Провадження № 1-кп/947/314/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000368 від 10.06.2023 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на момент вчинення кримінального правопорушення працюючого на посаді поліцейського-водія сектору логістики відділу поліції № 4 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи працівником правоохоронного органу, займаючи посаду поліцейського-водія сектору логістики відділу поліції № 4 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, діючи в умовах воєнного стану, вчинив злочин за наступних обставин.

Так, не пізніше 09.06.2023 року у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на особисте незаконне збагачення шляхом здійснення відкритого викрадення чужого майна автозаправної станції «Амік Енерджі», яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи, що його дії можуть бути помічені та його особу у подальшому можуть ідентифікувати, ОСОБА_5 одягнув заздалегідь підготовлені медичну маску, рукавиці, одяг та взяв із собою спецзасіб сльозогінної та дратівливої дії «Терен 4-М», після чого о 22 годині 41 хвилині 09.06.2023 року прибув до автозаправної станції «Амік Енерджі», яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Перебуваючи біля входу до автозаправної станції, шляхом вільного доступу, штовхнув своєю однією рукою, без застосування фізичної сили та не докладаючи будь-яких зусиль, одну з двох дверцят розсувних автоматичних дверей, які були відімкнуті від електричного живлення, від чого двері легко відкрились, та через які ОСОБА_5 потрапив до приміщення автозаправної станції «Амік Енерджі», яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , де на своєму робочому місці знаходилась оператор АЗС ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення майна автозаправної станції «Амік Енерджі», ОСОБА_5 , з метою дезорієнтації ОСОБА_6 та подолання її можливого опору, застосував відносно останньої спеціальний засіб (знаряддя) сльозогінної та дратівливої дії «Терен 4-М» шляхом розпилювання його в обличчя останній, тим самим ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження у вигляді: хімічних опіків конь`юктиви обох очей та слизових оболонок носових ходів І ступеню, тобто застосував відносно ОСОБА_6 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я.

Після цього, ОСОБА_5 проник на територію касової зони, яка є відокремленою секцією від основного приміщення автозаправної станції, тобто є місцем обмеженого доступу для відвідувачів та призначена для службового користування, де продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, застосував до потерпілої насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, а саме схопив потерпілу рукою за потиличну частину, різким рухом повалив її на підлогу, тим самим подолавши її можливий опір, лівою рукою закрив їй рот з метою припинення голосних криків потерпілої, і одночасно своєю правою рукою відкрито викрав з кишені штанів потерпілої належний їй мобільний телефон марки Redmi Note 8 pro, вартістю 4299 гривень, який поклав до кишені свого одягу та, в той же час, нахилившись до потерпілої, висунув їй вимогу відкрити касу та віддати йому грошові кошти, які в ній знаходяться.

Після чого, потерпіла за допомогою ОСОБА_5 піднялася з підлоги, виконуючи вимогу ОСОБА_5 прослідувала у напрямку каси, де перебуваючи у касовій зоні, натиснула кнопку виклику охорони, яка знаходилася під столом.

ОСОБА_5 , побачивши, що ОСОБА_6 натиснула кнопку виклику охорони, протягнув руку під стіл до каси, з метою відшукання ключів від каси. В свою чергу, потерпіла намагалась зашкодити йому в цьому, та в цей момент ОСОБА_5 різко штовхнув потерпілу руками в грудну ділянку, внаслідок чого остання вдарилася об стіну та отримала тілесні ушкодження у вигляді: синця на задній ділянці правого плеча та садна на тильній поверхні лівої кисті, які не були небезпечним для життя в момент заподіяння та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після чого, ОСОБА_5 попрямував до виходу з касової зони з метою залишити місце скоєння злочину.

У той же час, потерпіла ОСОБА_6 наздогнала ОСОБА_5 при виході з касової зони, де схопила обвинуваченого за руки та одяг, намагаючись зашкодити ОСОБА_5 покинути місце вчинення злочину. У цей момент, ОСОБА_5 кулаками правої та лівої руки наніс потерпілій три удари в обличчя, тим самим спричинивши ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозковою травми, синців обличчя у правій виличній ділянці, та у лівій очноямковій ділянці, які не були небезпечним для життя в момент заподіяння та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричиняє короткочасний розлад здоров`я.

