У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської окружної ОСОБА_4 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000053 від 04.06.2024 року, про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Ужгородської окружної ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000053, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.06.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно.

В обгрунтування вимог клопотання слідчий посилається на те, що з 2020 року ОСОБА_5 обраний депутатом Ужгородської міської ради VШ скликання та виконував покладені на нього обов`язки на момент вчинення злочину.

Окрім цього, розпорядженням Ужгородського міського голови № 131/к/тр від 07.03.2023 ОСОБА_5 , призначено на посаду заступника директора Департаменту соціальної політики - начальника управління соціальних допомог та виплат Ужгородської міської ради.

Таким чином, у відповідності до ч. 3 ст. 18 КК України, ОСОБА_5 є службовою особою.

Наприкінці 2023 року (точної дати на даний час не встановлено), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомив ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що він має намір звернутись до Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, для отримання відповідних документів про опікунство над своїм батьком ОСОБА_8 , який є особою похилого віку (більше 80 років) та який не в змозі самостійно себе обслуговувати, що в подальшому буде слугувати йому підставою для відстрочки від призову за мобілізацією. Також, ОСОБА_6 заявив, що він не знає всього механізму оформлення необхідного пакету документів і попросив ОСОБА_9 інформаційної підтримки.

Взимку 2024 року (точної дати на даний час не встановлено), ОСОБА_6 , особисто звернувся до Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, який розташований у АДРЕСА_1 , та подав увесь пакет необхідних документів для отримання довідки про отримання допомоги по догляду за своїм батьком похилого віку. Однак, відомості про розгляд його звернення були відсутні, тому ОСОБА_10 , на прохання ОСОБА_11 вирішив дізнатись про причини тривалого розгляду.

На початку весни (точної дати на даний час не встановлено) 2024 року ОСОБА_10 , в телефонному режимі домовився про зустріч із заступником директора департаменту соціальної політики ОСОБА_5 , з метою отримання відомостей про тривалий розгляд заяви ОСОБА_11 . Під час зустрічі на заздалегідь обумовленому місці, а саме на подвір`ї Департаменту соціальної політики, ОСОБА_10 , повідомив ОСОБА_12 про виниклу проблему, а саме про те, що ОСОБА_6 вже досить давно подав документи до Департаменту соціальної політики, і рішення ще не прийнято по теперішній час, та у зв`язку із цим попросив ОСОБА_13 про допомогу та сприяння у цьому питанні, оскільки останній являється заступником керівника органу, який розглядав дану заяву. В ході цієї зустрічі ОСОБА_5 запевнив, що з`ясує всі обставини.

Однак, після даної зустрічі у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, та вчинив тяжкий корупційний злочин за наступних обставин.

На початку червня 2024 року, однак не пізніше 04.06.2024 під час чергової зустрічі ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повідомив ОСОБА_7 про те, що він зможе допомогти у вирішенні даного питання, однак за вказану послугу йому необхідно передати одну тисячу доларів США, в інакшому випадку Департамент соціальної політики відмовить ОСОБА_14 у отриманні довідки. Будучи поставленим у безвихідне положення, ОСОБА_7 на вказані умови погодився.

У зв`язку із тим, що заступник директора Департаменту соціальної політики начальник управління соціальних допомог та виплат Ужгородської міської ради ОСОБА_5 вимагав від ОСОБА_7 , неправомірну вигоду, останній 04.06.2024 звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою та в подальшому діяв, будучи залученим до конфіденційного співробітництва в рамках зареєстрованого кримінального провадження.

У подальшому 06.06.2024 в післяобідній час, біля адмінбудівлі Департаменту соціальної політики Ужгородською міської ради відбулась чергова зустріч між ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . На виконання злочинного плану, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_9 , що ОСОБА_14 потрібно повторно подати до Департаменту соціальної політики заяву про видачу довідки про отримання допомоги, як одержувачу компенсації особі, яка надає послуги опікунства. ОСОБА_5 повідомив, що саме цей документ є підставою для відстрочки від призову. В цей же день, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_16 , за вказівкою ОСОБА_13 , направились до вказаного департаменту та написали відповідну заяву. Під час здачі даної заяви, працівниця департаменту повідомила їм, що розгляд даної заяви буде тривати не менше одного місяця. У зв`язку із цим, ОСОБА_10 зателефонував ОСОБА_12 , щоб поцікавитись чому так довго розглядається заява, однак останній запевнив, що він спробує пришвидшити її розгляд.

