Справа № 732/1698/23
Провадження № 1-кп/732/19/24
У Х В А Л А

Іменем України

12 квітня 2024 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі :

головуючої судді ОСОБА_1 ,

у присутності секретаря ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернігів, українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

У С Т А Н О В И В :

На розгляді Городнянського районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

08 березня 2024 року між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_3 , з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 , з іншого боку, у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , на підставі ст. 468, 469, 472 КПК України в м. Чернігів укладено угоду про визнання винуватості.

Зі змісту угоди від 08 березня 2024 року вбачається, що ОСОБА_5 беззастережно визнає винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_5 за ч.5 ст.407 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, а саме покарання, не зазначеного у санкції ч.5 ст.407 КК України, у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 1 рік. В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ч.1 ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання.

Захисник та обвинувачений в судовому засіданні клопотали про затвердження укладеної між прокурором та обвинуваченим угоди.

Прокурор в судовому засіданні вказав, що укладена між прокурором та ОСОБА_5 угода про визнання винуватості від 08 березня 2024 року відповідає вимогам КПК України, вимогам КК України та є всі підстави для її затвердження судом.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості затвердження вказаної угоди, які вважали за необхідне затвердити угоду і призначити узгоджену сторонами міру покарання, дослідивши її, вважає, що в затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити та продовжити судове провадження в загальному порядку, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 472 КПК України передбачений зміст угоди про визнання винуватості, який полягає у визначенні її сторін, формулюванні підозри чи обвинувачення та його правової кваліфікації з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотних для відповідного кримінального провадження обставин, беззастережного визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язків підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умов часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгодженого покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473 цього Кодексу, наслідків невиконання угоди.

Приписами ст. 470 КПК України закріплено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: ступінь тяжкості та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Умови угоди повинні відповідати інтересам суспільства. Кримінальне правопорушення є суспільно небезпечним діянням, за яке закон передбачає кримінальне покарання. Однак, у кримінальних провадженнях про певні кримінальні правопорушення законодавець дозволяє учасникам кримінально-правового конфлікту вирішити його шляхом укладення угоди. Учасники кримінального провадження укладають їх для забезпечення власних інтересів (прокурор з метою процесуальної економії; потерпілий швидкого і повного відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обвинувачений зменшення покарання). Якщо ці інтереси суперечать суспільним інтересам (наприклад, узгоджене сторонами покарання є суттєво заниженим порівняно з тим, що було б призначене обвинуваченому у разі доведення судового розгляду до завершення без укладення угоди), то у затвердженні угоди суд повинен відмовити.

Узгоджена сторонами міра покарання відповідно ст. 469 та 472 КПК України є однією із основних елементів (умов) угоди про визнання винуватості, тобто є такою, що складає її зміст та без неї неможливе затвердження відповідної угоди.

При цьому, узгоджене сторонами покарання повинно відповідати вимогам КК України та КПК України.

За змістом статей 474 та 475 КПК України суд зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і може відмовити в затвердженні, зокрема і тоді, коли умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.

В іншому випадку, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Тобто, якщо хоча би один із елементів змісту угоди про визнання винуватості не відповідає вимогам КК та КПК України, суд зобов`язаний відмовити у затвердженні такої угоди.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Таким чином, у силу ч. 7 ст. 474 КПК України угоду не може бути затверджено у випадку, якщо суд при її перевірці встановить невідповідність цієї угоди нормам матеріального та процесуального права.

Перевіривши угоду про визнання винуватості від 08 березня 2024 року, укладену між прокурором Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про те, що узгоджене сторонами покарання не відповідає положенням КК України.

Так, ОСОБА_5 інкриміновано скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

З обвинувального акту встановлено, що молодший сержант ОСОБА_5 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, 15.01.2023 близько 21:00 год., в порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив місце служби, яке було визначено в АДРЕСА_3 .

08 листопада 2023 року солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м.Чернігів) Територіального управління Державного бюро розслідувань, що розташоване у м.Києві, за адресою: м.Чернігів, вул.Коцюбинського, 57.

Так, стрілець 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_5 внаслідок самовільного залишення місця служби, яке було визначено в АДРЕСА_3 , обов`язки військової служби з 21:00 год. 15 січня 2023 року по 08 листопада 2023 року не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Відтак, правопорушення, інкриміноване ОСОБА_5 , є триваючим. Початком злочину вважається момент фактичного самовільного залишення військової частини або місця служби, а кінцем день повернення в частину або затримання поза межами частини.

Згідно з ч.1 ст.69 КК України (в редакції Закону № 2839-IX від 13.12.2022, який набув чинності 27.01.2023) за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

На підставі ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч.2 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Тобто, станом на момент завершення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, діяла редакція ст.69 КК України, яка забороняє при призначенні покарання за ст.407 КК України призначати основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Разом з цим, враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_5 за ч.5 ст.407 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, а саме покарання, не зазначеного у санкції ч.5 ст.407 КК України, у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 1 рік.

З огляду на викладене, узгоджене сторонами покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 1 рік явно не відповідає вимогам КК України.

За таких обставин, оскільки угода про визнання винуватості, укладена в рамках вказаного кримінального провадження, суперечить вимогам КК України, тому згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України в її затвердженні належить відмовити та продовжити судове провадження в загальному порядку.

Керуючись ст. 468-474 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості від 08 березня 2024 року, укладеної між прокурором Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Судове провадження продовжити в загальному порядку, відклавши судове засідання на 23.04.2024 на 11-30 год.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1