Після цього, ОСОБА_5 з викраденим майном, належним потерпілій ОСОБА_6 , з місця скоєння кримінального правопорушення втік, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та з проникненням у інше приміщення, вчинений в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив суду, що 09.06.2023 року о 08.00 годин перебуваючи діючим співробітником поліції на посаді водія у відділі поліції, він заступив на несення служби. Близько 16.00 годин, коли він перебував на службі, до нього зателефонувала мати та повідомила, що погано себе почуває, оскільки в неї болить серце. Після цього він відпросився з роботи та приїхав до матері. В ході спілкування мати повідомила, що лікарі їй сказали про необхідність проведення операції, яка буде коштувати близько 80 тисяч гривень. Такої суми у нього не було, оскільки він мав ігрову залежність та накопичив багато боргів. У подальшому, він, прогулюючись вулицями, підійшов до автозаправної станції « ОСОБА_8 », яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , де вирішив викрасти гроші з каси, потерпілу не бачив. Він надів на обличчя маску, яка була у нього в кишені, також у нього при собі був газовий балончик. Він зайшов до торгівельної зали АЗС через відкриті двері, де перебувала потерпіла, яка почала кричати. Щоб потерпіла припинила крик він розпилив у обличчя потерпілої газовий балончик, вона впала, а він присів, та тримаючи її сказав їй, щоб вона припинила кричати і він не завдасть їй шкоди. Після цього, він попросив потерпілу показати йому місцезнаходження каси. У потерпілої випав мобільний телефон, який він, подумавши що це його мобільний телефон, поклав до себе у кишеню. Він допоміг потерпілій встати з підлоги та коли він наблизився до каси, потерпіла потягнулась до кнопки сигналізації. Він, побачивши це, відштовхнув її, та намагався покинути приміщення АЗС, однак потерпіла почала його хапати та штовхати, на що він наніс їй два удари. Після цього він залишив приміщення автозаправки. Йдучи по проспекту Небесної Сотні в сторону проспекту Ак. Глушка, він побачив екіпаж державної служби охорони, у складі екіпажа був раніше знайомий йому ОСОБА_9 і ще один охоронець, яких він попросив підвезти його додому, вони відмовили, оскільки пояснили що працюють за викликом та поїхали. По дорозі він викинув светр, мобільний телефон потерпілої знаходився при ньому у берцях. В подальшому він був затриманий.

Також зазначив, що у приміщення автозаправки він потрапив через відкриті двері, в яких була прогалина, він легко нажав двері і вони роз`їхались. Також зазначив, що потерпілу він за шию не душив, просив її не кричати та показати де знаходиться каса. Підтвердив, що в ході вчинення злочину він зайшов за прилавок, де знаходилась кавомашина і каса, тобто у службове приміщення.

Обвинувачений зазначив, що повністю визнає свою вину у вчиненні правопорушення відносно потерпілої, однак не визнає кваліфікацію його дій за ст. 187 КК України, оскільки вважає, що він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 186 КК України. Цивільний позов потерпілої про стягнення з нього моральної шкоди визнає частково у розмірі до 40000 гривень. В судовому засіданні вибачився перед потерпілою. Просить суд суворо його не карати.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що станом на 09.06.2023 року вона працювала оператором АЗС, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Після 22.00 годин вона закривала приміщення АЗС та блокувала автоматичні вхідні двері, а саме знизу двері ставила брусок (швабру). В той день станом на 22 годин 41 хвилин АЗС ще працювала, вона ще не заблокувала двері бруском, а лише відімкнула двері від електроживлення, тому їх неможливо було відкрити руками. Двері погано працювали могли відкритись та закритись. Автозаправка працює до 23.45 годин та з 05.00 годин.

Вона побачила, що до приміщення АЗС зайшов обвинувачений, який перебував у масці. Він відразу розпилив їй в обличчя газовий балончик, вона почала кричати, обвинувачений повалив її на підлогу, душив, бив по голові, сказав при цьому, щоб вона закрила рота або він її вб`є, та щоб вона відвела його до каси. В той момент вона злякалась та думала, що обвинувачений її вб`є. Належний їй мобільний телефон обвинувачений викрав у неї з кишені. Коли вона повела обвинуваченого до каси, він поліз за ключами, а вона натиснула кнопку виклику охорони, та цим самим зашкодила обвинуваченому відкрити касу. В результаті застосування відносно неї газового балончика у неї пекло обличчя та тіло, на обличчі під оком був синець, були також інші тілесні ушкодження, вона проходила лікування протягом 22 днів. Мобільний телефон їй повернули, обвинувачений відшкодував матеріальну шкоду на її лікування. Покарання обвинуваченому просить призначити на розсуд суду.

