Дата документу 21.02.2024
Справа № 334/8105/23
Провадження № 1-кп/334/343/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спеціального судового провадження (in absentia) кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Якимівка, Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, -

за участі: прокурора ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , -

встановив:

У першій декаді червня 2022 року (більш точні дата та час органом досудового розслідування не встановлені), перебуваючи у смт. Якимівка Мелітопольського району Запорізької області, яке з 24.02.2022 та станом на сьогоднішній день є тимчасово окупованою територією збройними формуваннями державою-агресором російської федерації, ОСОБА_3 , діючи умисно, із власних корисливих мотивів та з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, прийняв пропозицію невстановлених осіб із числа представників окупаційної влади смт. Якимівка Мелітопольського району Запорізької області, добровільно вступив до лав незаконного правоохоронного органу, створеного на території тимчасово окупованого смт. Якимівка Мелітопольського району Запорізької області - мовою оригіналу «Акимовское управление Главного управления МВД в Запорожской области», який розташований за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, смт. Якимівка, вул. Пушкіна, буд. 21, зайнявши посаду мовою оригіналу «инспектор» у вказаному незаконному правоохоронному органі.

В подальшому, починаючи з першої декади червня 2022 року, ОСОБА_3 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Якимівської селищної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області, діючи умисно та виконуючи свої функціональні обов`язки в інтересах окупаційної влади на займаній посаді «инспектор» здійснював в межах своїх службових повноважень патрулювання території громади у форменому одязі зі зброєю разом з іншими поліцейськими та представниками збройних формувань держави-агресора російської федерації, а також вчиняв інші протиправні дії в інтересах окупаційної влади, пов`язані з охороною прав, правопорядку, що здійснюються від імені та за стандартами держави-агресора на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області, реалізація яких в свою чергу забезпечує становлення та зміцнення окупаційної влади рф шляхом функціонування незаконно створеного окупаційного правоохоронного органу рф на окупованій території України.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.7 ст.111-1 КК України як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_3 (in absentia), який показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника ОСОБА_7 , яка була забезпечена державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в у Донецькій та Запорізькій.

Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_3 , а також інформацію про винесення певних процесуальних документів у даному кримінальному провадженню надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 135, 323 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_3 , належним чином повідомленого про проведення відносно нього досудового розслідування та здійснення судового розгляду, від користування своїм правом предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначила, що не мала можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати в нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймала участь у реалізації права на захист обвинуваченого ОСОБА_3 під час судового розгляду та висловив свою позицію з приводу недоведеності вини останнього у даному кримінальному провадженні.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного кримінального провадження, що тимчасова окупація з боку російської федерації частини території України (у т.ч. смт. Якимівки Мелітопольського району Запорізької області), яка розпочалася із збройної агресії 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку російської федерації частини території України є загально відомими фактами, які не потребують окремого судового доказування.

Вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, повністю підтверджується наступними доказами.

Свідок ОСОБА_8 , який до тимчасової окупації смт. Якимівки працював на посаді директора ТОВ «Теплоінвест 2017» де також різноробочим працював ОСОБА_3 , в судовому засіданні пояснив, що після тимчасової окупації смт. ОСОБА_3 було звільнено. В подальшому свідок пояснив, що не спілкувався з ОСОБА_3 , однак неодноразово бачив його в квітні-травні 2022 року, як він на машині приїжджав до районного відділку поліції; бачив його у формі чорного кольору з шевронами та зображенням прапора рф; бачив його з іншим поліцейськими на службовій машині. Крім того, на початку літа свідок бачив ОСОБА_3 на мікрорайоні «Пожарка» у формі та зі зброєю автоматом разом з іншими поліцейськими рф.

Відповідно до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.07.2023, свідок ОСОБА_8 впізнав особу на фото № 4, як ОСОБА_3 , мешканця смт. Якимівка, якого він бачив у червні місяці 2022 року біля пожарної станції смт. Якимівка. ОСОБА_3 приїхав туди на виклик разом з іншими представниками окупаційної поліції. Одягнутий був чорну форму з шевронами. На фото № 4 зображений громадянин України ОСОБА_3 , що підтверджується Довідкою до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.07.2023.

Свідок ОСОБА_9 , яка до тимчасової окупації смт. Якимівки працювала на посаді директора відділення АТ «ТАСКОМБАНКА» та виїхала з ТОТ у серпні 2022, в судовому засіданні пояснила, що особисто не спілкувалась з ОСОБА_3 , однак неодноразово бачив його біля приміщення районного відділку поліції по вул. Пушкіна в смт. Якимівка. В подальшому дізналась що ОСОБА_3 пішов працювати в новостворену поліцію. Бачила ОСОБА_3 на ринку, де він одягнутий у чорну форму з іншими представниками окупаційної поліції пропонував торгуючим особам, які здійснювали торгівлю за територією ринку пройти на територію ринку.

Відповідно до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.07.2023, свідок ОСОБА_9 впізнала особу на фото № 4, як ОСОБА_3 , мешканця смт. Якимівка, якого бачила у червні-липні 2022 року на базарі та біля райвідділку окупаційної поліції по вул. Пушкіна в смт. Якимівка. Одягнутий був ОСОБА_3 у чорну форму, чи були на ньому шеврони та зброя не знає. На фото № 4 зображений громадянин України ОСОБА_3 , що підтверджується Довідкою до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.07.2023.

