ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1593/24 Справа № 335/1430/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької обласної прокуратури, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001609 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, який на утриманні дітей не має, офіційно не працевлаштованого, який має середню освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше судимого:

23 квітня 1991 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 140 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

20 липян 1993 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 81, ст. 17, ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 229-6, ч. 1 ст. 42 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

02 березня 1998 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 140 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 3 ст. 193 КК України виправдано;

02 вересня 2000 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ст. 17, ч. 2 ст. 141 КК України до 2 років позбавлення волі на строк 2 роки з конфіскацією майна;

11 квітня 2003 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком 23 жовтня 2000 року та визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць;

21 лютого 2005 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

26 березня 2009 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі на строк 4 роки;

06 червня 2012 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком 26 березня 2009 року та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;

17 вересня 2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням вироку 06 червня 2012 року визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;

25 серпня 2016 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

21 грудня 2016 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання більш суворого покарання за вироком 25 серпня 2016 року призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк з 13 травня 2016 до вступу вироку в закону силу;

15 березня 2018 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.ч. 1,4 ст. 70 КК України шляхом поглинання більш суворого покарання за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 04 квітня 2017 року призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі та у строк зарахувати строк відбування покарання за вироком 04 квітня 2017 року з 03 травня 2016 року до дня даного вироку від 25 серпня 2016 року;

26 вересня 2019 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком від 15 березня 2018 року та визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці. 31 жовтня 2022 року на підставі ухвали Маневицького районного суду Волинської області звільнений умовно-достроково з невідбутим покаранням 5 місяців 12 днів, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2023 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2019 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання з 29 грудня 2022 року. Цивільні позови не заявлялися. Вирішено питання щодо накладених арештів, речових доказів та розподілу судових витрат.

Міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишено обвинуваченому до набрання вироком законної сили.

Як встановлено судом, у проміжок часу з 10 год. 00 хв. 11 грудня 2022 року до 18 год. 00 хв. 12 грудня 2022 року, ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, шляхом пошкодження замка від вхідних дверей, проник до квартири АДРЕСА_3 . Перебуваючи у вказаній квартирі, ОСОБА_8 почав її оглядати на предмет цінних речей, після чого в одній з кімнат квартири, викрав ноутбук «Lenovo G480» в корпусі чорного кольору. Після чого ОСОБА_8 , утримуючи при собі викрадене майно, зник з місця скоєння кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 2566, 67 копійок.

Крім того, 16 грудня 2022 року, в період часу з 12 год. 30 хв. до 15 год. 40 хв., ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, шляхом пошкодження замка від вхідних дверей, проник до квартири АДРЕСА_4 . Перебуваючи у вказаній квартирі, ОСОБА_8 почав її оглядати на предмет цінних речей, після чого в одній з кімнат квартири, викрав грошові кошти у сумі 25 000 гривень, ноутбук «Lenovo Z500» в корпусі білого кольору, смарт-годинник «Colmi m31» в корпусі чорного кольору, які належать потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після чого ОСОБА_8 , утримуючи при собі викрадене майно та грошові кошти, зник з місця скоєння кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 34387,72 копійок.

Крім того, 20 грудня 2022 року, в період часу з 08 год. 10 хв. до 16 год. 50 хв., ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, шляхом пошкодження замка від вхідних дверей, проник до квартири АДРЕСА_5 . Перебуваючи у вказаній квартирі, ОСОБА_8 почав її оглядати на предмет цінних речей, після чого в одній з кімнат квартири, викрав золотий ланцюг (вагою 10 гр 585 проби), золотий хрестик (вагою 5 гр, 585 проби), золоте кільце (вагою 5 гр 585 проби), годинник фірми «Invicto Specialty 14330», в металевому корпусі, які належать потерпілому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після чого ОСОБА_8 , утримуючи при собі викрадене майно та грошові кошти, зник з місця скоєння кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 44899,21 копійок.

Крім того, 28 грудня 2022 року в період часу з 06 год. 40 хв. до 16 год. 20 хв., ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, шляхом пошкодження замка від вхідних дверей, проник до квартири АДРЕСА_6 . Перебуваючи у вказаній квартирі, ОСОБА_8 почав її оглядати на предмет цінних речей, після чого в одній з кімнат квартири, викрав ноутбук «Acer Aspire ONE CM-2», в корпусі чорного кольору. Після чого ОСОБА_8 , утримуючи при собі викрадене майно, зник з місця скоєння кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 2300,00 копійок.