Допитані у якості свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є працівниками Державної служби охорони та не є очевидцями вчинення кримінального правопорушення, надали суду аналогічні показання щодо виклику, який надійшов 09.06.2023 року близько 23.24 годин про здійснення нападу на АЗС « ОСОБА_13 ». В ході відпрацювання виклику за прикметами нападника, вони бачили ОСОБА_5 , з яким були знайомі раніше, знали, що він є працівником поліції, однак, поспілкувавшись із ним, не вважаючи його нападником, попрощались та поїхали далі на об`їзд району з метою виявлення нападника. Однак, після того, як здійснивши об`їзд, не знайшовши за прикметами нападника, вони повернулись на АЗС, де після огляду відеозапису подій нападу на АЗС, було встановлено, що особою, яка вчинила злочин та зображена на відеозапису, є ОСОБА_5 . При цьому пояснили, що ОСОБА_5 , декілька разів телефонував ОСОБА_11 , цікавився ходом подій та просив підвезти його. Після чого вони зв`язались з ОСОБА_5 , по телефону з метою зустрітись та підвезти його, в результаті чого ОСОБА_5 був затриманий. При затриманні ОСОБА_5 підтвердив, що вчинив злочин на АЗС, хотів викрасти гроші з сейфу, оскільки має ігрову залежність та борги. У ОСОБА_5 при затриманні був вилучений мобільний телефон, викрадений ним у потерпілої.

В ході з`ясування обставин кримінального правопорушення, судом досліджені наступні письмові докази та процесуальні документи:

-протокол затримання особи від 10.06.2023 року з додатками, згідно якого під час затримання ОСОБА_5 ним добровільно видано мобільний телефон марки «Redmi Note 8 pro», який належить потерпілій ОСОБА_6 . Відеозапис затримання ОСОБА_5 за згодою учасників судового провадження в судовому засіданні не досліджувався;

-протокол огляду місцевості від 10.06.2023 року з додатками, відповідно до якого було виявлено та вилучено светр білого кольору із написами червоно-чорного кольору на передньому боці та рукавиця чорного кольору. Відеозапис затримання ОСОБА_5 за згодою учасників судового провадження в судовому засіданні не досліджувався;

-протокол огляду речей і документів від 19.06.2023 року - мобільного телефону марки «Redmi Note 8 pro» з фото таблицями;

-постанови про визнання речей речовими доказами від 10.06.2023 року і від 23.08.2023 року;

-висновки експертів № 765-12/Д від 09.08.2023 року та № 841 від 09.08.2023 року, відповідно до яких у потерпілої ОСОБА_6 виявлено почервоніння і набряк шкіри та слизових оболонок правих та лівих повік, почервоніння сполучнотканинних оболонок обох очей, набряк слизових оболонок носових ходів, що характерні для хімічних опіків кон`юнктиви обох очей та слизових оболонок носових ходів І ступеню. Дані ушкодження утворилися в результаті дії речовини (речовин) сльозоточивої та (або) дратівної дії спричинені 09.06.2023 року внаслідок застосування сторонньою особою «балону зі сльозогінним газом». Вказані ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Також, у ОСОБА_6 виявлено садно на тильній поверхні лівої кисті, яке не було небезпечним для життя, в тому числі і в момент заподіяння, при звичайному, неускладненому перебігу короткочасного розладу здоров`я і (або) незначної стійкої втрати не викликає, має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як 6-ть (шість) днів, і за цим критерієм, відповідно до п. 2.3.5., п. 4.6. та п. 4,9,5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відноситься до легких тілесних ушкоджень.

За даними Медичної карти амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_6 у останньої було тілесне ушкодження у формі струсу головного мозку з приводу чого потерпіла проходила амбулаторне лікування з 12.06.2023 р. по 05.07.2023 р. та судово-медичною експертизою потерпілої було встановлено наявність у останньої синців обличчя - у правій виличній ділянці, у лівій очноямковій ділянці, на задній ділянці правого плеча.