Надалі, 12.06.2024 ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, надіслав смс-повідомлення ОСОБА_7 про те, що йому необхідно надіслати фотоповідомлення, а саме сфотографовані сторінки паспорту ОСОБА_11 , що і було виконано ОСОБА_9 .

Після цього, 13.06.2024 ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що заява ОСОБА_11 розглянута та сформована необхідна довідка, яка має бути протягом незначного часу зареєстрована в системі.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 19.06.2024 ОСОБА_5 надіслав повідомлення з фотознімком справи ОСОБА_17 та довідки про те, що останній дійсно перебуває на обліку в департаменті соціальної політики Ужгородської міської ради як одержувач компенсації особі, яка надає послуги по опікунству, після чого ОСОБА_5 повідомив, що ОСОБА_6 повинен особисто явитись до департаменту та отримати довідку, а ОСОБА_10 має відразу після цього з ним зустрітись для того аби передати заздалегідь обумовлені грошові кошти.

В обідній час 20.06.2024, ОСОБА_6 з`явився до Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради та отримав довідку про отримання допомоги, яка зареєстрована в Департаменті соціальної політики за № С-938/25 від 18.06.2024. Після отримання довідки ОСОБА_10 , виконуючи вказівку ОСОБА_13 повторно зателефонував йому, та під час розмови ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_7 , що йому необхідно підійти до Ужгородської міської ради для передачі грошей.

20.06.2024 близько 15 год. 00 хв. коли ОСОБА_10 , очікував у закладі громадського харчування «Липа», що знаходиться на наб. Незалежності, неподалік Ужгородської міської ради та діяв під контролем працівників правоохоронного органу, до нього підійшов ОСОБА_5 , та в ході бесіди останній повідомив, що свою частину роботи по виготовленні довідки він виконав. У відповідь на дані слова ОСОБА_10 витягнув з кишені заздалегідь обумовлені грошові кошти, а саме 1000 доларів США номіналом купюр по 100, які були заздалегідь ідентифікованими із серійними номерами: ОСОБА_18 , HK08308381C, HL29859560A, KH31563304A, HC19848817B, KB01692970B, KB21205109I, HG48083720A, KB05102763K, HK47038334D, однак ОСОБА_5 , з метою маскування своїх злочинних дій та уникнення прямих свідків, які б могли бачити факт передачі грошей, запропонував слідувати за ним у менш людне місце, а саме до бокового входу будівлі Ужгородської міської ради, на межі вул. Небесної Сотні та пл. Поштова. По прибуттю на вказане місце, ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, наказав передати йому обумовлену суму в руки, що і було виконано ОСОБА_16 . Відразу після отримання неправомірної вигоди, ОСОБА_13 було викрито і затримано.

20 червня 2024 року о 15 год. 35 хв. біля будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Під час затримання був проведений особистий огляд підозрюваного в ході якого було виявлено:

- 1000 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів з наступними серійними номерами: KG47067492A, HK08308381C, HL29859560A, KH31563304A, HC19848817B, KB01692970B, KB21205109I, HG48083720A, KB05102763K, HK47038334D, які поміщено до спец. пакету НПУ WAR1111537;

- 2571 гривень, номіналом 200 гривень у кількості 12 купюр, номіналом 100 гривень у кількості 1 купюра, номіналом 50 гривень у кількості 1 купюри, номіналом 10 гривень у кількості 1 купюра, номіналом 5 гривень у кількості 1 купюра, номіналом 2 гривні у кількості 2 купюри, номіналом 1 гривня у кількості 2 купюри, які поміщено до спец. пакету НПУ WAR1111838;

- мобільний телефон «iPhone 14 Pro Max», який поміщено до спец. пакету НПУ PSP 3247987;

- блокнот синього кольору з рукописними написами, який поміщено до спец. пакету НПУ WAR1675238.

