Справа № 346/3540/23
Провадження № 1-кп/346/257/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньо -спеціальною освітою, не працюючого, не судимого, на утриманні нікого не має, депутатом не являється, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.126-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства, щодо особи з якою перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Згідно постанови Коломийського міськрайонного суду від 21.03.2023 р. обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП - за вчинення домашнього насильства щодо своєї сестри ОСОБА_4 .

Згідно постанови Коломийського міськрайонного суду від 05.06.2023 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпА - за вчинення домашнього насильства стосовно своєї сестри ОСОБА_4 та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Після вжиття вказаних заходів реагування щодо недопущення вчинення насильства в сім?ї, обвинувачений ОСОБА_6 правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і продовжуючи свою протиправну поведінку 21.05.2023р., перебуваючи по місцю свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , вчинив словесний конфлікт із своєю сестрою потерпілою ОСОБА_4 в ході чого словесно ображав її та погрожував фізичною розправою, що призвело до психологічних страждань потерпілої.

Внаслідок умисних, систематичних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_4 завдано психологічних страждань, що виразилось у втраті енергійності, повноцінного сну та відпочинку, в тому числі втраті самооцінки, позитивних емоцій.

Обвинувачений в судових засіданнях вину не визнавав посилаючись на те, що 21.05.2023р.у вечірній час, перебуваючи по місцю свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , не вчиняв словесний конфлікт із своєю сестрою потерпілою ОСОБА_4 , "думає", що словесно не ображав та не погрожував фізичною розправою сестрі ОСОБА_7 , а може і вчинив згаданий конфлікт, однак нічого не пам ятає. В подальшому в ході розгляду справи свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України визнав. Просив суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що з рідним братом обвинуваченим ОСОБА_6 проживають на одному подвір`ї по АДРЕСА_1 . Конфлікти з обвинуваченим ОСОБА_6 , яких останній ініціює, у них виникають протягом тривалого часу та на кожен із конфліктів вона викликала працівників поліції. Обвинувачений зловживає алкоголем, після чого постійно вчиняє щодо неї домашє насильство. Зокрема пояснила, що 21 травня 2023 року ій зателефонувала сусідка свідок по справі ОСОБА_8 , яка повідомила, що обвинувачений перебуваючи в стані алкогольного сп яніння, тримаючи ніж, забіг до сусідки ОСОБА_8 на подвір я, після чого повернувся в господарство по місцю свого проживання, де поводив себе агресивно, стукав по будинку. Перебуваючи вдома цього ж вечора. обвинувачений вчинив словесний конфлікт із нею, потерпілою, в ході якого ображав її, погрожував фізичною розправою, що призвело до психологічних страждань, а саме втраті енергійності, повноцінного сну та відпочинку, перебування в постійному нервовому напруженні, втраті самооцінки, позитивних емоцій. Вказала, що з нею проживає її неповнолітня дочка, яка постійно боїться знаходитись вдома із-за вчинення обвинуваченим у стані алкольного сп яніння постійний сварок, скандалів. Щодо визначення міри покарання поклалась на розсуд суду.

Крім того винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України підтверджується безпосередньо дослідженими судом доказами в судовому засіданні.

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_9 пояснила, що потерпіла ОСОБА_4 є її матір`ю, а обвинувачений ОСОБА_6 рідний дядько та вони проживають в одному господарстві. Так, 21.05.2023 р. вона перебувала за місцем свого проживання, та ввечері близько 18-20 год. на подвір`я господарства прийшов обвинувачений, який перебував у стані cп`яніння, ходив навколо будинку і поводив себе агресивно про що вона повідомила матері. В подальшому обвинувачений пішов до сусідів з ножем, та згодом повернувся назад. Зазначила, що конфлікти у мами з дядьком відбуваються постійно.

