Справа № 204/1598/24
Провадження № 1-кс/204/449/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року слідчий суддя Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000024 від 08.02.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України,-

встановив:

До суду надійшло клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000024 від 08.02.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що в провадженні СВ ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000024 від 08.02.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України. Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється відділом Дніпропетровської обласної прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до УСР в Дніпропетровській області ДСР НПУ надійшла оперативна інформація відносно учасників злочинної організації, які за попередньою змовою, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, здійснюють незаконне виготовлення та незаконний збут психотропної речовини «метамфетамін» в особливо великих розмірах на території Дніпропетровської області та за її межами, у тому числі до зони проведення бойових дій та прифронтові населені пункти. Вказаний збут здійснюється відправкою посилок, в яких сховано психотропну речовину «метамфетамін», через відділення та поштомати ТОВ «Нова пошта». У ході проведених слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, отримано інформацію, виходячи з якої встановлено осіб, причетних до вчинення вказаної злочинної діяльності. В рамках вказаного кримінального провадження, 12.12.2023 на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2023 (справа 204/16091/23 провадження № 1-кс/204/3517/23), було проведено обшук транспортного засобу «Audi S3» н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , за результатами якого було вилучено вказаний транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , та ключ від автомобіля. Відповідно до інформації з баз даних МВС України, транспортний засіб «Audi S3» н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , однак фактично перебуває у користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 12.12.2023 року в порядку ст.ст. 276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 13.12.2023 прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 було подане клопотання про арешт вищевказаного майна до слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. За результатами розгляду зазначеного клопотання, 18.12.2023 слідчим суддею Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 було винесено ухвалу про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання даної ухвали, оскільки у клопотання жодним чином не обгрунтовано, яким речовим доказом відповідно до ст. 98 КПК України є дане майно. Крім того, прокурором до клопотання не надано жодних відомостей стосовно власника вилученого майна, не надано доказів належності особі цього майна та відомостей щодо адреси його проживання, аби суд мав змогу повідомити про час та дату розгляду даного клопотання. Зазначене клопотання було отримано 19.02.2024 о 10:00 прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 . Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Завданням арешту є запобігання можливості його пошкодження, знищення, перетворення та відчуження. слідчий, прокурор, повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні. У разі незастосування заходу забезпечення кримінального провадження арешт майна, - щодо вилучених у ході обшуку речей, є розумні підстави вважати, що вказане майно може бути пошкоджене, знищене чи перетворене. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення речових доказів. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення спеціальної конфіскації. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Так, 12.12.2023 вилучені речі та автомобіль, в порядку ст. 98 КПК України, визнано речовими доказами. У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, за вчинення яких КК України передбачено застосування спеціальної конфіскації. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна. Завдання полягає в тому, щоб запобігти можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час, при цьому забезпечити збереження речових доказів, що і дає достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна. Такий правовий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи». На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власника та володільця майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та відчуження, з метою запобігання можливості його пошкодження, знищення, перетворення. Держава гарантує право громадянина на забезпеченням проведення ефективного досудового розслідування. Таким чином, тимчасове обмеження прав власника/володільця має незначний строковий характер, відтак перераховані основоположні суспільні інтереси, переважають принцип мирного володіння майном. З огляду на вищевикладене, арешт вилученого у ході обшуку майна є розумним та співрозмірним обмеженню права власності та завданням кримінального провадження. Беручи до уваги вищевикладене, з метою забезпечення збереження речових доказів, та можливої конфіскації майна, прокурор звертається до суду з даним клопотанням про арешт майна.

Від прокурора надана заяв а, про розгляд клопотання без його участі.

Власник майна, ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки до суду не повідомила.

Ознайомившись з матеріалами клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно зі ст. 4 Конвенції Ради Європи «Про відмивання, виявлення, вилучення і конфіскацію доходів, одержаних злочинним шляхом, та про фінансування тероризму» (ратифіковану Законом України N 2698-VI від 17.11.2010) - «слідчі і тимчасові заходи» - Кожна Сторона зобов`язана вжити такі заходи, які можуть знадобитися для можливості її здатності швидко визначити, виявити, заблокувати або заарештувати майно, яке підлягає конфіскації для того, щоб, зокрема, сприяти здійсненню конфіскації надалі.

Згідно зі ст. 5 даної Конвенції, держава Україна зобов`язана вжити заходів, які можуть знадобитися для того, щоб забезпечити застосування заходів щодо блокування, арешту та конфіскації також до: a) майна, в яке були перетворені або конвертовані доходи; b) майна, отриманого із законних джерел, якщо до нього було повністю або частково приєднані доходи, отримані злочинним шляхом; c) прибутку або інших вигод, отриманих від доходів, від майна, в яке були перетворені або конвертовані доходи, отримані злочинним шляхом, або від майна, до якого залучені доходи, отримані злочинним шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як визначено ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч.5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

За ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000024 від 08.02.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження, 12.12.2023 на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2023 (справа 204/16091/23 провадження № 1-кс/204/3517/23), було проведено обшук транспортного засобу «Audi S3» н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , за результатами якого було вилучено вказаний транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , та ключ від автомобіля.

Також встановлено, що постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_7 від 12.12.2023 року, визнано речовими доказами по кримінальному провадженню № 0000024, зокрема: автомобіль «Audi S3» н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , та ключ від автомобіля «Audi S3» н.з. НОМЕР_1 .

Враховуючи зазначені підстави, згідно зі ст.98 КПК України, вказане майно є речовим доказом і має доказове значення для досудового розслідування.

Незастосування заходів забезпечення кримінального провадження, може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування та передачі іншим особам, власником вищезазначеного майна.

Правовою підставою для арешту зазначеного майна є п.1 ч.2 ст.170 КПК України збереження речових доказів.

Беручи до уваги вищевикладене, а також з метою забезпечення збереження речових доказів, суд приходить до висновку, що достатнім заходом забезпечення кримінального провадження спрямованого на збереження речових доказів буде накладення заборони на відчуження зазначеного майна.

Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи органу досудового розслідування, щодо необхідності накладення арешту на вказане майно, у зв`язку з чим, клопотання підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 36, 40, 110,131-132, 170-171,309 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

Клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000024 від 08.02.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке тимчасово вилучене під час обшуку 12.12.2023 року, у кримінальному провадженні № 0000024 від 08.02.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України, а саме на: транспортний засіб «Audi S3» н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , та ключ від автомобіля, які на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , однак фактично перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом накладення заборони відчуження зазначеним майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Копію ухвали негайно направити власнику майна.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1