Слідчий зазначає, що 21 червня 2024 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

21 червня 2024 року постановою старшого слідчого СВ Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, - вищеописані грошові кошти, блокнот та мобільний телефон були визнані речовими доказами в рамках даного кримінального провадження.

Слідчий зазначає , що вилучений мобільний телефон має значення для кримінального провадження, а також для встановлення всіх обставин вчинення злочину, які мають суттєве значення для повного, всебічного здійснення досудового розслідування. За допомогою вказаного мобільного телефону міг підтримуватись зв`язок між ОСОБА_16 та іншими особами, які можуть бути причетні до вказаного кримінального правопорушення. Вказаний телефон може містити сліди вчинення злочинів (дзвінки, переписки, фото, відео тощо). За допомогою вказаного мобільного телефону, через електронні пошти або програми через мережу Інтернет, соціальні мережі, могла передаватися інформація, яка стосується вчинення даного кримінального правопорушення.

Вилучені грошові кошти мають значення для кримінального провадження, а також для встановлення всіх обставин вчинення злочину, які мають суттєве значення для повного, всебічного здійснення досудового розслідування, оскільки дані грошові кошти є заздалегідь ідентифікованими та є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

На даний час існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказані предмети, документи є доказами у кримінальному провадженні, адже вони відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (вони є матеріальні об`єкти, які могли зберегти на собі сліди злочину, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження). У зв`язку із цим є необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи .

В судове засідання слідчий, прокурор не зявилися. Прокурор надав суду заяву відповідно до якої просить суд провести розгляд клопотання без його участі. Клопотання підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Власник майна та представник власника майна в призначене судове засідання не з`явилися, представник власника майна ОСОБА_19 подав до суду заяву про розгляд клопотання без їх участі. Щодо задоволення клопотання в частині накладення арешту на особистий телефон ОСОБА_5 заперечив, зазначив, що такий не відноситься до речей, які б могли підпадати під критерії ст. 98 КПК України.

У відповідності до ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що Ужгородським РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 04.06.2024 року внесені до ЄРДР за №0000053, попередня правова кваліфікація ч. 3 ст. 368 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що 20.06.2024 року о 15 год. 35 хв. біля будинку №3 пл. Поштова, в м. Ужгород, ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Під час затримання був проведений особистий обшук підозрюваного в ході якого було виявлено та вилучено :

- 1000 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів з наступними серійними номерами: KG47067492A, HK08308381C, HL29859560A, KH31563304A, HC19848817B, KB01692970B, KB21205109I, HG48083720A, KB05102763K, HK47038334D, які поміщено до спец. пакету НПУ WAR1111537;

- 2571 гривень, номіналом 200 гривень у кількості 12 купюр, номіналом 100 гривень у кількості 1 купюра, номіналом 50 гривень у кількості 1 купюри, номіналом 10 гривень у кількості 1 купюра, номіналом 5 гривень у кількості 1 купюра, номіналом 2 гривні у кількості 2 купюри, номіналом 1 гривня у кількості 2 купюри, які поміщено до спец. пакету НПУ WAR1111838;

- мобільний телефон «iPhone 14 Pro Max», який поміщено до спец. пакету НПУ PSP 3247987;

- блокнот синього кольору з рукописними написами, який поміщено до спец. пакету НПУ WAR1675238.

Постановою старшого слідчого СВ Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 від 21.06.2024 року, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні вилучені у ході особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_5 за адресою: біля будинку АДРЕСА_2 , речі визнано речовим доказом.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України) .

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст.173 КПК України).

Згідно зі ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Вказані вимоги слідчим при поданні клопотання про арешт майна виконані.

