ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУНС № 766/6327/24 Головуюча у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/321/24 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 29 квітня 2024 року, якою відносно,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорнобаївка Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , в силу ст. 89 КК України не маючого судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 27 червня 2024 року, включно.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0001286 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29 квітня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 27 червня 2024 року включно.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, захисник ОСОБА_8 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , застосувавши у якості запобіжного заходу особисту поруку поручителя ОСОБА_12 .

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що всі свідки за цим кримінальним провадженням допитані, всі слідчі дії проведені, ОСОБА_7 є діючим військовослужбовцем, нагороджений низкою почесних відзнак, є інвалідом війни ІІІ групи, має дружину та малолітню дитину-інваліда.

Крім того, апелянт вказує на те, що прокурором не додано жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а відтак зміст ухвали суду базується виключно на припущеннях сторони обвинувачення, що є недостатнім для прийняття рішення про продовження строку запобіжного заходу.

Також, апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у застосуванні запобіжного заходу у вигляді особистої поруки генерального директора «ДАРЕКС-ЕНЕРГО» ОСОБА_12 , а позиція суду про неможливість визначити розмір застави виходить за рамки правової позиції прокурора, який у клопотанні таке питання навіть не ставив.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого та захисників, які просили апеляційну скаргу задовольнити, перевіривши матеріали провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишися на попередніх позиціях, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд виходив з того, що ризики, які мали місце до теперішнього часу не зменшились та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри визначено на стадії досудового розслідування.

При вирішенні питання продовження строку тримання під вартою, суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості, визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Крім того, приймаючи рішення щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд цілком слушно виходив із того, що він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, хоча і є особою, яка в силу ст.89 КК України не має судимості, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не має постійного місця проживання в м.Херсоні.

Існуючі соціальні зв`язки обвинуваченого ОСОБА_7 є недостатніми для того, щоб гарантувати його належну процесуальну поведінку, а доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни у соціальних зв`язках обвинуваченого чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, до суду не надано.

Відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 у сукупності з іншими обставинами, що підлягають врахуванню, відповідно до положень ст. 178 КПК України, доводять, що на даній стадії кримінального провадження більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, як про те просить захисник, не зможе запобігти наявним ризикам.

Наведені відомості дали підстави для висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має бути продовжений обвинуваченому ОСОБА_7 з метою забезпечення належного виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором під час судового розгляду та наведені в оскаржуваній ухвалі суду з урахуванням даних про особу обвинуваченого, що свідчить про неможливість запобігання зазначеним ризикам у разі не продовження строку тримання під вартою, зважаючи на що, доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків є неспроможними.

Також, щодо вимог захисника в своїй апеляційній скарзі про обрання запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відносно обвинуваченого, разом з тим, під час допиту свідка ОСОБА_12 , суд апеляційної інстанції не вбачає їх такими, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки обвинуваченого, оскільки «особиста порука» полягає у наданні особами, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу про те вимогу. Наявність поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру, однак в матеріалах провадження відсутнє підтвердження цього факту, а тому, на даному етапі порука, застава не є достатніми для гарантування належної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, слід наголосити, що ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26.06.1991р. вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Із вказаного рішення Європейського суду вбачається, що попереднє ув`язнення може бути застосоване до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи із самої тяжкості обвинувачення. При цьому суд враховує відсутність можливості без продовження строку тримання під вартою, встановити обставини, що мають значення в кримінальному провадженні, та що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не прийнято, свідки та потерпілий підлягають безпосередньому допиту судом і суд має дослідити докази у справі, тому, суд вважає, що в даному випадку існують ризики можливого незаконного впливу останнього на свідків та потерпілого, з метою зміни останніми показань, а також обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, враховуючу ту обставину, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, зокрема, що спричинило загибель людини, суд визнав за можливе не визначати у цьому випадку розмір застави на підставі п.2 ч.4 ст.183 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Будь-яких доказів, які свідчать про порушення прав обвинуваченого чи допущення судом істотних порушень вимог КПК України, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, під час апеляційного перегляду не встановлено.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419,422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 29 квітня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 27 червня 2024 року, включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15