ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1440/24 Справа № 243/3285/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 307, ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2024 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів до 14 квітня 2024 року включно. Визначено розмір застави 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 134200,00 грн.

На вказане рішення обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує про свою не згоду з оскаржуваним рішенням. Вважає, що зазначені ризики в клопотанні прокурора не підтверджуються доказами. Вказує, що тяжкість покарання не може бути єдиною підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, це суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Просить змінити запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою, вказуючи свою адресу АДРЕСА_1 , або обрати заставу.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляджу апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується наявними матеріалами справи.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушеннях, передбачених за ч. 2 ст. 307, ч.1 ст.263 КК України, які відноситься до категорії тяжких злочинів, та за вчинення найтяжчого з яких кримінальним законом встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції, та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, із дотриманням вимог ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, враховуючи практику ЄСПЛ, в обґрунтування прийнятого рішення послався на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307, ч.1 ст.263 КК України одне з яких відноситься до кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину. Суд взяв до уваги вік обвинуваченого, відсутність доказів, які б свідчили, що стан здоров`я останнього виключає можливість його перебування в установі виконання покарань.

Так, оцінивши доводи прокурора, суд продовжує вважати реальним ризик, встановлений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_6 достовірно обізнаний про тяжкість покарання, яке може йому загрожувати у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, які відносяться до категорії тяжких злочинів, та може спробувати уникнути відповідальності шляхом переховування від суду, при цьому наслідки і ризик втечі для обвинуваченого можуть бути визнаними як менш небезпечні, ніж покарання та процедура його відбування.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного ризику передбаченого п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

На теперішній час ризики, які були підставою для застосування, а в подальшому продовження запобіжного заходу обвинуваченим, на даний час не зменшились та продовжують існувати, а саме: обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_6 достовірно обізнаний про тяжкість покарання, яке може йому загрожувати у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, які відносяться до категорії тяжких злочинів, та може спробувати уникнути відповідальності шляхом переховування від суду, при цьому наслідки і ризик втечі для обвинуваченого можуть бути визнаними як менш небезпечні, ніж покарання та процедура його відбування.

Суд першої інстанції у своєму рішенні вірно зазначив, що внаслідок неодноразових неявок в судові засідання відносно ОСОБА_6 на підставі ухвали суду від 20.11.2023 вже було оголошено розшук на підставі ч. 1 ст. 335 КПК України. Дії обвинуваченого були розцінені як спроби переховування від суду, та на теперішній час відсутні підстави вважати, що подібна поведінка ОСОБА_6 не матиме повторення.

Щодо ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується з висновком, що оскільки наразі свідки по кримінальному провадженню судом не допитані, крім того, обвинувачений знайомий зі свідками, йому відоме їх місцезнаходження, тож ризик того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може здійснити спроби впливу на свідків з метою змусити їх змінити надані раніше, під час досудового розслідування, небажані для ОСОБА_6 свідчення, задля уникнення в подальшому кримінальної відповідальності, є досить реальним.

Також під час апеляційного розгляду було підтверджено ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки постійних та офіційних джерел доходу обвинувачений не має, доказів щодо наявності стійких соціальних зв`язків до суду не надано, обвинувачений раніше вже був судимий за вчинення умисного злочину, відбував реальне покарання у виді позбавлення волі, що може свідчити про схильність особи до протиправної поведінки та порушення закону.

Вказане дало суду першої інстанції підстави вважати, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, може впливати на свідків кримінального правопорушення, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжують існувати, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. На думку апеляційного суду, інші, більш м`які запобіжні заходи, не будуть достатніми для запобігання ризикам, а докази зменшення ризиків суду не надані.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував характер скоєного кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення, вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 .

Суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ризики, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились та доказів на спростування наявних ризиків не надано.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що до суду не надано доказів які спростували висновок, що у ОСОБА_6 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків впливати на свідків, переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, або продовжити злочинну діяльність пов`язану з наркотичними речовинами.

Доводи обвинуваченого про недоведеність ризиків не заслуговують на увагу, оскільки заявлені ризики є вкрай вірогідними та на даний час дають беззаперечні підстави для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що виправданість подальшого тримання під вартою ОСОБА_6 підтверджується наявністю ризиків, які передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КК України та той факт, що жоден із вказаних ризиків за час проведення судового розгляду не зменшився, що свідчить про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів не вбачає на даний час, надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки приймає до уваги тяжкість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення з сукупністю ризиків встановленими судом першої інстанції.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Щодо вимог апеляційної скарги про застосування застави, апеляційний суд зазначає, що згідно оскаржуваного рішення суду обвинуваченому ОСОБА_6 визначено розмір застави 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 134200,00 грн.

Обговорюючи питання щодо зменшення обвинуваченому ОСОБА_6 розміру застави, слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції при визначенні розміру застави дотримався вимог діючого законодавства в повному обсязі, з урахуванням ступеню тяжкості інкримінованого злочину та особи обвинуваченого.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 307, ч.1 ст.263 КК України - без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді