Провадження № 1-кс/761/7231/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 220 240 000 000 000 75 від 23.01.2024, у якому

гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Донецька, громадянин України, українець, з середньою освітою, водій ФОП « ОСОБА_7 », перебуває у зареєстрованому шлюбі, має неповнолітнього сина 2007 року народження, зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою - АДРЕСА_2 , не судимий,

підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

у с т а н о в и в :

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 клопотання слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_8 про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На обґрунтування клопотання зазначено, що 20.03.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 111 КК України, відповідно до якої останній, будучи громадянином України, не пізніше 17.12.2023, діючи умисно в умовах воєнного стану з мотивів непогодження з політикою представників української державної влади, з метою завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки та бажаючи їх настання, прийняв рішення співпрацювати з представниками спецслужб Російської Федерації шляхом збору та передачі останнім інформації розвідувального характеру.

На думку слідчого, існують ризики переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, знищення чи спотворення речей та документів, що мають значення для встановлення обставин вчинення інкримінованого злочину, продовження злочинної діяльності, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, наполягав на його задоволенні з підстав, які у ньому зазначені.

Підозрюваний та його захисники заперечували проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на відсутність зазначених стороною обвинувачення ризиків непроцесуальної поведінки підозрюваного, стверджували, що наміру переховуватись чи іншим чином перешкоджати провадженню ОСОБА_4 не має, тому просили відмовити у задоволенні клопотання та застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Крім того, захисник ОСОБА_5 просила визнати незаконним затримання підзахисного, вказавши, що підстава затримання ОСОБА_4 , вказана у протоколі затримання, суперечить відомостям у пред`явленому останньому повідомленні про підозру.

Слідчий суддя, заслухавши доводи сторін, дослідивши надані учасниками судового засідання матеріали, дійшов висновку про таке.

Частиною 1 статті 194 КПК України на слідчого суддю під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу покладений обов`язок встановити існування наступних складових:

- чи доведені обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри;

- чи наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК, та на які вказує слідчий;

- чи не є достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування до особи запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» Європейський Суд наголосив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка, виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність в діях підозрюваного ОСОБА_4 ознак інкримінованого йому злочину.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя враховує, що такі дії цілком вірогідні з огляду на покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «В. проти Швейцарії» зауважив, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати, зокрема, з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

Характер інкримінованого підозрюваному злочину, що спрямований на проведення підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану, а також збирання з метою передачі відомостей щодо місць дислокації формувань Збройних сил України та стратегічно важливих об`єктів країни, свідчить про наявність достатніх підстав для критичної оцінки моральних якостей підозрюваного, що підтверджує високу ймовірність свідомої позапроцесуальної поведінки останнього.

Також вагомим є наведений стороною обвинувачення ризик того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі, може здійснювати незаконний вплив на свідків, а також осіб, причетних до вчинення інкримінованих йому дій та перешкоджати встановленню їх місця знаходження.

Крім того, враховуючи початкову стадію кримінального провадження, не виключено, що підозрюваний може вчинити дії, спрямовані на знищення чи спотворення речей та документів, що мають значення для встановлення обставин вчинення інкримінованого злочину.

Слідчий суддя не виключає, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний може продовжити злочинну діяльність або вчинити інше кримінальне правопорушення.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та стороною захисту, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК.

У силу ст. 178 КПК слідчий суддя враховує вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих діянь.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять роки.

Санкція ч. 2 ст. 111 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі.

Зазначене приводить до висновку, що встановлені вище обставини є вагомими для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК слідчий суддя може не визначати розмір застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальних провадженнях щодо злочинів, передбачених, зокрема, ст. 111 КК України.

Крім того, слідчий суддя зазначає таке.

Стаття 208 КПК передбачає низку підстав, за яких уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі.

Зокрема, п.2 ч.1 ст. 208 КПК дозволяє затримати особу, якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, у тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Отже, тлумачення вказаної процесуальної норми свідчить, що право на затримання особи прямо пов`язане з моментом вчинення злочину, тобто дозволяє уповноваженій особі здійснити затримання безпосередньо після вчинення відповідного злочинного діяння.

Як свідчить протокол від 20.03.2024 підставою для затримання ОСОБА_4 зазначений саме п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК, тобто затриманню підозрюваного передувало вчинення ним злочину у цей же день, тобто 20.03.2024.

Водночас, у повідомленні ОСОБА_4 про підозру від 20.03.2024 вказано, що останнім інкримінованим ОСОБА_4 епізодом вчинення злочину є 23.02.2024. Вчинення будь-яких злочинних дій у день свого затримання ОСОБА_4 не інкримінується.

Отже, затримання підозрюваного ОСОБА_4 відбулося 20.03.2024, тобто майже через місяць після дати останнього інкримінованого ОСОБА_4 епізоду вчинення злочинних дій.

Наведене у своїй сукупності приводить слідчого суддю до висновку про обґрунтованість доводів захисника щодо незаконності затримання ОСОБА_4 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК, у зв`язку з чим скарга останньої підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176-179, 182, 183, 193, 194, 206, 208, 309 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати затримання ОСОБА_4 , яке відбулося 20.03.2024, безпідставним та звільнити його.

Клопотання слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_8 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, взявши його під варту в залі суду.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_4 під вартою визначити у межах строку досудового розслідування, тобто по 18 травня 2024 року включно.

На ухвалу слідчого судді до Київського апеляційного суду прокурором, підозрюваним, його захисником упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1