За версією сторони обвинувачення ОСОБА_5 , підозрюється в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

21 червня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Щодо обґрунтованості повідомленої підозри

Так, при розгляді клопотання , слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 368 КК України, а виходячи лише з фактичних даних, що містяться в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, приходжу до висновку про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні кримінального правопорушення за викладених в клопотанні обставин. Зокрема, кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 368 КК України відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено зокрема, покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Прокурором та слідчим наведено обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення. Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та доданими до клопотання доказами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри, і на підставі яких слідчий виніс повідомлення ОСОБА_5 про підозру, копія якої 21 червня 2024 року, йому вручена. Суд звертає увагу сторони захисту, що дослідження доказів з метою визнання їх такими, які можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Дослідивши матеріали судового провадження, приєднані прокурором до клопотання докази, слідчий суддя приходить до переконання, що прокурором під час розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Слідчий суддя, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає,що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбеллі Гартлі проти Сполученого Королівства`від 30серпня 1990 року, п.32, SeriesA,N182)

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Разом з тим, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, слідчий суддя виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії розслідування, є достатньою для висновку обгрунтованості підозри, оскільки обґрунтованість підозри це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя, звертає увагу сторони захисту на те, що питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не являється предметом розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оцінюючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України за наведених у повідомленні про підозру обставин, суд керується стандартом доказування «обґрунтована підозра». Цей стандарт є менш суворим у порівнянні зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується під час розгляду висунутого особі обвинувачення по суті, та не передбачає оцінку доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Як зазначав Європейський Суд з прав людини у рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», під обґрунтованою підозрою слід розуміти існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення. Отже, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі, але вони мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Виходячи з наявних матеріалів, слідчий суддя приходить до висновку про можливу причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення та відповідно встановлення викладених вище обставин за стандартом доказування «обґрунтована підозра».

Такий висновок також узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року, де Суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На переконання слідчого судді стороною обвинувачення наведені достатні відомості про обставини вчинення ОСОБА_5 кваліфікованого за ч. 3 ст. 368 КК України злочину , який в сукупності з дослідженими матеріалами у судовому засіданні та наданими сторонами поясненнями дають підстави для висновку, що мали місце події, про які зазначається у цьому клопотанні, ОСОБА_5 міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення, тобто про те, що підозра є обґрунтованою. На підтвердження цього сторона обвинувачення надала достатні матеріали.

Відповідно до ч.6 ст.12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 368 КК України, належить до тяжких, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.5 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.3 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно зі ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК України. Перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України.

За ч.7 ст.236 КПК предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Щодо відповідності майна ознакам речового доказу

Надаючи оцінку тому чи майно, на яке просить слідчий накласти арешт, відповідає ознакам речового доказу, слідчим суддею ураховуються зміст поняття «речові докази» та обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (п. п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК).

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК)

Застосовуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК слідчий суддя зауважує, що стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого у даній ситуації передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

При цьому, у ході оцінки відповідності майна, на яке слідчий просить накласти арешт ознакам речових доказів, сслідчим суддею враховуються зміст поняття «речові докази». Згідно з ст. 98 КПК України, речові докази - це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час провадження.

Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування слідчий суддя повинен оцінити можливість використання майна, на яке слідчий просить накласти арешт, як доказу у провадженні.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна на вилучені речі, а саме:

- 1000 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів з наступними серійними номерами: KG47067492A, HK08308381C, HL29859560A, KH31563304A, HC19848817B, KB01692970B, KB21205109I, HG48083720A, KB05102763K, HK47038334D, які поміщено до спец. пакету НПУ WAR1111537;

- 2571 гривень, номіналом 200 гривень у кількості 12 купюр, номіналом 100 гривень у кількості 1 купюра, номіналом 50 гривень у кількості 1 купюри, номіналом 10 гривень у кількості 1 купюра, номіналом 5 гривень у кількості 1 купюра, номіналом 2 гривні у кількості 2 купюри, номіналом 1 гривня у кількості 2 купюри, які поміщено до спец. пакету НПУ WAR1111838;

- блокнот синього кольору з рукописними написами, який поміщено до спец. пакету НПУ WAR1675238, вилучені в ході проведення затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України та особистого огляду 20.06.2024 року о 15 год. 35 хв. біля будинку АДРЕСА_2 , з метою збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна як виду покарання, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а тому клопотання в цій частині підлягає до задоволення.

Метою накладення арешту на це майно, слідчим суддею є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання .

Одночасно, слідчий суддя вважає, що слідчим дотримано вимог ст.ст. 170,171 КПК України і в клопотанні слідчого наявне обґрунтування необхідності арешту речей в цій частині виявлених та вилучених в ході проведення затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України та особистого огляду 20.06.2024 року та конкретизовано підстави та мета накладення на них арешту.

Слідчим суддею встановлено, клопотанням та матеріалами доданими до клопотання доведено, що вилучені в ході проведення затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України та особистого огляду 20.06.2024 року речі в цій частині у відповідності до ст. 98 КПК України, мають значення у кримінальному провадженні як речовий доказ.

Слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки у разі його не застосуванні може призвести до зникнення та навіть втрати слідів, предметів як речових доказів, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, окрім того вилучення майна проведено згідно встановленої процедури, враховуючи правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів не втручання в право власності, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, тому слідчий суддя вважає, що клопотання в цій частині обґрунтоване й підлягає до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Незастосування арешту майна може призвести до його зникнення, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а тому наявні правові підстави для арешту майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування .

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном. Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя не вбачає.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Розяснити, що згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Тимчасове накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого слідчий суддя погоджується з висновком, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на: мобільний телефон «iPhone 14 Pro Max», який поміщено до спец. пакету НПУ PSP 3247987, який було вилучено, слід відмовити, оскільки слідчим у клопотанні необґрунтовано необхідність накладення арешту на вказану річ, не конкретизовано підстав та мети накладення арешту.

За ч.2 ст.168 КПК тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. У разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах, копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

З матеріалів справи вбачається, що на проведення даного обшуку не постановлялась ухвала слідчого судді, згідно якої було б надано дозвіл на проведення обшуку ОСОБА_5 із метою відшукання, зокрема, пристроїв, телефонів, сім-карт операторів мобільного зв`язку, за допомогою яких вчинявся злочин, носіїв електронної інформації у вигляді предметів накопичення, зберігання та передачі електронної інформації, у т.ч. оптичних носіїв інформації (компакт-диски), флеш-накопичувачів, флеш-карт накопичувачів або інших карт пам`яті всіх видів, з`ємних накопичувальних пристроїв, комп`ютерної техніки, інших носіїв електронної інформації, на яких можуть міститися відомості про вчинене кримінальне правопорушення, або за допомогою яких через електронні пошти або програми через мережу Інтернет (у т.ч. Viber, WhatsApp, Telegram, Line, ICQ, Skype, WeChat та інші), соціальні мережі, могла передаватися інформація, яка стосується вчинення кримінального правопорушення, з можливістю подальшого доступу до зазначеної переписки та інших файлів, що на них містяться.

Згідно із протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 20.06.2024 під час проведення цієї слідчої дії обшуку особи ОСОБА_5 виявлено , зокрема мобільний телефон «iPhone 14 Pro Max», який поміщено до спец. пакету НПУ PSP 3247987, який було вилучено.

При цьому відомості, що ОСОБА_5 відмовився надати пароль від системи логічного захисту пристрою, у протоколі відсутні. Також під час здійснення цієї слідчої дії не було залучено спеціаліста, який би зміг скопіювати наявну на пристрої інформацію без вилучення такого у власника. Тобто відсутні докази, що доступ до вказаного пристрою обмежувався ОСОБА_5 та був пов`язаний із подоланням системи логічного захисту.

Відтак, немає підстав вважати, що вилучення мобільного телефону «iPhone 14 Pro Max», який поміщено до спец. пакету НПУ PSP 3247987 відбулося з дотриманням приписів ст.168 КПК України.

Із огляду на наведене слідчий суддя приходить до висновку, що в клопотанні слідчого не зазначено, яке відношення має ОСОБА_5 та інформація, що міститься на вилученому у нього мобільному телефоні «iPhone 14 Pro Max», який поміщено до спец. пакету НПУ PSP 3247987, до обставин досудового розслідування.

Під час розгляду прокурором на підтвердження підстав для накладення арешту на мобільний телефон не надано протокол його огляду , не долучено постанову по призначення комп`ютерно-технічної експертизи .