Свідок ОСОБА_10 який до тимчасової окупації смт. Якимівки працював на посаді юриста Якимівського бюро правової допомоги та виїхав з ТОТ у вересні 2022 року, в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 знає, однак більше спілкувався з його батьком. Неодноразово бачив ОСОБА_3 в квітні-травні 2022 року біля районного відділку поліції по вул. Пушкіна в смт. Якимівка де він спілкувався з колишніми поліцейськими та мав на собі пов`язки білого кольору на руці та нозі, що вказувало на йог належність до окупаційних силових структур.. У вказаний час на райвідділку висіли прапори червоний радянський, ДНР та РФ. На початку літа з`явилась табличка з назвою райвідділку та символіка та прапор рф. ОСОБА_3 бачив часто, оскільки через райвідділок поліції проходив майже кожного дня до своїх батьків. Бачив, що ОСОБА_3 входив та виходив з райвідділку, спілкувався з іншими поліцейським , був одягнутий у чорну форму, також бачив його на службовій машині окупаційної поліції.

Відповідно до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.07.2023, свідок ОСОБА_10 впізнав особу на фото № 4, як ОСОБА_3 , мешканця смт. Якимівка, якого він бачив у кінці квітня-початку травня 2022 року на базарі смт. Якимівка, де ОСОБА_3 ходив з іншими представниками окупаційної поліції, які були одягнуті у відповідну форму. Сам ОСОБА_3 був одягнутий не у форму однак на руці та нозі в нього були білі пов`язки, що означало що він є представником окупаційних силових структур. На фото № 4 зображений громадянин України ОСОБА_3 , що підтверджується Довідкою до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.07.2023.

Свідок ОСОБА_11 який до тимчасової окупації смт. Якимівки здійснював приватну підприємницьку діяльність та виїхав з ТОТ у серпні 2022, в судовому засіданні пояснив, що знайомий з ОСОБА_3 по роботі. Неодноразово бачив ОСОБА_12 біля районного відділку окупаційної поліції. Крім того, свідок повідомив, що наприкінці травня бачив як ОСОБА_3 , та інші співробітники окупаційної поліції перевіряли у громадян документи по вул. Центральній в смт. Якимівка; бачив ОСОБА_3 в службовому авто поліції, на якому символіку України було змінено на символіку рф.

Свідок ОСОБА_13 який до тимчасової окупації смт. Якимівки здійснював приватну підприємницьку діяльність та виїхав з ТОТ у вересні 2022, в судовому засіданні пояснив, що знайомий з родиною ОСОБА_14 , більше з його батьками, так як були сусідами а з матір`ю ОСОБА_14 навчались в одному класі. Також знає і ОСОБА_3 . В подальшому свідок пояснив, що спілкувався з ОСОБА_3 на рівні «доброго дня до побачення». Неодноразово бачив ОСОБА_12 як він входив виходив з районного відділку поліції. Крім того, свідок повідомив, що в квітні-травні 2022 співробітники ФСБ збирали колишніх поліцейських з пропонуванням перейти на бік окупаційної влади. В липні-серпні 2022 зустрічав ОСОБА_3 у чорній формі спочатку без знаків відмінності, потім на формі почали з`являтися шеврони також у ОСОБА_3 була зброя.

У вересні 2022 року ОСОБА_3 в якості «инспектор УВД» (вказано мовою оригіналу), здійснював організацію охорони правопорядку виїзних груп під час проведення референдуму, у виборчій дільниць під номером 288 за місцем розташування за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується протоколом огляду від 24.05.2023 протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії.

Крім того, ОСОБА_3 отримав заробітну плату за вересень 2022 року від «ГУВД в Запорожской области», що підтверджується протоколом огляду від 11.07.2023 протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

В даному випадку, на думку суду, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Вищевказані показання свідків та досліджені письмові докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.

Крім того, під час судового розгляду було досліджено наступні матеріали:

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0001347 від 16.08.2023 року, з фабулою «приблизно з квітня 2022 по теперішній час на ТОТ Якимівської ОТГ Мелітопольського району невстановлені громадяни України у різний період часу добровільно зайняли посади у незаконному правоохоронному органі «Акимовское отделение ГУ МВД в Запорожской области» та кваліфікацією за ч.7 ст.111-1 КК України;

- постанови прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме кримінальне провадження від 24.05.2023, 11.07.2023, 16.08.2023;

- ухвали слідчих суддів Запорізького апеляційного суду від 11.07.2023, 24.05.2023 про надання дозволів на використання у даному кримінальному провадженні інформації та процесуальних документів отриманих і складених в рамках інших кримінальних проваджень.

