ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 629/2299/22 Номер провадження 11-сс/814/335/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання потерпілогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою з доповненнями ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 січня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_6 про виправлення описки в ухвалі Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 лютого 2022 року.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував відсутністю правових підстав для внесення виправлень у судове рішення, оскільки зазначені ОСОБА_6 обставини є не опискою, а висновком слідчого судді, та ОСОБА_6 фактично порушено питання про зміну скасованого судового рішення шляхом виключення з нього абзацу, що не є предметом розгляду за правилами ст.ст.379, 380 КПК України.

В апеляційній скарзі з доповненнями ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 січня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою виключити з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 лютого 2023 року такі твердження: «Всі наступні дії, якими ОСОБА_6 виправдовує свій вчинок і які були вчинені останнім спільно з ОСОБА_7 із власної ініціативи та на власний розсуд, не ґрунтувались на вимогах закону, в тому числі й конфлікт, який фактично спровокували останні, в ході якого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , намагаючись забрати особисте майно ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , отримав легкі тілесні ушкодження, зазначені у висновку судово-медичного експерта, звинувачуючи в подальшому в цьому ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших учасників події, які не мали умислу на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, намагаючись повернути своє майно. Провокуюча роль ОСОБА_6 створила реальну можливість для вчинення певних дій, тобто вона була передумовою для суспільно небезпечної поведінки з боку ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших невстановлених осіб, їх негативної реакції на дії ОСОБА_6 , що має значення для визначення ролі потерпілого ОСОБА_6 у механізмі індивідуальної віктимної поведінки.». Свої вимоги мотивує тим, що: наведені вище твердження є неправдивими та не відповідають доказам відповідно до норм КПК України, а тому підлягають виключають з ухвали слідчого судді від 28 лютого 2023 року, яка не ґрунтується на вимогах закону та погіршує його становище як потерпілого; слідчий суддя розглянув питання про виправлення описки в ухвалі слідчого судді без участі та повідомлення про місце, дату й час судового засідання прокурора, не надав йому ( ОСОБА_6 ) можливості ознайомитись із матеріалами справи, не роз`яснив його права та обов`язки, порушив його права, не розглянув клопотання та безпідставно зазначив у оскарженому рішення про те, що він є заявником, а не потерпілим.

Орган прокуратури було належним чином повідомлено про місце, дату й час апеляційного розгляду, клопотань про відкладення судового засідання від нього не надходило.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги з доповненнями, перевірила матеріали провадження, обговорила доводи апеляційної скарги з доповненнями та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга з доповненнями не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги з доповненнями про безпідставну відмову слідчим суддею в задоволенні поданої ОСОБА_6 у порядку ст.379 КПК України заяви є необґрунтованими.

За змістом приписів ч.1 ст.379 КПК України суд має право за заявою учасника кримінального провадження виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Однією з гарантій забезпечення правової визначеності, елементом стабільності судового рішення та його законної сили є його незмінність. Суд, який ухвалив рішення, після його проголошення не має права його змінити або скасувати.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не має права змінювати зміст судового рішення, а лише усуває неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо).

Арифметична ж помилка - це помилка у визначенні результату підрахунку: пропуск цифри, випадкова перестановка цифр, спотворення результату обчислення у зв`язку із використанням несправної техніки.

З матеріалів провадження вбачається, що 28 лютого 2023 року слідчим суддею Лозівського міськрайонного суду Харківської області відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову дізнавача СД Лозівського РВП ГУНП у Харківській області від 02 лютого 2023 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 березня 2022 року за №0000089, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (т.1 а.п.154-158).

08 листопада 2023 року Полтавським апеляційним судом апеляційну скаргу з доповненнями потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково. Ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 лютого 2023 року скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_6 задоволено. Скасовано постанову дізнавача СД Лозівського РВП ГУНП у Харківській області від 02 лютого 2023 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 березня 2022 року за №0000089, а кримінальне провадження направлено до Лозівського РВП ГУНП у Харківській області для проведення досудового розслідування (т.3 а.п.23-26).

27 листопада 2023 року ОСОБА_6 у порядку ст.379 КПК України подав заяву, в якій просив виключити з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 лютого 2023 року такі твердження: «Всі наступні дії, якими ОСОБА_6 виправдовує свій вчинок і які були вчинені останнім спільно з ОСОБА_7 із власної ініціативи та на власний розсуд, не ґрунтувались на вимогах закону, в тому числі й конфлікт, який фактично спровокували останні, в ході якого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , намагаючись забрати особисте майно ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , отримав легкі тілесні ушкодження, зазначені у висновку судово-медичного експерта, звинувачуючи в подальшому в цьому ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших учасників події, які не мали умислу на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, намагаючись повернути своє майно. Провокуюча роль ОСОБА_6 створила реальну можливість для вчинення певних дій, тобто вона була передумовою для суспільно небезпечної поведінки з боку ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших невстановлених осіб, їх негативної реакції на дії ОСОБА_6 , що має значення для визначення ролі потерпілого ОСОБА_6 у механізмі індивідуальної віктимної поведінки.», посилаючись на те, що зазначена вище інформація є неправдивою та не ґрунтується на доказах відповідно до норм КПК України (т.3 а.п.36-56).

Аналогічні вимоги та доводи викладено ОСОБА_6 і в апеляційній скарзі з доповненнями.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_6 , слідчий суддя правильно встановив те, що вказані вище твердження є висновком слідчого судді, а не опискою.

Між тим, доводи апелянта, які полягають у внесенні змін у судове рішення та його зміст шляхом виключення з мотивувальної частини тверджень (висновків) слідчого судді не ґрунтуються на приписах закону, оскільки виправлення в ухвалі описок допускається, якщо це не стосується зміни суті та змісту судового рішення. Натомість, вирішення питання щодо відповідності викладених в ухвалі слідчого судді висновків фактичним обставинам провадження віднесено до компетенції суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді цієї ухвали та не є опискою, а, отже, і предметом розгляду в порядку ст.379 КПК України.

Ухвала ж слідчого судді, в яку ОСОБА_6 просить унести зміни, була предметом апеляційного розгляду за аналогічними доводами апелянта, за результатом чого її скасовано судом апеляційної інстанції з постановленням нової ухвали про скасування постанови слідчого та направлення матеріалів кримінального провадження для проведення подальшого досудового розслідування.

Посилання ОСОБА_6 , які зводяться до нероз`яснення йому прав, позбавлені підстав, оскільки до матеріалів провадження самим апелянтом долучено копії вручених йому дізнавачем і судовим розпорядником пам`яткок про права та обов`язки потерпілого. Про те, що роз`яснення прав не було формальним, свідчить зміст названих вище пам`яток, у яких детально викладені права потерпілого в кримінальному провадженні, передбачені КПК України, та відсутність зауважень чи доповнень у них із приводу зрозумілості цих прав і обов`язків, що свідчить про ознайомлення ОСОБА_6 з його правами, їх змістом та розуміння останніх (т.3 а.п.44-45). Окрім того, ані в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій, ані в апеляційній скарзі ОСОБА_6 жодним чином не зазначено, які саме права йому були незрозумілими, а його поведінка та позиція в судовому засіданні навпаки свідчила про чітке розуміння своїх прав, передбачених КПК України.

Усупереч доводам апелянта, будь-яких даних, які би свідчили про те, що слідчим суддею не було надано можливості ОСОБА_6 ознайомитись із матеріалами провадження чи обмежено його в цьому, не встановлено. Окрім того, в судах першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_6 не вказував на неготовність до участі в засіданні через неознайомлення з певними даними.

Що стосується заявлених ОСОБА_10 у першій судовій інстанції додаткових процесуальних клопотань, то вони полягали в проханні проведення відкритого судового засідання за участі прокурора, потерпілого та секретаря судового засідання, належного повідомлення ОСОБА_6 про місце, дату й час судового засідання як учасника провадження (т.3 а.п.40).

Із носія інформація, на якому зафіксовано провадження в першій судовій інстанції, вбачається, що розгляд заяви ОСОБА_6 , поданої в порядку ст.379 КПК України, здійснювався слідчим суддею у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_6 .

Частиною 2 ст.379 КПК України встановлено, що питання про внесення виправлень суд вирішує в судовому засіданні. Учасники судового провадження повідомляються про дату, час і місце засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

За змістом матеріалів провадження орган прокуратури повідомлявся про дату, час і місце розгляду заяви ОСОБА_6 і в силу ч.2 ст.379 КПК України відсутність прокурора як учасника провадження не перешкоджала розгляду питання про внесення виправлень за правилами ст.379 КПК України (т.3 а.п.59).

Сторона обвинувачення з апеляційною скаргою з приводу проведення судового засідання за її відсутності чи неповідомлення її про місце, дату й час розгляду заяви ОСОБА_6 не зверталась. Тобто сторона обвинувачення не заявляла про порушення її прав та відповідно не використовувала процесуальні механізми, спрямовані на їх відновлення.

Наведена ж вище обставина жодним чином не впливає на права та інтереси ОСОБА_6 , а стосується виключно сторони обвинувачення.

При цьому, системно-структурний аналіз норм КПК України свідчить, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а, отже, невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

У кожному випадку суд оцінює істотність порушення кримінального процесуального закону чи процедурного недоліку з урахуванням обставин конкретної справи.

Тому якщо учасник судового провадження вимагає скасування судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, він має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й переконати, що воно істотно позначилося на законності і обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі та його виправлення можливе під час нового розгляду. Для цього особа, крім іншого, має продемонструвати, що вона під час кримінального провадження вжила заходів у межах процесуальних можливостей, наданих їй кримінальним процесуальним законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок стверджуваного порушення, і скористалася можливостями, наданими їй іншою стороною та/або судом.

Тих істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, були би достатніми та виправданими підставами для його скасування, не виявлено.

Водночас колегія суддів нагадує, що в цьому провадженні ОСОБА_6 ставиться питання не про виправлення описки, а зміну змісту ухвали, яка скасована судом вищої інстанції, а тому іншого рішення у справі, відмінного від оскаржуваного про відмову в задоволенні заяви апелянта, постановлено бути не може. Тобто в будь-якому випадку процесуально унеможливлено досягнення того правового результату, про який перед судом заявив вимогу ОСОБА_6 .

Із урахуванням того, що ОСОБА_6 було подано заяву, то зазначення в оскаржуваній ухвалі про те, що він є заявником, не свідчить про порушення приписів КПК України та не впливає на наявність у нього процесуального статусу потерпілого в кримінального провадженні, а також реалізації прав у цьому статусі.

Отже, апеляційна скарга з доповненнями не підлягає до задоволення.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що слідчий суддя, правильно відмовивши в задоволенні заяви ОСОБА_6 , допустив очевидну технічну описку при зазначенні в резолютивній частині ухвали дати (року) судового рішення, про відмову у внесенні виправлень у яке дійшов висновку слідчий суддя. Ця описка може бути виправлена в порядку ст.379 КПК України слідчим суддею за власною ініціативою або за заявою учасника провадження чи іншої заінтересованої особи, та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4