Постановою слідчого від 21.06.2024 вилучений у ОСОБА_5 мобільний телефон «iPhone 14 Pro Max», який поміщено до спец. пакету НПУ PSP 3247987 визнаний речовими доказами у кримінальному провадженні №0000053 від 04.06.2024 року. При цьому, визнання стороною обвинувачення вилученого майна речовим доказом у кримінальному провадженні не може бути єдиною умовою для накладення на нього арешту, оскільки не є визначеною законом підставою для цього.

Водночас, матеріали провадження не містять протоколу огляду зазначеного телефону, що підтверджує те, що подальше копіювання інформації та огляд такого не проводилися.

За вказаних обставин , оскільки сторона обвинувачення не оглянула телефон, відсутні підстави вважати, що він містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Із огляду на наведене слідчий суддя приходить до висновку, що в клопотанні слідчого не доведено наявність підстав для накладення арешту на вилучений телефон та інформацію, що міститься на вилученому телефоні.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, забороняється тимчасове вилучення мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Отже, законодавством передбачено можливість тимчасового вилучення систем зв`язку і електронних носіїв інформації виключно у таких випадках: якщо тимчасове вилучення передбачено ухвалою суду; якщо власник обмежив доступ до інформації на відповідних носіях; якщо майно отримано внаслідок кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення; якщо тимчасове вилучення безпосередньо пов`язано із необхідністю вивчення фізичних властивостей телефону та з метою його експертного дослідження.

Відповідно, для вилучення відповідних носіїв інформації сторона обвинувачення під час проведення обшуку та у подальшому зобов`язана довести наявність однієї із зазначених умов, адже інакше підстави для вилучення майна відсутні.

Як встановлено з матеріалів провадження під час затримання проведено було особистий обшук в ході якого виявлено та вилучено, зокрема мобільний телефон . Даних про те чи було встановлено пароль доступу на телефоні ні клопотання , ні протокол затримання особи не містить. Отже, слід дійти висновку , що доступ до інформації, що міститься у вилученому телефоні, власником не обмежувався. У такому випадку орган досудового розслідування має вжити відповідних процесуальних заходів, визначених КПК України, для відшукання, дослідження, фіксації та збереження відповідної інформації - зокрема, шляхом проведення огляду вилученого телефона та встановлення наявності ознак речового доказу.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає недоведеним висновок слідчого про те, що вилучене майно: мобільний телефон «iPhone 14 Pro Max», який поміщено до спец. пакету НПУ PSP 3247987 належить до речових доказів відповідно до вимог ст.98 КПК України, та про наявність підстав для накладення на них арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

За вказаних обставин, слідчий суддя дійшов висновку про невідповідність вказаного вище майна критеріям, зазначеним у ст.98 КПК та недоцільність накладення на нього арешту з огляду на відсутність існування сукупності розумних підозр вважати, що інформація яка міститься на вказаних носіях інформації не може бути використана як докази під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, зокрема обставин виконання об`єктивної сторони кримінального правопорушення; кола осіб, які можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення та зв`язків між такими особами, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК.

Таким чином, клопотання слідчого підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст.170-173,309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської окружної ОСОБА_4 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000053 від 04.06.2024 року, про накладення арешту на майно задовольнити частково.

Накласти арешт на :

- 1000 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів з наступними серійними номерами: KG47067492A, HK08308381C, HL29859560A, KH31563304A, HC19848817B, KB01692970B, KB21205109I, HG48083720A, KB05102763K, HK47038334D, які поміщено до спец. пакету НПУ WAR1111537;

- 2571 гривень, номіналом 200 гривень у кількості 12 купюр, номіналом 100 гривень у кількості 1 купюра, номіналом 50 гривень у кількості 1 купюри, номіналом 10 гривень у кількості 1 купюра, номіналом 5 гривень у кількості 1 купюра, номіналом 2 гривні у кількості 2 купюри, номіналом 1 гривня у кількості 2 купюри, які поміщено до спец. пакету НПУ WAR1111838;

- блокнот синього кольору з рукописними написами, який поміщено до спец. пакету НПУ WAR1675238 - шляхом тимчасового обмеження права на відчуження, користування та розпорядження.

В решті вимог клопотання відмовити.

Копію ухвали вручити прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1