Провадження № 1-кп/592/520/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001415, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.05.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, одруженого, із середньою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Суми, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та за участі потерпілої ОСОБА_6 ,

установив:

Формулювання обвинувачення пред`явленого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , визнаного судом доведеним.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, Указом від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 № 2263-ІХ, та Указом від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ) з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року по теперішній час в Україні діє воєнний стан.

04.05.2024 близько 05.30 год. ОСОБА_3 , знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_3 побачив на землі загублену банківську картку банку AT «Універсал Банк», № НОМЕР_1 , емітована на ім`я потерпілої ОСОБА_6 , після чого підняв її та поклав до кишені, усвідомлюючи, що вказана банківська картка належить сторонній особі, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», примітки до ст. 358 КК України є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, та розуміючи, що на банківській картці можуть зберігатися грошові кошти, переслідуючи при цьому корисливий мотив, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, маючи на меті подальше використання цієї картки у власних злочинних корисливих цілях, а саме для заволодіння грошовими коштами, привласнив банківську картку банку AT «Універсал Банк», № НОМЕР_1 .

Продовжуючи свої умисні, протиправні дії, привласнивши банківську картку AT «Універсал Банк», № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_6 , розуміючи, що картка та наявні на ній кошти є чужою власністю, ОСОБА_3 повідомив своєму товаришу ОСОБА_4 про заволодіння вказаною карткою та у них виник спільний єдиний умисел на викрадення грошових коштів на ній.

Відтак, ОСОБА_3 , діючи умисно, таємно, за попередньою змовою з ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків потерпілій стороні, маючи єдиний злочинний намір, що охоплює заздалегідь поставлену мету на крадіжку грошових коштів з банківської карти AT «Універсал Банк», № НОМЕР_1 , відкриту по банківському рахунку № НОМЕР_2 , шляхом оплати за товари, 04.05.2024 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийшли до магазину «Дюна», що за адресою: м. Суми, вул. Ковпака, буд. 63, усвідомлюючи, що вказана картка має функцію «PayPass» і не потребує введення паролю, де о 05.56 год., 05.57 год., 05.58 год., о 06.01 год., 06.03 год., 06.07 год., 06.08 год., 06.10 год., 06.15 год., 06.16 год., здійснили по черзі покупки продуктів харчування та тютюнових товарів, на загальну суму 2722 грн. 50 коп., розрахувавшись вищевказаною банківською карткою.

Далі, продовжуючи діяти з єдиним злочинним умислом, спрямованим на таємне викрадення грошових коштів з карти AT «Універсал Банк», № НОМЕР_1 , відкриту по банківському рахунку № НОМЕР_2 , 04.05.2024 ОСОБА_3 прийшов з ОСОБА_4 до магазину «Продукти», що за адресою: АДРЕСА_4 , де о 08:23 год., 08.26 год., 08.27 год., 08.28 год., 08.29 год., 09.19 год., 09.21 год. придбали продукти харчування на загальну суму 6630,00 грн., розрахувавшись вищевказаною банківською карткою, після чого разом з ОСОБА_4 покинули приміщення магазину.

У подальшому, продовжуючи діяти з єдиним злочинним умислом, спрямованим на таємне викрадення грошових коштів з банківської картки потерпілої ОСОБА_6 , 04.05.2024 ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 прибули до магазину «SHOPPRODUCTY», що за адресою: АДРЕСА_3 , де о 08:32 год., 08.34 год.,08.35 год. здійснили покупку продуктів харчування на загальну суму 1622,00 грн., розрахувавшись вищевказаною банківською карткою, після чого разом з ОСОБА_4 покинули приміщення магазину.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаються обвинувачені.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив:

- кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, а саме привласнення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів;

- кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючими ознаками якого є «вчинена в умовах воєнного стану», «вчинена за попередньою змовою групою осіб».

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючими ознаками якого є «вчинена в умовах воєнного стану», «вчинена за попередньою змовою групою осіб».

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 по пред`явленому обвинуваченню за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України свою вину за фактичних обставин, установлених під час досудового розслідування та викладених у обвинувальному акті визнав повністю. Суду пояснив, що повністю згоден з пред`явленим обвинуваченням, дуже шкодує про вчинене. Дійсно, 04.05.2024 з ранку він йшов разом з ОСОБА_4 по АДРЕСА_3 , був у нетверезому стані, знайшов чужу картку Монобанку, вирішили нею скористатись, придбавали продукти харчування у продуктових магазинах, суму нанесеної шкоди потерпілій згідно обвинувального акту визнає, відшкодував 1800 грн. потерпілій і надалі буде відшкодовувати, просив у неї пробачення.

У вчиненому щиро розкаюється, засуджує свою поведінку, просив не призначати суворе покарання.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 по пред`явленому обвинуваченню за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України свою вину за фактичних обставин, установлених під час досудового розслідування та викладених у обвинувальному акті визнав повністю. Суду пояснив, що повністю згоден з пред`явленим обвинуваченням, дуже шкодує про вчинене. Дійсно, 04.05.2024 разом з Гончаренком йшли на вулиці Ковпака в м. Суми повз дитячий майданчик, ОСОБА_3 знайшов чужу картку біля лавочки, придбавали продукти харчування в різних магазинах, відшкодував потерпілій 1000 грн. збитку, має намір відшкодувати решту. Згоден з визначеною сумою викраденого. У вчиненому щиро розкаюється, засуджує свою поведінку, просив не призначати суворе покарання.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 надала суду показання, відповідно до яких вона втратила належну банківську картку, якою скористались обвинувачені, згодна з втраченою сумою у розмірі 10975 грн. 50 коп., підтвердила, що обвинуваченими відшкодовано 2800 грн. завданого збитку, пробачила їх, вважає, що не потрібно застосовувати до них суворе покарання та не доцільно позбавляти їх волі.

При призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Визнавши на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, враховуючи думку учасників судового провадження, суд обмежився допитом обвинувачених та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинувачених, а також необхідних для вирішення інших питань, зокрема, щодо процесуальних витрат.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

ОСОБА_3 вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, має молодий вік, частково відшкодував завдану шкоду - ці обставини відповідно до ст. 66 КК України суд визнає такими, що пом`якшують його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

ОСОБА_4 вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має молодий вік, частково відшкодував завдану шкоду, має статус учасника бойових дій - ці обставини відповідно до ст. 66 КК України суд визнає такими, що пом`якшують її покарання.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, вчинені обвинуваченим ОСОБА_3 відповідно до класифікації за ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Кримінальне правопорушення, передбачений ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, вчинене обвинуваченими, відповідно до ч. 5 ст. 12 Кримінального кодексу України є тяжким злочином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 Кримінального кодексу України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

При призначенні обвинуваченим покарання, суд на підставі ст. 65 Кримінального кодексу України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винних та обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» зазначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09.10.2018 у справі № 56/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

При цьому, у п. 8 Постанови ПВСУ № 7 від 24.10.2010 ВСУ звернув увагу на те, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) ( 2341-14 ) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке буде необхідне та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів, суд враховує тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким злочином, кількість епізодів злочинної діяльності, обсяг викраденого майна, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, завдана шкода потерпілій частково відшкодована, офіційно не працює, має сталі соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується формально посередньо, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, дії вчинено за відсутності обставин, пов`язаних із воєнною обстановкою (під час дії повітряної тривоги, ракетної небезпеки, комендантської години, тощо), тому при його безальтернативності, суд вважає, що покарання у виді позбавлення волі становитиме надмірний тягар для останнього та не виконуватиме мети, закріпленої у кримінальному законі.

Враховуючи викладене, засади, передбачені ст. 65 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, суд вважає за потрібне призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України та призначити ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, покарання з застосуванням ст. 69 КК України та при призначенні основного покарання, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді пробаційного нагляду та покласти на обвинуваченого обов`язки, що визначені ч. ч. 2, 3 ст. 59-1 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_3 остаточно підлягає призначенню покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого у виді пробаційного нагляду.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке буде необхідне та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів, суд враховує тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, кількість епізодів злочинної діяльності, обсяг викраденого майна, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працює, завдана шкода частково відшкодована, є учасником бойових дій, має сталі соціальні зв`язки Враховуючи викладене, засади, передбачені ст. 65 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи обставини вчинення злочину, вартість викраденого майна, має сталі соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується формально посередньо, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, дії вчинено за відсутності обставин, пов`язаних із воєнною обстановкою (під час дії повітряної тривоги, ракетної небезпеки, комендантської години, тощо), тому при його безальтернативності, суд вважає, що покарання у виді позбавлення волі становитиме надмірний тягар для останнього та не виконуватиме мети, закріпленої у кримінальному законі.

Враховуючи викладене, засади, передбачені ст. 65 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, суд вважає за потрібне призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України та призначити ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, покарання з застосуванням ст. 69 КК України та при призначенні основного покарання, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді пробаційного нагляду та покласти на обвинуваченого обов`язки, що визначені ч. ч. 2, 3 ст. 59-1 КК України.

У зв`язку з вищевикладеним, суд також бере до уваги, що обвинувачені повністю визнали вину, потерпіла пробачила останніх, вважає за доцільне не позбавляти їх волі, характер поведінки обвинувачених під час досудового розслідування, що сприяли органу досудового розслідування у розкритті кримінальних правопорушень, поведінку під час судового розгляду, що не оспорювали фактичних обставин у справі, тим самим продемонстрували бажання стати на шлях виправлення, інкриміноване обвинуваченим кримінальне правопорушення не є корупційним кримінальним правопорушенням, кримінальними правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, кримінальними правопорушення, передбаченими статтями 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчиненими в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, а обвинувачені не є представниками держави, у тому числі іноземної, зважаючи на дані, які в сукупності вказують на обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що дають підстави суду для застосування ч. 1 ст. 69 КК України, та при призначенні основного покарання, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Дана позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року), де зазначено, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються при ухваленні вироку.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати за твердженням прокурора відсутні.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.06.2024 (справа № 592/10010/24) до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України: 1). не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 2). прибувати за кожною вимогою на визначений час до Сумського РУП ГУНП в Сумській області, прокуратури, суду; 3). повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.06.2024 (справа № 592/10013/24) до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків передбачених, ч. 5 ст. 194 КПК України: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця свого проживання, роботи; 4) докласти зусиль до пошуку роботи.

До набрання вироком законної сили суд вважає за необхідне залишити обвинуваченим застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Керуючись статтями 368, 371, 374, 376, 392, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України із застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

- за ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання за цим вироком ОСОБА_3 у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 2, 3 ст. 59-1 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 до відбуття призначеного покарання обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; -виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_3 обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації, відповідно до ст. 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити без змін особисте зобов`язання.

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 2, 3 ст. 59-1 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 до відбуття призначеного покарання обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_4 обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації, відповідно до ст. 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін особисте зобов`язання.

Речові докази у кримінальному провадженні, відповідно до постанов слідчого:

- від 12.06.2024 диск CD-R, наданий від «УніверсалБанк»;

- від 20.05.2024 - диск CD-R № 2, наданий власником магазину «Шоп Продукти»;

- від 19.03.2024 - диск CD-R № 1, наданий Фур`яновою;

залишити в матеріалах кримінального провадження, які знаходяться у прокурора.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченим право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1