Вищевказані ушкодження у формі струсу головного мозку та синці обличчя складають єдиний морфологічний комплекс закритої черепно-мозкової травми; ця закрита черепно-мозкова травма протікала на тлі захворювання - вегето-судинної дистонії, що могло, призвести до подовження строків лікування.

Згідно п. 4.7. «Правил...» «Загострення попередніх захворювань після заподіяння тілесного ушкодження, а також інші наслідки ушкодження, що обумовлені не власне характером цього ушкодження, а випадковими обставинами... не повинні враховуватися при оцінці ступеня тяжкості.

Згідно протоколу надання медичної допомоги хворим з черепно-мозковою травмою (затверджені наказом МОЗ України від 25.04.2006 р. № 245 «Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Нейрохірургія» з урахуванням положень наказу МОЗ України від 29.12.1016 № 1422 «Про внесення змін до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 28 вересня 2012 року № 751») тривалість лікування струсу головного мозку не перевищує 21 день; таким чином вказане ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми не було небезпечним для життя, в тому числі і в момент заподіяння, спричиняє короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше, як три тижні (21 день), і за цим критерієм, відповідно до п. 2.3.3. «Правил...», має ознаки легкого тілесного ушкодження, що спричиняє короткочасний розлад здоров`я.

-протокол огляду відеозапису від 17.06.2023 року з фото таблицями та долученим відеозаписом.

З відтвореного у судовому засідання відеозапису встановлено, що ОСОБА_5 о 22 годині 41 хвилині 09.06.2023 року підходить до вхідних розсувних дверей автозаправної станції «Амік Енерджі», яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , лівою рукою легко штовхає двері у бік, вони вільно відкриваються, у правій руці тримає газовий балон і проходить до приміщення, де горить світло та на своєму робочому місці перебуває оператор АЗС ОСОБА_6 , до якої підходить ОСОБА_5 , на відстані витягнутої правої руки розпилює їй в обличчя речовину, хапає потерпілу рукою за потиличну частину та різким рухом укладає потерпілу на підлогу у касовій зоні, відокремленої від основного приміщення. Після чого, ОСОБА_5 , лівою рукою закриває потерпілій, яка лежить на підлозі, рот, нахилившись до потерпілої щось їй говорить, і в цей же момент правою рукою витягує з кишені штанів потерпілої належний їй мобільний телефон, який поклав у свій одяг, продовжуючи при цьому лівою рукою закривати рота потерпілої, яка в свою чергу двома руками хапає ліву руку ОСОБА_5 , намагаючись відтягнути її від рота.

Після чого, ОСОБА_5 допомагає потерпілій підвестись з підлоги, та вона прямує до касової зони, за нею йде ОСОБА_5 , який жодних дій відносно потерпілої не вчиняє. Підійшовши до касової зони потерпіла різким рухом натискає кнопку виклику охорони, після чого ОСОБА_5 , протягує руку під стіл до каси з метою взяти ключі, проте потерпіла намагається зашкодити йому в цьому, але ОСОБА_5 відштовхує руками потерпілу від каси, в результаті чого потерпіла вдарилася об стіну. Після цього, ОСОБА_5 намагається покинути приміщення АЗС, направляючись до виходу з касової зони.

Проте, потерпіла наздоганяє ОСОБА_5 при виході з касової зони та вчиняє активні фізичні дії, а саме хапає та тягне обвинуваченого за руки та одяг з метою зупинення та затримання ОСОБА_5 , який прямує у бік виходу, щоб покинути приміщення АЗС, що йому заважає зробити потерпіла. ОСОБА_5 наносить потерпілій, яка не припиняє свої дії відносно нього, декілька ударів руками в область обличчя, таким чином звільнившись від потерпілої, прямує до виходу та покидає приміщення АЗС через відчинені двері.

Після виходу ОСОБА_14 з приміщення АЗС, потерпіла ще раз тисне на кнопку виклику охорони, після чого підходить до відкритих вхідних дверей, натискає механізм зверху дверей, після чого знизу дверей ставить предмет для блокування руху дверей, що підтверджує показання потерпілої про те, що станом на 22 години 41 хвилину, тобто на момент приходу ОСОБА_14 , його потрапляння до приміщення АЗС та вчинення ним злочину, двері ще не були нею заблоковані бруском (шваброю) знизу, оскільки відеозаписом зафіксовано, що зазначені дії по блокуванню дверей бруском потерпіла здійснила тільки після того, як ОСОБА_14 покинув приміщення АЗС після вчинення кримінального правопорушення.

Суд перевірив доводи сторони обвинувачення про наявність у діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дослідивши надані докази, керуючись своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, безпосередньо дослідивши та оцінивши кожен доказ окремо, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що зібрані докази за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 187 КК України є належними, допустимими, але у своїй сукупності є не достатніми для підтвердження факту вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Даючи юридичну оцінку дослідженим доказам, суд дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 187 КК України не підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, дії обвинуваченого в цій частині підлягають перекваліфікації на ч. 4 ст. 186 КК України з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд може перекваліфікувати кримінально каране діяння з однієї статті на статтю кримінального закону, які передбачають відповідальність за менш тяжкі злочини, якщо при цьому не погіршується становище засудженого і не порушується право останнього на захист.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, п. 23 постанов Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.90 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Суд зазначає що доводи сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_5 ознак розбою та необхідність кваліфікації вчиненого діяння як грабіж, є обґрунтованими з наступних підстав.

Так, кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінальним процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Системний аналіз суспільно небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_5 а саме: сукупність юридичних ознак, що визначають його як конкретний злочин, дають підстави вважати, що в діях обвинуваченого відсутні усі елементи складу закінченого злочину, що йому інкримінують, зокрема, злочину, передбаченого ч. 4 ст.187 КК України.

Розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК України) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Верховний суд у своїй Постанові від 10.09.2019 року по справі № 235/10531/15-к сформулював висновок про те, що при відмежуванні грабежу від розбою слід виходити з того, що однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу або погроза його застосування, метою яких є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу.

Отже, критерієм розмежування насильницького грабежу від розбою є характер і тяжкість застосованого насильства як способу заволодіння чужим майном: при розбої воно є небезпечним для життя і здоров`я, а при грабежі такої небезпеки не має.

В разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти - власність та життя і здоров`я потерпілої особи. При грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним, тому й не може бути мови про існування ще одного об`єкту - життя і здоров`я особи.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

До фізичного насильства, що є ознакою розбою, також належить насильство, яке реально не спричинило шкоду життю, але було небезпечним для життя потерпілого в момент заподіяння, тобто в момент застосування створювало реальну загрозу для життя потерпілого. При цьому оцінка небезпечності насильства проводиться з урахуванням дійсності, реальності й характеру можливого насильства, коли така загроза не викликає сумніву щодо небезпечності дій винної особи. (ВС/ККС № 235/164/16-к від 24.04.2018)

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів кримінального провадження, вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 протиправних дій стосовно потерпілої ОСОБА_6 беззаперечно супроводжувалося вчиненням насильства, внаслідок якого потерпілій було спричинено легкі тілесні ушкодження, а також легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Проте, дослідженими судом доказами, жодним чином не підтверджено та повністю спростовано дослідженим відеозаписом з місця події, що насильницькі дії ОСОБА_5 відносно потерпілої ОСОБА_6 були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення, а саме не підтверджено та спростовано твердження сторони обвинувачення про здавлювання шиї потерпілої, та те, що потерпіла такі дії ОСОБА_5 сприймала небезпечними для свого життя та здоров`я.

Судом встановлено, що у діях ОСОБА_5 при застосуванні до потерпілої насильства відсутня насильницька дія у вигляді придушення потерпілої, а саме здавлювання шиї потерпілої, що узгоджується та підтверджено висновком експерта №841 від 09.08.2023 року, відповідно до якого у потерпілої при проведенні експертизи не виявлено будь-яких слідів та тілесних ушкоджень в області шиї. Зазначеним висновком експерта також встановлено, що заподіяні потерпілій тілесні ушкодження не були небезпечними для життя в момент їх заподіяння.

