Справа № 522/97/24
Провадження № 1-кс/522/2125/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про скасування арешту майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001657 від 18.12.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 звернулась з клопотанням про скасування арешту майна, у якому просить скасувати арешт майна по кримінальному провадженню № 0001657 від 18.12.2023, накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.01.2024 р., у справі № 522/97/24, провадження № 1-кс/522/42/24, на майно, а саме: транспортний засіб Toyota Hilux, 2013 року виготовлення, в кузові білого кольору, MR0FR29G601028828, державний номерний знак НОМЕР_1 ; транспортний засіб Toyota Hilux, в кузові білого кольору, MR0FR29G601028828, 2013 року виготовлення, державний номерний знак НОМЕР_1 , передати на потреби Збройних Сил України, а саме військовій частині НОМЕР_2 .

Клопотання мотивоване тим, що з метою забезпечення потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та забезпечення нагальних потреб військових формувань в умовах правового режиму воєнного стану, виникла необхідність у користуванні вказаним транспортним засобом та відпала потреба у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор доводи клопотання підтримав в повному обсязі.

Захисник в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання слідчого, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, а його обґрунтування недоречними та такими, що не мають відношення до обставин кримінального провадження. Безпідставними є посилання на Закон України «Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів», оскільки підозрюваний ОСОБА_6 не має жодного відношення до суб`єктів, визначених цим Законом. Питання щодо передачі майна є незаконним, оскільки такими повноваженнями не наділений ані КПК України, ані будь-якими іншими положеннями законодавства, в т.ч. введеного в дію через агресію Російської Федерації.

Розглянувши клопотання, вислухавши сторони, приходжу до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку з клопотанням про скасування арешту майна звертається сторона обвинувачення, з метою забезпечення потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а тому слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає розгляду в порядку абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України.

Під час розгляду клопотання встановлено, що слідчими СВ № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001657 від 18.12.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_6 зареєстрований та проживаючий в приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 на ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин запланував організувати вбивство свого сусіда ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в домі АДРЕСА_1 , замовивши його виконання іншій особі, тобто скоїти вбивство на замовлення.

Для реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_6 , на початку грудня 2023 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не надалось за можливе, знаходячись на території Приморського району м. Одеси, виступаючи таким чином замовником вказаного злочину, переслідуючи мотив на умисне вбивство особи, зробив замовлення вбивства своїм знайомим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а саме вбивство свого сусіда ОСОБА_7 , за що пообіцяв виплатити виконавцям вбивства грошову винагороду у розмірі 10000 доларів США. Крім того ОСОБА_6 виказав про необхідність придбання виконавцями вогнепальної зброї та за потребою підшукання напарників, або співвиконавців такого замовлення.

Після цього ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправний характер доручених їм дій, а саме умисному вбивстві на замовлення ОСОБА_7 та переконавшись у рішучості злочинних намірів ОСОБА_6 , з метою попередження вчинення вказаного злочину, вирішили звернутися із відповідною заявою до правоохоронних органів і стали сприяти у викритті злочину, у тому числі в прийнятті участі у проведенні негласних слідчих (розшукових) дій.

Надалі, ОСОБА_6 , 22.12.2023 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , біля автомийки «Вега», переслідуючи умисел щодо умисного вбивства ОСОБА_7 , з метою обговорення деталей вбивства, а саме: часу, місця, способу та винагороди за його скоєння, зустрівся з ОСОБА_9 та іншим співвиконавцем ОСОБА_10 , якого підшукали для виконання навмисного вбивства за проханням ОСОБА_6 .

На момент зустрічі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вже діяли під контролем правоохоронних органів.

Під час зустрічі в ході розмови ОСОБА_6 наполягав на скоєнні вбивства ОСОБА_7 , вказав виконавцям вбивства ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про можливість показати їм адресу мешкання його сусіда ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 , наявність у користуванні останнього транспортних засобів та з`ясування його розпорядку дня.