Допитаний свідок ОСОБА_10 пояснив, що працює поліцейським у Коломийському РВП ГУНП в Івано-Франківскої області. Вказав, що 21.05.2023 року під час патрулювання на робочий планшет надійшло повідомлення про вчинення домашнього насильства за адресою АДРЕСА_1 . При виїзді на місце події він із напарником встановили, що обвинувачений ОСОБА_6 поводить себе агресивно, висловлюється нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою своїй сестрі потерпілій ОСОБА_4 . Вказав, що обвинувачений ОСОБА_6 систематично вчиняє домашнє насильство за що його притягали до адімінстративної відповідальності.

Свідок ОСОБА_11 вказав, що працює поліцейським у Коломийському РВП ГУНП і 21.05.2023 р. він з напарником здійснював виїзд за повідомленням щодо вчинення домашнього насильства за адресою проживання потерпілої та обвинуваченого. Прибувши за вказаною адресою, встановили, що обвинувачений ОСОБА_6 висловлювався нецензурною лайкою, викрикував, в руках тримав предмет схожий на ніж та погрожував їм, та своїй сестрі потерпілій ОСОБА_4 фізичною розправою. Встановивши всі обставини, відібрав у потерпілої протокол-заяву про вчинення кримінального правопорушення та пояснення. Вказав, що обвинувачений ОСОБА_6 часто вчиняє домашнє насильство відносно своєї сестри ОСОБА_4 , оскільки працівники поліції за вказаним фактом виїжджали декілька разів на добу.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона проживає по сусідству з обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_4 . Так, 21.05.2023 р. вона перебувала за місцем свого проживання, де також були майстри, які проводили ремонтні роботи у будинку. Близько 18-19 години на її подвір`я із ножем забіг обвинувачений ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та майстри повідомили їй, що останній почав їм погрожувати. На її прохання, обвинувачений ОСОБА_6 покинув її подвір`я та пішов до будинку, в якому проживає потерпіла ОСОБА_4 і почав стукати. Після чого вона, свідок, зателефонувала потерпілій, оскільки знала, що у будинку знаходиться неповнолітня дочка потерпілої, і повідомила про вищевказану ситуацію, на що потерпіла попросила викликати працівників поліції.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується сукупністю належних, допустимих і узгоджених між собою доказів, досліджених судом безпосередньо в судовому засіданні, зокрема: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.06.2023 р. за №0000549, згідно якого 13.06.2023 року до Коломийського районного відділу поліції надійшов рапорт дільничого офіцера Коломийського районного відділу поліції ОСОБА_12 , про те, що ним проводилась перевірка по матеріалах, зареєстрованих в журналі ЄО №5124 від 22.05.2023 року, в ході якої встановлено, що ОСОБА_6 систематично вчиняє домашнє насильство стосовно своєї сестри ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.67); рапортом дільничого офіцера поліції Коломийського РВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_12 (а.с.68); даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 21.05.2023 року від потерпілої ОСОБА_4 , з якого слідує, що 21.05.2023 року о 20:30 год. за адресою АДРЕСА_1 , її брат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з потерпілою за однією адресою, у вищезазначений період часу вчиняв факти домашнього насильства стосовно неї, стукав по вікнах, кричав в адресу потерпілої нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, не випускав з будинку. Вказано, що дані дії ОСОБА_6 вчиняє неодноразово протягом тривалого періоду часу та вже притягався до відповідальності (а.с.70); формою оцінки вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_6 , відповідно до якої поліцейським уповноваженого підрозділу поліції визначено рівень небезпеки високий (а.с.71); комплексним психологічним дослідженням ОСОБА_4 від 19.06.2023 року, згідно якого потерпілій рекомендовано психотерапевтичну роботу з психологом для усунення тривожності і агресивності. Нормалізувати середовище для зниження відчуття тривожності і депресивних станів. Надати психологічний захист для повернення базового відчуття безпеки (а.с.77-78); постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі про адміністративне правопорушення №346/1383/23, провадження №3/346/919/23 від 21 березня 2023 року, згідно якої ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого за ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень (а.с.90); постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі про адміністративне правопорушення №346/2547/23, провадження №3/346/1452/23 від 05 червня 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень (а.с.86-89); дослідженим в судовому засіданні оптичним диском, з якого вбачається як поліцейські заходять на територію господарства за адресою: АДРЕСА_1 , їм відчинила двері потерпіла ОСОБА_4 та повідомила, що її ОСОБА_13 погрожує їй, стукає у вікна, нападає на неї. Після чого повідомила, що писатиме заяву по даному факту. О 20:43:00 працівник поліції прямує до тієї частини будинку, де проживає обвинувачений ОСОБА_6 . Коли обвинувачений вийшов на подвір?я, то повідомив, що тільки стукав по вікнах. В ході спілкування з працівниками поліції поводив себе агресивно, ображав та погрожував звільненям з роботи; постановою про визнання речовими доказами та передачу на зберігання від 29 червня 2023 року, з якої слідує, що оптичний диск в паперовому конверті із наявним маркуванням «DVD RW 4,7 GB» із копією двох відеозаписів із нагрудної бодікамери за 21.05.2023 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000549 від 13.06.2023 р.(а.с.66).

