Справа № 274/8625/23
Провадження №1-кп/0274/474/24
ВИРОК
Іменем України
22.02.2024 м.Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Звенигородка Черкаської області, громадянина України, українець, освіта середня, розлученого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
- 22.11.2001 Ковельським міським судом Волинської області за ст. 124 КК України до 1 року обмеження волі; 21.02.2022 звільнений по відбуттю строку покарання;
- 19.12.2008 Звенигородським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 129 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; 12.02.2009 звільнений згідно ЗУ «Про амністію» від 12.12.2008;
- 16.09.2013 Богуславським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 25.02.2014 Тальнівським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263-1, ч.1 ст. 263, ст.. 70 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано частину покарання за вироком Богуславського районного суду Київської області від 16.09.2013 у вигляді 6 місяців позбавлення волі і остаточно призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 21.07.2014 Шполянським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання призначеного за вироком Тальнівського районного суду від 25.02.2014 частково приєднане покарання у вигляді 1 місяця позбавлення волі і остаточно призначено покарання у вигляді 9 років 1 місяця позбавлення волі;
- 10.07.2018 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси, згідно ст. 82 КК України, замінено невідбутий строк покарання у вигляді 2 років 11 місяців 28 днів позбавлення волі на обмеження волі строком на 2 роки 11 місяців 28 днів;
- 18.08.2018 почав відбувати покарання у вигляді обмеження волі в ДУ «Бердичівський виправний центр № 108»,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України,
за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ухвали Придністровського районного суду м. Черкаси від 10.07.2018, відбуваючи покарання з 19.08.2018 у виді обмеження волі в державній установі «Бердичівський виправний центр (N?108)», яка находиться за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Низгірецька, 2, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин.
Так, 13.09.2019 наказом №192 начальника державної установи «Бердичівський виправний центр (№108)» засудженому ОСОБА_3 надано дозвіл на короткостроковий виїзд за межі виправного центру, у зв?язку з постановою начальника державної установи від 06.09.2019 про заохочення дозволом на виїзд до близьких родичів на святкові, не робочі та вихідні дні з 17.00 год 13.09.2019 до 08.00 год 16.09.2019.
12.09.2019 ОСОБА_3 під підпис роз?яснено правила поведінки та повідомлено про термін перебування в короткочасному виїзді, попереджено про кримінальну відповідальність за неповернення до місця відбування покарання після закінчення строку виїзду.
13.09.2019 о 17 год. 00 хв. ОСОБА_3 вибув з державної установи «Бердичівський виправний центр (№108) та в установлений для повернення час, до виправного центру не повернувся та не повідомив про причини неповернення.
Таким чином, ОСОБА_3 маючи дозвіл на короткостроковий виїзд, будучи ознайомлений про настання кримінальної відповідальності, вразі неповернення до місця відбування покарання у виді обмеження волі упродовж доби з часу виїзду, до виправного центру не повернувся.
Станом на 08 год. 00 хв. 16.09.2019 ОСОБА_3 в державній установі «Бердичівський виправний центр (№108)» був відсутній та місце його перебування було невідоме.
Своїми умисними діями, які виразились у неповернені до місця відбування покарання особи, яка відбуває покарання у виді обмеження волі, якій було дозволено короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене 4.2 ст.390 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, вказав, що фактичні обставини, зазначені у обвинувальному акті, відповідають дійсності. Обвинувачений показав, що у 2019 році відбував покарання у виді обмеженні волі в «Бердичівський виправний центр № 108». 13.09.2019 його відпустили на три дні у відпустку додому, 16.09.2019 він мав повернутися до установи. При виході його попередили про обов`язок повернутися та кримінальну відповідальність. Умисно вчинив даний злочин. Вдома працював, тяжко було жити ці роки. Вину визнає, у скоєному кається, просить суворо не карати.
Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість також підтверджується сукупністю й інших зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів:
- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.09.2019;
- копією вироку Шполянського районного суду Черкаської області від 21.07.2014, згідно з яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70, 72 КК України до покарання у виді 9 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна;
- копією ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.07.2018, на підставі якої ОСОБА_3 невідбуту частину покарання замінено на 2 роки 11 місяців 28 днів обмеження волі;
- даними висновку про дозвіл на короткостроковий виїзд засудженого від 13.09.19, відповідно до якого начальник БВЦ № 108 вважає можливим дозволити засудженому ОСОБА_3 короткостроковий виїзд у зв`язку з постановою начальника установи від 06.09.2019 про заохочення дозволом на виїзд до близьких родичів за межі виправного центру на святкові, нероботі та вихідні дні до АДРЕСА_2 ;
- даними копії постанови про заохочення засудженого від 12.09.2019;
- даними копії наказу начальника БВЦ-108 № 192 від 13.09.2019 про надання ОСОБА_3 короткострокового виїзду за межі виправного центру у зв`язку з постановою начальника установи від 06.09.2019 про заохочення дозволом на виїзд до близьких родичів за межі виправного центру. До виправного центру засудженому прибути о 08.00 16.09.19;
- даними копії розписки ОСОБА_3 від 12.09.19 про те, що йому доведено до відома правила поведінки під час короткострокової відпустки, він попереджений про кримінальну відповідальність за неповернення до місця відбування покарання після закінчення строку короткострокової відпустки;
- даними корінця посвідчення № 192 від 13.09.19 про надання ОСОБА_3 короткострокового виїзду за межі установи у зв`язку з особистими обставинами на 3 доби, відповідно до якого ОСОБА_3 вибув з центру 13.09.19, але не прибув;
- даними протоколу огляду місця події від 16.09.19 з фототаблицею до нього, під час якого зафіксовано відсутність ОСОБА_3 в житловій кімнаті житлового корпусу БВЦ-108.
Оцінивши наведені докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 390 КК України, як неповернення до місця відбування покарання особи, яка відбуває покарання у виді обмеження волі та якій було дозволено короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає: щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає: рецидив злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_3 суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, і враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.
Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 390 КК України, є нетяжким злочином.
Обвинувачений раніше судимий, за місцем відбування покарання характеризувався в цілому позитивно, мав сім заохочень, стягнень не було.
З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше неодноразово судимий, раніше відбував покарання у виді позбавлення волі, знову вчинив злочин, пов`язаний із уникненням від відбування покарання у виді обмеження волі, при чому уникав цього покарання протягом тривалого часу, подальше відбуття покарання у виді обмеження волі не змінить умов і режиму такого покарання, тобто не усуне причини та умови скоєння злочину, суд приходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без повної ізоляції від суспільства неможливе. І лише враховуючи визнання вини обвинуваченим, його щире каяття, в цілому позитивну характеристику, суд приходить висновку про можливість призначення ОСОБА_3 строку покарання на мінімальний строк, встановлений в санкції ч. 2 ст. 390 КК України. Остаточне покарання обвинуваченому відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України суд призначає за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 21.07.2014.
На думку суду саме призначене покарання є необхідним й достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Дані про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.
Підстав для зміни чи скасування обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу, враховуючи особу обвинуваченого і його процесуальну поведінку, що передувала скоєнню злочину, а саме те, що ОСОБА_3 протягом чималого проміжку часу уникав відбування покарання у виді обмеження волі, приймаючи до уваги призначене покарання, до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 390 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України остаточне покарання ОСОБА_3 суд призначає за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Шполянського районного суду Черкаської області від 21.07.2014, у вигляді 1 (один) рік 10 (десять) місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання, тобто з 02.12.2023, таким чином зарахувавши у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку день за день.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_3 залишити попередній - тримання під вартою, але не довше ніж на два місця з дня ухвалення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1