанню даного вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання обчислювати з дня його фактичного затримання по виконанню даного вироку.

Вирок може бути оскаржений з підстав, наведених ст. 349 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Трускавецький міський суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1