Крім того, здавлювання шиї потерпілої спростовано відеозаписом з місця події, яким не зафіксовані дії обвинуваченого по здавлюванню шиї потерпілої, а навпаки, зафіксовано, що ОСОБА_5 однією лівою рукою закрив потерпілій рот, з метою припинення криків потерпілої, та в то же час правою рукою відкрито викрав майно потерпілої з її одягу, що виключає фізичну можливість здійснення обвинуваченим здавлювання шиї потерпілої.

Враховуючи викладені встановлені судом обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 , суд критично оцінює показання обвинуваченого у судовому засіданні про те, що мобільний телефон потерпілої у неї випав і він поклав його до себе у кишеню, думаючи, що це його мобільний телефон, та про те, що після розпилення ним газового балончику в обличчя потерпіла впала на підлогу, оскільки вони спростовані дослідженим судом відеозаписом, з якого встановлено, що обвинувачений відкрито заволодів мобільним телефоном потерпілої, який витягнув з кишені штанів потерпілої та потерпіла опинилась на підлозі не від самостійного падіння, а в результаті активних дій обвинуваченого ОСОБА_5 . Тому, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 , фактично частково визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки вищезазначеними показаннями, які суд визнає неправдивими, він заперечує факт відкритого викрадення мобільного телефону потерпілої та застосування фізичної сили відносно потерпілої, від якої вона опинилась на підлозі, що не відповідає дійсності та спростовано дослідженими судом доказами.

Також суд зазначає, що при розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб, який суд враховує при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 .

Суд зважає на безпосередні обставини події, зафіксовані відеозаписом, а саме, що в даному випадку, обставини застосування насильства обвинуваченим до потерпілої та його поведінка на місці вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілої, а також поведінка потерпілої в момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 відносно неї, на підставі чого суд дійшов висновку про те, що сприйняття потерпілою дій ОСОБА_5 як такі, що є небезпечні для життя та здоров`я, як стверджує сторона обвинувачення, не знайшло свого підтвердження з наступних підстав.

Відповідно до відеозапису з місця події судом встановлено, що поява ОСОБА_5 у приміщенні автозаправної станції «Амік Енерджі» та його подальші протиправні дії відносно неї, була несподіваними для потерпілої та дійсно її налякали.

Проте, суд враховує поведінку потерпілої протягом вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення відносно неї, а саме, що після розпилювання в обличчя потерпілої спеціального засобу сльозогінної та дратівливої дії, повалення її на підлогу обвинуваченим, який рукою закрив їй рот та висловлював вимогу відкрити касу, потерпіла, піднявшись з підлоги, прослідкувавши у касову зону у супроводі обвинуваченого, не виконала вимогу обвинуваченого відкрити касу, а навпаки, у його присутності натиснула кнопку виклику охорони, активно перешкоджала обвинуваченому взяти ключі від каси, через що обвинувачений її штовхнув, від чого вона вдарилась об стіну. Навіть після цього, потерпіла, отримавши тілесні ушкодження від удару об стіну, продовжила свої активні фізичні дії відносно обвинуваченого, шляхом перешкоджання обвинуваченому, який намагається покинути місце злочину, покинути місце злочину та фактично здійснила спробу затримання обвинуваченого.

В результаті своїх активних дій щодо перешкоджання обвинуваченому покинути місце злочину, потерпіла отримала від обвинуваченого удари по обличчю, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження, які в подальшому висновком експерта №841 від 09.08.2023 року, визначені як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до встановлених судом обставин, суд критично оцінює показання потерпілої про те, що обвинувачений наносив удари і душив її коли вона перебувала на підлозі, оскільки вони не підтверджені дослідженими доказами, а саме безпосередньо оглядом відеозапису з місця події. Також суд критично оцінює показання потерпілої про те, що вона думала, що обвинувачений її вб`є, тобто сприймала дії ОСОБА_5 як небезпечні для свого життя та здоров`я, як стверджує сторона обвинувачення, оскільки встановлені обставини вчинення ОСОБА_5 злочину відносно потерпілої, спростовують сприйняття потерпілою дій ОСОБА_5 як небезпечні для свого життя та здоров`я.