Крім того, 29 грудня 2022 року, приблизно о 13 год. 40 хв., ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, шляхом пошкодження замка від вхідних дверей, проник до квартири АДРЕСА_7 . Перебуваючи у вказаній квартирі, ОСОБА_8 почав її оглядати на предмет цінних речей, після чого в одній з кімнат квартири діючи в умовах воєнного стану, повторно, таємно викрав грошові кошти у сумі 75 000 гривень, золоту каблучку 585 проби, ігрову приставку «XBOX 512 GB Series S» в корпусі білого кольору, павербанк «Xiaomi». Викрадене майно та грошові кошти ОСОБА_8 сховав до свого рюкзака та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, проте в подальшому був затриманий працівниками поліції, маючи при собі викрадене майно. Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальний збиток на загальну суму 91500,00 гривень.

Крім того, у проміжок часу з березня 2022 року до 07 січня 2023 року, ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, шляхом пошкодження замка від вхідних дверей, проник до квартири АДРЕСА_8 . Перебуваючи у вказаній квартирі, ОСОБА_8 почав її оглядати на предмет цінних речей, після чого в одній з кімнат квартири, викрав комп`ютерний системний блок «Fujitsu Esprimo», в корпусі чорного кольору. Після чого ОСОБА_8 , утримуючи при собі викрадене майно, зник з місця скоєння кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_14 матеріальний збиток на загальну суму 325,67 копійок.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить пом`якшити йому покарання, застосувавши положення ст.69 КК України, тобто призначити покарання менше ніж передбачено санкцією статті обвинувачення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що щиро розкаюється у вчиненому, визнав свою провину, активно сприяв розкриттю злочинів, має ряд тяжких захворювань. Обставин, що обтяжують його покарання судом не встановлено.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість. Постановити новий вирок, призначивши покарання ОСОБА_8 за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2019 року, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст. 65 КК України. Суд при винесенні вироку не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за корисливі злочині, судимість за які в порядку ст. 89 КК України не погашена.

Крім того, 31 жовтня 2022 року обвинуваченого на підставі ухвали Маневицького районного суду Волинської області звільнено умовно - достроково з невідбутим покаранням 5 місяців 12 днів.?

Однак, в порушення умов умовно-дострокового звільнення, ОСОБА_15 вже через два місяці скоєно нове кримінальне правопорушення.

Тобто, належних висновків засуджений не зробив, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, та про те, що призначені раніше покарання не досягли такої мети кримінального судочинства, як виправлення особи, що вчинила злочин, та жодним чином не стримує її від вчинення нових злочинів.

Після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_8 не працював та будь-якою суспільно корисною працею не займався, постійного джерела доходу та будь-яких позитивних характеристик не має.

Суд не взяв до уваги ту обставину, що ОСОБА_8 попередніми вироками призначались покарання у виді позбавлення волі у мінімальних чи близьких до мінімальних меж. Проте, це жодним чином не сприяло виправленню обвинуваченого та попередженню нових злочинів.

Сукупність наведених обставин свідчить, що оскаржуваний вирок в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість. Постановити новий вирок, в описовій частині якого зазначити про вчинення ОСОБА_8 епізоду крадіжки майна потерпілої ОСОБА_14 у період часу з 01 листопада 2022 року до 29 грудня 2022 року, призначивши покарання ОСОБА_8 за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2019 року остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці.

В обґрунтування вказаних вимог прокурор зазначає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Суд при винесенні вироку не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за корисливі злочині, судимість за які в порядку ст. 89 КК України не погашена.

Крім того, 31 жовтня 2022 року обвинуваченого на підставі ухвали Маневицького районного суду Волинської області звільнено умовно - достроково з невідбутим покаранням 5 місяців 12 днів. Однак, в порушення умов умовно-дострокового звільнення, ОСОБА_15 вже через два місяці скоєно нове кримінальне правопорушення.

Тобто, належних висновків обвинувачений не зробив, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, та про те, що призначені раніше покарання не досягли такої мети кримінального судочинства, як виправлення особи, що вчинила злочин, та жодним чином не стримує її від вчинення нових злочинів.

Після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_8 не працював та будь-якою суспільно корисною працею не займався, постійного джерела доходу та будь-яких позитивних характеристик не має.

Суд не взяв до уваги ту обставину, що ОСОБА_8 попередніми вироками призначались покарання у виді позбавлення волі у мінімальних чи близьких до мінімальних меж. Проте, це жодним чином не сприяло виправленню засудженого та попередженню нових злочинів.

Крім того, прокурор вважає, що час вчинення крадіжки майна потерпілої ОСОБА_14 підлягає уточненню. Зокрема, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_16 звільнився з місць позбавлення волі на підставі ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 31 жовтня 2022 року, разом з тим, за новим епізодом його було затримано 29 грудня 2022 року. Із показань ОСОБА_8 під час судового розгляду вбачається, що він вину визнав у повному обсязі, у тому числі за епізодом крадіжки майна у потерпілої ОСОБА_14 .