Під час подальшої розмови, при уточненні способу вчинення умисного вбивства, перевірки його скоєння та порядку виплати грошової винагороди, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , що спосіб позбавлення життя ОСОБА_7 для нього не важливий, його цікавить тільки сам результат, а саме вбивство, за яке він готовий заплатити грошові кошти у розмірі 10000 доларів США.

При цьому ОСОБА_6 , з метою перевірки дійсних намірів ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , виказав вимогу надати на огляд зброю, яку останні придбали для виконання замовного вбивства.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення умисного вбивства на замовлення ОСОБА_6 25.12.2023, приблизно о 11 годині 45 хвилин, зустрівся з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 біля будинку АДРЕСА_3 та з метою конспірації своїх злочинних дій, став виключно говорити з ОСОБА_8 , якому підтвердив свій злочинний намір на умисне вбивство на замовлення ОСОБА_7 , та повідомив, щоб вони виконували замовлення, а після виконання, раніше обумовлену грошову винагороду у розмірі 10000 доларів США, він передасть ОСОБА_8 .

При цьому ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_8 , що для забезпечення свого алібі, під час виконання вбивства його не повинно бути вдома та в місті Одеса, про що ОСОБА_8 повинен буде заздалегідь повідомити ОСОБА_6 засобами зв`язку.

З метою підтвердження факту умисного вбивства та розрахунку за умисне вбивство на замовлення ОСОБА_12 , 02.01.2024 близько 13.00 години за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_8 , який пред`явив ОСОБА_6 на мобільному телефоні фотознімок закривавленого ОСОБА_12 , та пояснив, що його замовлення виконане, після чого ОСОБА_6 передав ОСОБА_8 обумовлену суму за виконання навмисного вбивства на замовлення ОСОБА_7 , а саме грошову винагороду в розмірі 10000 доларів США, що за курсом Національного банку України (1 долар США 38 грн. 0144 коп.) складає 380 144 грн.

Однак, після виконання ОСОБА_6 усіх дій, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, а саме умисного вбивства на замовлення ОСОБА_12 , злочин не було скоєно з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 не мали наміру виконувати замовлення на вбивство, а ОСОБА_6 затримано працівниками поліції після передачі грошової винагороди в розмірі 10000 доларів США, що за курсом Національного банку України (1 долар США 38 грн. 0144 коп.) складає 380 144 грн.

З метою забезпечення можливої конфіскації майна, а також запобігання спробам вчинити дії щодо майна, спрямованих на його відчуження, або ненастання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.01.2024 року по справі № 522/97/24 (провадження 1-кс/522/42/24), накладено арешт майно, а саме: транспортний засіб Toyota Hilux, 2013 року виготовлення, в кузові білого кольору, MR0FR29G601028828, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Разом з тим, відповідно до ст. 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради.

Так, 05.04.2024 року командиром військової частини НОМЕР_2 (з адміністративногосподарської діяльності ), за погодженням з начальником Одеської обласної військовою адміністрацією, видано наказ № 162ад «Про примусове відчуження майна», яким з метою забезпечення потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, серед іншого, примусово відчужено автомобіль Toyota Hilux, 2013 року виготовлення, в кузові білого кольору, MR0FR29G601028828, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить громадянину ОСОБА_6 , місце реєстрації якого: АДРЕСА_4 .

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 констатовано порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном, оскільки ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

Згідно ст.ст. 7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Тому, з урахуванням конкретних обставин, а також з метою забезпечення потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та забезпечення нагальних потреб військових формувань в умовах правового режиму воєнного стану, виникла необхідність у користуванні вказаним транспортним засобом, а тому потреба у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню та арешт майна підлягає скасуванню як такий, необхідність в якому відпала.

Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Скасувати арешт майна по кримінальному провадженню № 0001657 від 18.12.2023, накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.01.2024 р., у справі № 522/97/24, провадження № 1-кс/522/42/24, на майно, а саме: транспортний засіб Toyota Hilux, 2013 року виготовлення, в кузові білого кольору, MR0FR29G601028828, державний номерний знак НОМЕР_1 .

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

16.04.2024