Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/259/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2024 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький дистанційно в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2024 року, якою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 13.00 год. 26.04.2024 включно, з визначення застави у 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 292 000 грн.

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000213 від 9 липня 2014 року, стосовно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

27 лютого 2024 року ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області щодо обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Рішення суду мотивовано тим, що у вказаному кримінальному провадженні встановлена наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним, беручи до уваги характер та обставини протиправних дій, враховуючи особу обвинуваченого, особисті та соціальні обставини життя, а також його зв`язки із суспільством, відсутність достатньо міцних соціальних зв`язків, тенденцію до вчинення ним кримінальних правопорушень, ухилення обвинуваченого від органу досудового розслідування, зважаючи на обґрунтовані наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків, в зв`язку з чим застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу міськрайонного суду щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого скасувати, ухвалити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, мотивуючи тим, що ухвала суду є не мотивованою та не обґрунтованою. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою не було зазначено жодного доводу щодо підтвердження наміру обвинуваченого порушувати вимоги ст.177 КПК України під час перебування на більш м`якому запобіжному заході. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання та вину в інкримінованому йому злочині не визнає.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Вважає, що справа стосовно нього сфабрикована органами досудового розслідування, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора про залишення ухвали суду без зміни, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно з ч.4 ст.331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження №0000213 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на 60 днів.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 на більш м`який.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Ймовірність настання негативних наслідків, продовжують існувати, вони не зменшились та більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

З матеріалів вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодінням чужим майном в особливо великих розмірах, поєднаним із насильством небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням в інше приміщення. Кримінальне правопорушення, що інкримінується ОСОБА_8 , відноситься до категорії особливо тяжких, умисних, корисливих, насильницьких. Покарання за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Крім того, судом взято до уваги і те, що обвинувачений переховувався від органів досудового розслідування, з 15.07.2017 перебував у розшуку, а тому, перебуваючи на свободі може затягувати розслідування, вчиняти інші дії з метою перешкоджання всебічному, повному і неупередженому встановленню істини по кримінальному провадженню, що свідчить про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявки до слідчого, прокурора, суду.

При цьому, як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Більш того, наведені обставини вказують на те, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом незаконного впливу на потерпілого, який наразі не допитаний судом, з метою зміни та дачі показів останнім на його користь.

Отже, у разі застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання, домашній арешт), вказане не забезпечить у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків, так як перебуваючи на свободі, та усвідомлюючи кримінальне правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, може переховуватись від суду. Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Крім того, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій, оскільки останній зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , безробітний, суспільно-корисною працею не займається, законного джерела доходу та засобів для існування не має, не одружений, без утриманців.

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянтів про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченим злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. 1,3,5 ч.1статті 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою строком на 60 днів для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Отже, беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1,3,5 ч.1 статті 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить підстав для скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 тримання під вартою, як про це просять обвинувачений та його захисник.

При цьому, колегія суддів ураховує, що у разі наявності ризиків, ЄСПЛ допускає можливість застосування до особи виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Твердження апелянтів про те, що місцевий суд при продовженні строку тримання під вартою не взяв до уваги ряд факторів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з рішення вбачається, що суд першої інстанції враховував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, характеризуючи дані обвинуваченого, і неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, а саме домашнього арешту в нічний час доби, колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами тримання останнього під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками їх звільнення та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання ОСОБА_8 під вартою.

Апеляційним судом також не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, визначив розмір застави у кримінальному провадженні, який є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, та не є завідомо непомірним для ОСОБА_8 , оскільки визначений майже у мінімальних межах, згідно п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, відповідно до якого, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції щодо вживання всіх заходів для недопущення затягування розгляду вказаного кримінального провадження, розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 206, 376 ч.2, 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4