- повідомлення про виклик та про підозру ОСОБА_3 , про завершення досудового розслідування у газетах «Урядовий кур`єр» та на сайті Офісу Генерального прокурора України;

- протокол огляду про направлення повідомлення про підозру ОСОБА_3 за ч. 7 ст. 111-1 КК України на номер мобільного телефону, яким користується ОСОБА_3 ;

- постанова слідчого УСБУ в Запорізькій області про оголошення ОСОБА_3 у державний та міжнародний розшук;

- клопотання слідчого УСБУ в Запорізькій області про здійснення спеціального досудового розслідування по даному кримінальному провадженню;

- ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування відносно ОСОБА_3 ;

Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України. Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

При призначенні покарання, відповідно до ст.ст.65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, данні про особу обвинуваченого, а також обставини, що впливають на покарання.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Обставин, відповідно до вимог ст. 66 КК України, які б пом`якшували покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обставиною, яка відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжує покарання ОСОБА_3 є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є особливо тяжким, суспільну небезпечність та характер скоєного злочину (добровільне зайняття посади у незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території смт. Якимівки), особу обвинуваченого: раніше не судимого, офіційно не працевлаштованого, має постійне місце мешкання, розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, його вік та здоров`я (не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра).

Враховуючи особу ОСОБА_3 , конкретні обставини кримінального провадження, факт відсутності обставин, що пом`якшують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі. Суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.7 ст.111-1 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Крім того, санкцією ч.7 ст.111-1 КК України передбачено додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Приймаючи рішення про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в органах державної влади, суд враховує, що вказане додаткове покарання є обов`язковим у санкції вказаної статті.

ОСОБА_3 скоїв злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України. Обвинувачений своїми діями фактично допомагав державі-агресору створити певну вертикаль незаконного органу влади і фактично вчинив злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності нашої держави. Виходячи з цього, суд приймає рішення про призначення ОСОБА_3 покарання обіймати будь-які посади саме в органах державної влади України.

При прийнятті рішення суд також враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

З вказаних правових висновків вбачається, що не є перешкодою для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність, з використанням можливостей якої (яких) він вчинив кримінальне правопорушення.

Також, санкцією ч.7 ст.111-1 КК України передбачено таке додаткове покарання як конфіскація майна, яке в даному випадку не є обов`язковим і може не призначатися судом.

Згідно ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

30.08.2023 ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя на майно, належне ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме на:

- об`єкт нерухомого майна: механічна майстерня, реєстраційний номер майна: 30729332, яка на праві власності належить у розмірі частки 1/2, розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

- об`єкт нерухомого майна: квартира трьохкімнатна, загальною площею (кв.м): 44.0, реєстраційний номер майна: 12838531, яка на праві власності належить у розмірі частки 1/4, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- об`єкт нерухомого майна: торгівельний павільйон « ІНФОРМАЦІЯ_5 », реєстраційний номер майна: 9052041, яка на праві спільної часткової власності належить у розмірі частки 1/2, розташована за адресою: АДРЕСА_4 , накладено арешт.

Враховуючи, що на стадії досудового розслідуванні та під час судового розгляду було встановлено майно, що належить обвинуваченому ОСОБА_3 , а злочин інкриміноємий ОСОБА_3 є злочином проти основ національної безпеки України, тому суд призначає покарання останньому з конфіскацією всього належного йому майна.

Крім того, як вже зазначено, 30.08.2023 ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя на майно, належне ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме на:

- об`єкт нерухомого майна: механічна майстерня, реєстраційний номер майна: 30729332, яка на праві власності належить у розмірі частки 1/2, розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

- об`єкт нерухомого майна: квартира трьохкімнатна, загальною площею (кв.м): 44.0, реєстраційний номер майна: 12838531, яка на праві власності належить у розмірі частки 1/4, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- об`єкт нерухомого майна: торгівельний павільйон « ІНФОРМАЦІЯ_5 », реєстраційний номер майна: 9052041, яка на праві спільної часткової власності належить у розмірі частки 1/2, розташована за адресою: АДРЕСА_4 , накладено арешт.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином, оскільки судом призначено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, підстави для скасування арешту майна належного обвинуваченому ОСОБА_3 , накладеного 30.08.2023 ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя, суд не вбачає.

Рішень з приводу застосування, продовження, зміни запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_3 судом не приймалося.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 297-1, 323, 369-371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.7 ст.111-1 КК України і призначити йому покарання

за ч. 7 ст. 111-1 КК України у виді 12 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади строком на 12 (дванадцять) років з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дати його затримання та початку реального виконання покарання у виді позбавлення волі.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.08.2023 року на майно, належне ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме на:

- об`єкт нерухомого майна: механічна майстерня, реєстраційний номер майна: 30729332, яка на праві власності належить у розмірі частки 1/2, розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

- об`єкт нерухомого майна: квартира трьохкімнатна, загальною площею (кв.м): 44.0, реєстраційний номер майна: 12838531, яка на праві власності належить у розмірі частки 1/4, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- об`єкт нерухомого майна: торгівельний павільйон « ІНФОРМАЦІЯ_5 », реєстраційний номер майна: 9052041, яка на праві спільної часткової власності належить у розмірі частки 1/2, розташована за адресою: АДРЕСА_4 , скасуванню не підлягає, для виконання додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст.138 КПК України та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених ст.399 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Керуючись ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежився проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя: