ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/1009/23 Номер провадження 11-кп/814/1331/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора потерпілого представника потерпілого обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000042 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 17 січня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, маючий неповнолітню дитину, працюючий за трудовими договорами, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ст.128 КК України на 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 3500 грн.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він 18 лютого 2023 року близько 17 год., перебуваючи біля магазину «Арсенал» по АДРЕСА_2 , під час сварки з потерпілим ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, не передбачаючи суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча міг та мусив передбачити їх в обстановці, що склалася, наніс один удар долонею лівої руки в область правої щоки та один удар кулаком правої руки в область лівої щоки ОСОБА_7 , внаслідок чого останній втратив рівновагу, не втримався на ногах та впав на асфальтобетонне покриття вулиці на ліве плече.

Внаслідок цих необережних дій обвинуваченого потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я у виді нижнього вивиху голівки лівої плечової кістки та часткового розриву лівого акроміально-ключичного зчленування.

В апеляційній скарзі потерпілий просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 за ст.128 КК України на 1 рік обмеження волі, а також задовольнити поданий ним цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди в повному обсязі.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого та обставини вчиненого ним кримінального правопорушення.

Стверджує про відсутність у ОСОБА_9 щирого каяття, оскільки останнім не було вчинено будь-яких дій з метою усунення негативних наслідків кримінального правопорушення, а тому призначене покарання є м`яким.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого та його представника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування обвинуваченого та думку прокурора, які вважали вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ст.128 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.

Доводи потерпілого щодо м`якості призначеного покарання є непереконливими.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно з приписами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обираючи ОСОБА_9 захід примусу, місцевий суд дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, виходячи не лише з визначених у ст.12 КК України формальних критеріїв, а й з особливостей конкретного кримінального правопорушення.

Так, суд, виконуючи приписи ст. 65 цього Кодексу, узяв до уваги, що обвинувачений вперше вчинив нетяжкий злочин з необережності, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та обґрунтовано призначив ОСОБА_9 покарання у виді 150 годин громадських робіт.

Потерпілий не навів переконливих мотивів, які б свідчили про відмінність принципового характеру в оцінці виду та розміру покарання чи вказували б на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом покаранням у виді громадських робіт та обмеженням волі, про порушується питання в апеляційній скарзі.

Доводи потерпілого про безпідставне врахування судом як обставини, що пом`якшує покарання - щирого каяття є непереконливими.

Як вбачається з матеріалів провадження та поведінки обвинуваченого в судовому засіданні, він не просто визнав свою провину, а дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер, частково відшкодував потерпілому шкоду, вибачився і готовий нести відповідальність.

Таким чином, застосований судом у даному конкретному випадку захід примусу відповідає меті покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Всупереч твердженням потерпілого, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні його цивільного позову про відшкодування майнової шкоди з огляду на відсутність будь-якого документального підтвердження відповідних витрат.

Доводи апеляційної скарги потерпілого про необхідність збільшення розміру моральної шкоди є слушними.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Даних вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.

Так, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд першої інстанції належним чином не врахував характер заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень та обсяг його страждань (фізичних, душевних, психічних тощо).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок дій обвинуваченого потерпілому ОСОБА_7 , згідно з висновком експерта №151 від 20 лютого 2023 року, заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я у виді нижнього вивиху голівки лівої плечової кістки та часткового розриву лівого акроміально-ключичного зчленування.

Згідно з виписками з медичних документів, потерпілий змушений був проходити тривале лікування та мав труднощі внаслідок обмеження руху лівої руки, його психологічний та фізичний стан погіршився, змінився звичайний спосіб життя.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди не узгоджується з приписами ст.23 та ст.1167 ЦК України та не відповідає вимогам розумності, справедливості, ступеню вини обвинуваченого, характеру та обсягу страждань потерпілого ОСОБА_7 .

За таких обставин, з огляду на досить тривалий час, необхідний потерпілому для відновлення попереднього стану, враховуючи обсяг його фізичних і моральних страждань та тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, колегія суддів вважає за необхідне збільшити грошовий еквівалент моральної шкоди та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 10000 грн.

Згідно з п.3 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі збільшення сум, які підлягають стягненню, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Отже, апеляційна скарга потерпілого підлягає до часткового задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 17 січня 2024 року щодо ОСОБА_9 змінити.

Збільшити розмір моральної шкоди та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4