З наведеного вбачається, що ОСОБА_8 крадіжку майна потерпілої ОСОБА_14 було вчинено у період часу, що охоплює момент його звільнення з місць позбавлення волі, а саме : з листопада 2022 року до 29 листопада 2022 року.

Такими чином, на думку прокурора, у відповідності до ч. 3 ст. 374 КПК України, слід вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив крадіжку майна потерпілої ОСОБА_14 у період з листопада до 29 грудня 2022 року.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній, наполягав на невідповідності призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу обвинуваченого та обставинам кримінального провадження. Також, вказував на порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства України при викладенні фактичних обставин кримінального провадження, зокрема, відсутності посилання на час вчинення обвинуваченим злочину за епізодом крадіжки майна потерпілої ОСОБА_14 . Проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого прокурор заперечував.

Обвинувачений підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити та призначити йому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, проти задоволення апеляційної скарги прокурора та призначення більш суворого покарання, аніж обрано судом першої інстанції, ОСОБА_8 заперечував.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення та думку учасників кримінального провадження, перевіривши і проаналізувавши доводи апеляційних скарг та заявлені вимоги, співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення, як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Так, за вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодекс). Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судове рішення у формі вироку повинно відповідати вимогам ст. ст. 368, 374 КПК України.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначається: формулювання обвинувачення, визнано судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, особа не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України та визнаючи його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, суд першої інстанції вище вказаних вимог кримінального процесуального законодавства України належним чином не дотримався, зокрема, суд під час судового провадження не перевірив та не встановив часу вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 по епізоду крадіжки майна потерпілої ОСОБА_14 .

Тобто, розглядаючи кримінальне провадження в спрощеному порядку, без дослідження письмових доказів на підтвердження обставин вчинення злочину, викладених в обвинувальному акті та визнаних ОСОБА_8 , і викладаючи, за результатом спрощеного розгляду кримінального провадження, мотивувальну частину вироку, суд першої інстанції в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України не зазначив виклад фактичних обставин кримінального провадження, які були встановлені безпосередньо судом першої інстанції в ході судового провадження, зокрема обставини щодо часу/періоду викрадення ОСОБА_8 майна потерпілої ОСОБА_14 .

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що таке недотримання судом першої інстанції здійснення процедури судового розгляду та ведення судового процесу призвело до порушення засади кримінального провадження щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, і як наслідок порушення права обвинуваченого на захист.

Аналогічних правових висновків в даному кримінальному провадженні №0001609 відносно ОСОБА_8 , за ч. 4 ст. 185 КК України дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 05 березня 2024 року по справі №335/1430/23 (провадження №51-6174км23), які у відповідності до п. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є обов`язковими для врахування судами інших інстанції при розгляді справи.

Водночас, колегія суддів позбавлена можливості в апеляційному провадженні самостійно усунути допущені судом першої інстанції процесуальні порушення, оскільки обставини щодо часу вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України по епізоду крадіжки майна потерпілої ОСОБА_14 не були предметом дослідження та встановлення судом першої інстанції, а відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення лише в межах доводів апеляційної скарги та в межах фактично встановлених судом першої інстанції обставин і досліджених доказів.

Оскільки, діючим КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить дослідження обставини, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції - без клопотання учасників судового провадження, а з другого боку в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 415 КПК України та підстав для призначення нового розгляд в суді першої інстанції, не входять вищезазначені порушення вимог чинного законодавства, але, виходячи з загальних засад кримінального провадження встановлених ст. 7 КПК України, суд апеляційної інстанції в даному випадку позбавлений можливості винести рішення у кримінальному провадженні, а тому, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасувати вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2023 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 4 ст. 185 КК України - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Доводи та вимоги, викладені прокурором та обвинуваченим, з урахуванням постанови Верховного Суду від 05 березня 2024 року по справі №335/1430/23 (провадження №51-6174км23), підлягають перевірці судом першої інстанції при здійсненні нового розгляду справи.

Окрім наведеного, колегія суддів звертає увагу, що в своїй постанові від 05 березня 2024 року по справі №335/1430/23 (провадження №51-6174км23) суд касаційної інстанції дійшов висновку про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , а тому колегія суддів при скасуванні вироку суду та призначенні нового розгляду вважає за доцільне продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 60 діб.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької обласної прокуратури - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2023 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 4 ст. 185 КК України - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 60 діб.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4