Суд зазначає, що поведінка та дії потерпілої відносно обвинуваченого у даній ситуації, не властива людині, яка відчуває небезпеку для свого життя та здоров`я, тобто активна позиція потерпілої не свідчить про те, що вона дійсно сприймала дії обвинуваченого як такі, які загрожують її життю та здоров`ю. Навпаки, потерпіла чинила активний супротив обвинуваченому, отримуючи від обвинуваченого тілесні ушкодження, не злякалась та не зупинила свої дії, а продовжувала перешкоджати обвинуваченому у відкритому викраденні грошових коштів з каси та в подальшому перешкоджала обвинуваченому покинути місце вчинення злочину.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_5 кваліфікуючої ознаки - «поєднаний з проникненням у інше приміщення» суд зазначає наступне.

Суд враховує, що крадіжка, грабіж та розбій є однорідними злочинами, тобто такими, що посягають на однакові або подібні об`єкти кримінально-правової охорони і вчиняються з однією і тією ж формою вини та мають низку спільних кваліфікуючих ознак та вирішальним при визначенні законності/незаконності входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення або перебування в ньому під час вчинення злочину, є режим доступу до об`єкта (вільний/обмежений).

При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» в складі кримінального правопорушення, вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення злочину та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.

Вирішуючи питання про наявність у діях особи ознаки «проникнення» при вчиненні злочину слід звертати увагу на наявність умислу на заволодіння чужим майном.

Відповідно, наявність режиму вільного доступу до приміщення свідчить про законність входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення та правомірне її перебування там, а отже, виключається інкримінування кваліфікуючої ознаки «проникнення», навіть якщо особа потрапила в приміщення з умислом заволодіти чужим майном.

Проте, дії особи, яка шляхом вільного доступу до певного приміщення вчиняє дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, що зберігається в місці з обмеженим доступом (службові приміщення, відокремлені секції магазину з обмеженим доступом, касові апарати, сейфи тощо) мають бути кваліфіковані як поєднані з проникненням у інше приміщення чи сховище.

Зазначена позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №569/1111/16-к, провадження №13-14кс18.

Встановлені з відеозапису обставини свідчать про те, що твердження сторони обвинувачення про проникнення обвинуваченого до приміщення не працюючої АЗС без дозволу, шляхом розтискання дверей за допомогою фізичної сили, не знайшли свого підтвердження та спростовані відеозаписом з місця події, яким встановлено, що на момент прибуття ОСОБА_5 о 22 годині 41 хвилині та його потрапляння шляхом вільного доступу у приміщення АЗС через відкриті двері, у приміщенні горить світло, на робочому місці перебуває потерпіла ОСОБА_6 , виконує свої службові обов`язки, що свідчить про те, що потрапляння до приміщення працюючої АЗС не потребувало будь-якого дозволу. Проте, суд враховує, що потрапляння до торгівельної зали АЗС не мало ознак проникнення в інше приміщення, як зазначено у обвинувальному акті.

Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_5 , який шляхом вільного доступу потрапив до приміщення АЗС з метою відкритого викрадення чужого майна та вчинив дії, спрямовані на викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, які зберігаються в місці з обмеженим доступом, а саме у касі, яка розташована у касовій зоні, яка є відокремленою секцією від основного приміщення автозаправної станції, тобто є місцем обмеженого доступу для відвідувачів та призначена для службового користування, тому суд вважає, що доводи сторони захисту при відсутність у діях ОСОБА_5 кваліфікуючої ознаки «поєднаний з проникненням у інше приміщення» не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду та спростована дослідженими судом доказами.

Виходячи із наведеного, за встановлених у даному провадженні фактичних обставин, суд дійшов висновку, що своїми діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та з проникненням в інше приміщення, вчинене, в умовах воєнного стану, оскільки надані стороною обвинувачення докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ґрунтуються лише на припущеннях.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні такого правопорушення.

Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора, які як сторона обвинувачення, здійснюють збирання доказів, у тому числі і шляхом проведення слідчих дій (ч. 2 ст. 93 КПК України).

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, висловлену у п. 60 Рішення у справі «Коробов проти України», яке набуло статусу остаточного, вимоги ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, відповідно до яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до переконання про недотримання стороною обвинувачення стандарту підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

В обґрунтування перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 4 ст. 186 КК України, суд виходить з того, що відповідно до вищезазначених висновків суду, стороною обвинувачення не доведено та судом, відповідно, не встановлено вчинення обвинуваченим нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, оскільки належних та допустимих доказів в обґрунтування цієї кваліфікуючої ознаки стороною обвинувачення прокурором не надано і в судовому засіданні не встановлено, а тому дії обвинуваченого полягають у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та з проникненням у інше приміщення, вчиненого в умовах воєнного стану, що охоплюється диспозицією ч. 4 ст. 186 КК України.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 слід перекваліфікувати з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 4 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та з проникненням у інше приміщення, вчинений в умовах воєнного стану, та його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України доведена у повному обсязі.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст. 50 КК України, мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.

