Номер провадження: 11-сс/813/725/24
Справа № 523/6282/24 1-кс/523/1276/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 13.04.2024, якою в межах № 90000567 від 13.04.2024 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Котовка, Біляївського р-ну, Одеської обл., громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п № 90000567 від 13.04.2024 було частково задоволено клопотання ст. слідчого СВ №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 та був застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 13.06.2024 із покладенням обов`язків прибувати за кожною вимогою слідчого, повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання або місця навчання (роботи), утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у справі, крім свідка ОСОБА_10 ..

Мотивуючи своє рішення слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого злочину та в межах вказаного провадження існують ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, однак стороною обвинувачення не доведено, що менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та з огляду на відомості про особу ОСОБА_7 прийшов до висновку про те, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для запобігання існуючим ризикам.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 зазначив, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною з огляду на наступне:

- підозрюваний ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину, намагався втекти, не одружений, на утриманні дітей не має, не працевлаштований, не навчається, що свідчить про існування ризику переховування від органу досудового розслідування та/або суду;

- ОСОБА_7 відоме місце проживання свідків та потерпілих, що свідчить про існування ризику незаконного впливу на них з метою зміни показань, окрім того, на теперішній час допитані не всі свідки, які можуть дати пояснення щодо обставин вчинення інкримінованого злочину.

- місце реєстрації ОСОБА_7 зареєстроване в Одеській обл., водночас фактичне місце проживання відоме лише з його слів;

- слідчий суддя всупереч ч. 1 ст. 178 КПК України не врахував у сукупності всі обставини, передбачені ст. 177 КПК України окрема ті обставини, що інкримінований злочин вчинений із застосуванням насильства та у стані алкогольного сп`яніння.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 15.04.2024 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, водночас захисник та підозрюваний заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, апеляційний суд виходить з того, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст. 29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Як видно з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався та врахував їх при постановленні ухвали.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Оскільки обґрунтованість підозри ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюється, апеляційний суд не переглядає оскаржену ухвалу в цій частині і констатує, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування його підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за кваліфікуючими ознаками умисне тяжке тілесне ушкодження є обґрунтованою.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді, що у вказаному провадженні існують ризики переховування підозрюваної від органу досудового розслідування та/або суду та ризик незаконного впливу на свідків.

Водночас, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України»).

Апеляційний суд приймає до уваги посилання прокурора відносно того, що ОСОБА_11 не працює, не одружений, на утриманні дітей не має, не працевлаштований, не навчається, що свідчить про існування ризику переховування від органу досудового розслідування та/або суду.

В той же час, колегія судді зауважує, що зазначені обставини були враховані слідим суддею при розгляді клопотання слідчого.

Разом з тим, доказів того, що ОСОБА_11 протягом дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту вчиняв дії, які перелічені у ст. 177 КПК України матеріали, надані апеляційному суду, не містять та прокурором не надані.

Окрім того, підозрюваний ОСОБА_11 з`явилася за першим викликом до апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій порушується питання про погіршення його становища.

Більш того, колегія суддів зауважує, що запобіжний захід не є покаранням за злочин. Його мета - забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної або обвинуваченої особи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що під час апеляційного розгляду прокурор не надав суду доказів, які б вказували на те, що застосований до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, не забезпечує достатнім чином виконання покладених на нього обов`язків.

Доводи прокурора відносно того, що фактичне місце проживання ОСОБА_11 відоме лише з його слів не є безумовною підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу з огляду на належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Окрім того, відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 Конвенції.

Отже, вищезазначені обставини в сукупності узгоджуються з європейськими стандартами та свідчать про обґрунтованість висновків слідчого судді про можливість застосування на теперішній час відносно підозрюваного ОСОБА_11 менш суворого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Окрім того, орган досудового розслідування не позбавлений права, в разі недотримання підозрюваним умов домашнього арешту звернутися до слідчого судді з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

Відповідно до приписів п.1) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, на переконання апеляційного суду, запобіжний захід у цілодобового нічного домашнього арешту є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_11 у зв`язку з чим не вбачає підстав задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 15.04.2024, якою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 13.06.2024 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4