Зауважень щодо достовірності та допустимості наданих суду доказів з сторони учасників судового розгляду висунуто не було.

Таким чином, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення відповідальність за яке передбачена ст. 126-1 КК України, а саме: умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо особи з якою перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Під психологічним насильством в сім`ї слід розуміти насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе, що завдає шкоду психічному здоров`ю.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Враховуючи вищезгадані досліджені в судовому засіданні докази суд вважає, що вчинені дії обвинуваченим виходили за межі звичайних конфліктних відносин так як спрямовані на навмисне заподіяння психологічного насильства, що призвело до психологічних страждань потерпілої.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу винного, зокрема те, що обвинувачений не судимий, офіційно не працює, неодружений, на обліку в КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР у психоневрологічному відділі та наркологічному кабінеті не перебуває; згідно наданої характеристики обвинувачений ОСОБА_6 протягом року притягався до адміністративної відповідальності, за місцем проживання характеризується з негативної сторони, а також визнання вини обвинуваченим.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 р. № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Беручи до уваги вищенаведене, враховуючи положення ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і, що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його сторони вчинення нових злочинів, і досягнення інших цілей покарання, та враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, слід призначити основне покарання в межах санкції статті 126-1 КК України.

З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, враховуючи відсутність у обвинуваченого сталого матеріального доходу, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме у виді громадських робіт, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, зокрема, направлення для проходження програми для кривдників або пробаційної програми.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, протиправні дії вчиняв протягом тривалого часу, вчиняв насильство щодо своєї сестри потерпілої ОСОБА_4 , що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя, втрати позитивних емоцій, наявності негативних переживань у потерпілої, суд дійшов висновку, що до обвинуваченого, як до особи, яка вчинила домашнє насильство необхідно застосувати обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників.

Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Суд вважає, що такі обмежувальні заходи із покладенням обов`язку будуть сприяти виправленню обвинуваченого, покращенню психологічного здоров`я потерпілої, а призначене судом покарання та обмежувальні заходи у своїй сукупності будуть необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення нових злочинів та цілком відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався та підстави для його обрання, не встановлено.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.100, 370, 373, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

На підставі ст.76, ст.91-1 КК України застосувати до ОСОБА_6 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників на строк 3 (три) місяці та покласти на нього обов`язок пройти цю програму.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речові докази:

- оптичний диск в паперовому конверті із наявним на ньому маркуванням «DVD RW 4,7 GB» із копією двох відеозаписів із нагрудної бодікамери за 21.05.2023 року - залишити в матеріалах даного кримінального провадження.

Вручити сторонам кримінального провадження копію вироку негайно після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з часу проголошення.

СуддяОСОБА_1