Суд враховує, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням прийнятого рішення в процесуальному документі суду, тощо.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , при визначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме ставлення обвинуваченого до скоєного, який фактично частково визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, та усвідомив неправомірність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, засуджує свої протиправні дії, добровільно відшкодував потерпілій матеріальну шкоду. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_5 відповідно до досліджених характеризуючих матеріалів, є учасником АТО, має чисельні подяки та грамоти, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем служби в поліції з 2017 року, нагороджений почесною відзнакою І ступеню. Також обвинувачений має декілька захворювань, через що у 2022 році перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі, має на утриманні мати, яка є особою з інвалідністю 2-ї групи.

З урахуванням вищевикладених встановлених судом обставин в їх сукупності, та з огляду на те, що обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства і така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням мінімального покарання у вигляді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

Питання про процесуальні витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін.

Судом розглянуто цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди у розмірі 200000 гривень.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою яка її завдала,за наявності її вини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України п.9 від 31.03.1995 №42 «Про судову практику по справам про стягнення моральної шкоди», розмір стягнення моральної шкоди, суд встановлює залежно від характеру страждань, які вчинені позивачу, характеру немайнових збитків і з врахуванням інших обставин.

При встановленні суми моральної шкоди, за вищевказаними позовними вимогами, за даним позовом суд враховує характер и ступінь, випробуваних потерпілою душевних і фізичних страждань, переживань, тяжкість вимушених змін в його житті через отримані травми та лікування, а також, що обвинуваченим добровільно відшкодована матеріальна шкода, заподіяна потерпілій.

Враховуючи встановлені судом обставини вчиненого кримінального правопорушення, дії та поведінку обвинуваченого та потерпілої у момент вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного та наслідки завданої шкоди потерпілій, враховуючи думку обвинуваченого про часткове визнання цивільного позову про стягнення моральної шкоди в розмірі 40 000 гривень, враховуючи повне відшкодування матеріальної шкоди обвинуваченій, виходячи із вимог розумності та справедливості суд вважає що зазначена сума буде справедливою сатисфакцією відшкодування завданої моральної шкоди потерпілій, а тому цивільний позов підлягає частковому задоволенню на зазначену суму.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Срок відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 10.06.2023 року.

Речові докази:

-micro-SD картка із відеозаписом затримання ОСОБА_5 від 10.06.2023; micro-SD картка із відеозаписом огляду відкритої ділянки місцевості від 10.06.2023; DVD-R диск білого кольору із відеозаписами з камер відеоспостереження з АЗС «Амік» за адресою: АДРЕСА_3 ; micro-SD картка із відеозаписом допиту потерпілої ОСОБА_6 від .10.06.2023; micro-SD картка із відеозаписом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 10.06.2023; DVD-R диск білого кольору із відеозаписом допиту свідка ОСОБА_11 від 16.06.2023; DVD-R диск білого кольору із відеозаписом допиту свідка ОСОБА_12 від 16.06.2023; DVD-R диск Ridata із відеозаписом додаткового допиту потерпілої ОСОБА_6 від 20.06.2023 року зберігати у матеріалах кримінального провадження.

-засіб для самозахисту сльозоточивої та дратівливої дії «ТЕРЕН-4М» - знищити.;

-мобільний телефон Pixel 2 XL IMEI: НОМЕР_1 , у якому знаходиться Sim-картка Lifecell на номер НОМЕР_2 ; светр білого кольору із написами червоно-чорного кольору на передньому боці та рукавиця чорного кольору повернути за належністю власнику ОСОБА_5

-мобільний телефон Redmi Note 8 Pro IMEI: НОМЕР_3 серійним номером НОМЕР_4 вважати повернутим за належністю власнику ОСОБА_6 .

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 , (РНОКПП: НОМЕР_5 ) 40000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1