Провадження №: 1-кп/752/1406/24
У Х В А Л А

01.04.2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_3 про скасування арешту майна та повернення обвинувального акту прокурору у кримінальному провадженні № 0001237 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_3 ,

встановив:

під час підготовчого судового засідання захисник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України. Клопотання обґрунтоване тим, що в обвинувальному акті відсутнє зазначення того, на підставі яких даних чи інформації орган досудового розслідування встановив, що ОСОБА_4 не був уповноваженою особою на подання відповідних заяв до системи «Шлях», не зазначено в чому саме полягають на їх думку несанкціоноване втручання в роботу систему «Шлях», відсутнє або ж наявне повноваження на подання відповідних документів до системи «Шлях» з боку власників електронно-цифрового підпису, не зазначено які саме дії та чому були несанкціонованими з боку ОСОБА_4 . Захисник вказує, що в обвинувальному акті відсутній виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, а вказані обставини ґрунтуються виключно на припущеннях сторони обвинувачення, оскільки вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, як в самому акті так і в матеріалах досудового розслідування. Також захисник вказує, що обвинувальний акт містить посилання на місце вчинення інкримінованого обвинуваченому правопорушення в Голосіївському районі м. Києва, в той час як досудове розслідування проводилось Святошинським відділом поліції, і обвинувальний акт переданий Святошинському районному суду м. Києва, а отже, на думку захисника, суд не має права вийти за межі своїх повноважень та самостійно визначити місце вчинення злочину.

Крім того, ОСОБА_3 просив розглянути подане клопотання про скасування арешту майна. Свою позицію обґрунтував тим, що в межах кримінального провадження було накладено арешт на майно, вилучене у ОСОБА_4 під час обшуку 02.09.2022 року, за місцем його проживання: АДРЕСА_1 . Захисник вказує, що 24.10.2022 року та 12.10.2022 року вилучені речі, у відповідності до протоколу огляду предметів, оглянуті та ніякої доказової бази для кримінального провадження не становлять, а станом на дату розгляду справи в суді, органом досудового розслідування вилучено з цих носіїв всю необхідну інформацію та проведено експертизи. Крім того, захисник вказує, що матеріали кримінального провадження не містять копії ухвали суду про арешт майна, вилученого під час обшуку 02.09.2022 року, проведеного за місцем проживання та реєстрації обвинуваченого, а тому, просить скасувати арешт майна та повернути вказане майно власнику ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав обидва клопотання захисника та просив їх задовольнити.

Прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання захисника про повернення обвинувального акту. Свою позицію обґрунтував тим, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК і підстав для його повернення немає. Також, прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання про скасування арешту майна, оскільки подане клопотання є передчасним.

Вивчивши клопотання захисника, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

У п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України закріплено, що суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу. Вичерпні вимоги до обвинувального акта міститься у ст. 291 КПК України.

Суд зазначає, що обвинувачення викладене в межах та згідно даних встановлених в ході досудового розслідування. На переконання суду обвинувальний акт містить всі передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України відомості. Питання, на які посилається захисник щодо відсутності викладу фактичних обставин, а також те, що вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, не вирішується на стадії підготовчого судового засідання і не може бути підставою для повернення обвинувального акту.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сформоване прокурором обвинувачення в обвинувальному акті буде предметом судового розгляду, в ході якого кожна сторона має можливість відстоювати свою правову позицію. Завданням суду є створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Посилання захисника на те, що територіальна підсудність обвинувального акту не визначена - є помилковим. Оскільки відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 27.11.2023 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001237 підсудний Голосіївському районному суду м. Києва.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення обвинувального акту прокурору, тому в задоволенні клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акта прокурору слід відмовити.

Крім того, дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту майна, вислухавши думку сторін, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 174 КПК України передбачено, що скасування арешту можливе за умови, якщо заявник доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Відповідно до приписів ст. 374 КПК України рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження вирішується під час ухвалення вироку.

Слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження прокурором не долучено докази, а судом такі не досліджено, захисником не доведено, що на даний час відпала потреба у застосуванні такого заходу кримінального провадження як арешт майна, а тому на даній стадії клопотання захисника є передчасним, враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні клопотання захисника про скасування арешту майна.

Керуючись ст. ст. 174, 291, 314 КПК України, суд

ухвалив:

відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001237.

Відмовити в задоволення клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору.

Повний текст ухвали буде оголошено 02.04.2024 о 09 год. 00.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1