УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого слідчого управління ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_6 , погоджене прокурором Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, з повною середньою освітою, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України.

Перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000001 від 05.01.2024р., у рамках якого було подано клопотання, та, дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора, захисника та підозрюваного, -

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в кримінальному провадженні № 0000001 від 05.01.2024р., яке відповідає вимогам ст.ст. 183, 184 КПК України.

Документом, що підтверджує надання підозрюваному копії клопотання та матеріалів, які його обґрунтовують, є розписка.

Підозрюваний ОСОБА_5 доставлений до суду під вартою.

Подане клопотання обґрунтовується тим, що слідчим СУ ІНФОРМАЦІЯ_9, в ході досудового розслідування встановлено, що 24 лютого 2022 року о 5 годині президент РФ оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

Цього ж дня у зв`язку з військовою агресією РФ проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності ІНФОРМАЦІЯ_10 Президентом України видано указ № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким зокрема зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення громадян, які призиваються на військову службу.

Строк проведення загальної мобілізації та дії воєнного стану неодноразово продовжувався Указами Президента України, на даний час Указом Президента України від 05 лютого 2024 №49/2024 строк дії воєнного стану в Україні продовжено строком на 90 діб.

Пунктом 9 ст. 1 Закону України «Про національну безпеку» визначено, що національна безпека України - це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.

У відповідності до п. 2 ст. 1 вказаного Закону, воєнна безпека - це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності і демократичного конституційного ладу та інших життєво важливих національних інтересів від воєнних загроз.

Згідно п. п. 44-45 рішення Ради національної безпеки та оборони України від 14.09.2020, основним завданням у сфері воєнної безпеки є розвиток потенціалу стримування. Безумовним пріоритетом є боєздатні ІНФОРМАЦІЯ_11 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_14), підготовлений і вмотивований військовий резерв та ефективна територіальна оборона, які у поєднанні зі спроможностями інших органів сектору безпеки і оборони здатні завдати таких неприйнятних для противника втрат на землі, у повітрі, на морі та у кіберпросторі, що унеможливить реалізацію його агресивних намірів.

Пунктом 22 частини III Стратегії забезпечення державної безпеки, ухваленої рішенням Ради національної безпеки та оборони України від 16.02.2002 визначено, що державна політика у сфері державної безпеки спрямовується на попередження, своєчасне виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам державній безпеці України, припинення розвідувальних, терористичних, диверсійних та інших протиправних посягань спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на державну безпеку України, усунення умов, що призводять до цих загроз та причин їх виникнення.

Так, положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Військове формування - це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Згідно з приписами ст. 4 Закону України «Про оборону України», у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування ІНФОРМАЦІЯ_10, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України ІНФОРМАЦІЯ_11 разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ІНФОРМАЦІЯ_11», ІНФОРМАЦІЯ_11 - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. ІНФОРМАЦІЯ_11 забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

З`єднання, військові частини і підрозділи ІНФОРМАЦІЯ_10 відповідно до Закону можуть залучатися до здійснення заходів правового режиму воєнного і надзвичайного стану, безпеки та захисту критичної інфраструктури, здійснення заходів щодо поводження з військовополоненими в особливий період, заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, організації та підтримання дій руху опору, проведення військових інформаційно-психологічних операцій, боротьби з тероризмом і піратством, заходів щодо здійснення захисту життя, здоров`я громадян та об`єктів (майна) державної власності за межами України, забезпечення їх безпеки та евакуації (повернення), посилення охорони державного кордону, захисту суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні та на континентальному шельфі та їх правового оформлення, забезпечення безпеки національного морського судноплавства України у відкритому морі чи в будь-якому місці поза межами юрисдикції будь-якої держави, заходів щодо запобігання розповсюдженню зброї масового ураження, протидії незаконним перевезенням зброї і наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів у відкритому морі, ліквідації надзвичайних ситуацій природного і техногенного характеру, кризових ситуацій, надання військової допомоги іншим державам, а також брати участь у міжнародному військовому співробітництві, міжнародних антитерористичних, антипіратських та інших міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки на підставі міжнародних договорів України та в порядку і на умовах, визначених законодавством України.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про ІНФОРМАЦІЯ_11» до структури ІНФОРМАЦІЯ_10 входять органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) ІНФОРМАЦІЯ_10.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом ІНФОРМАЦІЯ_10, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - Положення), затвердженого Постановою КМУ від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до пункту 8 Положення визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, у виконанні завдань з підготовки та ведення територіальної оборони, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Пунктом 9 Положення передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; взаємодіють з місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування з питань військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку); надають командирам військових частин інформацію про військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку, з метою добору громадян для проходження служби у військовому резерві та військової служби за контрактом; розробляють плани проведення мобілізації людських і транспортних ресурсів, удосконалення системи оповіщення, збору та поставки зазначених мобілізаційних ресурсів на відповідній території; ведуть на відповідній території облік підприємств, які залучаються до виконання мобілізаційних завдань, а також облік людських і транспортних ресурсів, призначених для задоволення потреб оборони держави; беруть у межах своїх повноважень участь у здійсненні контролю за виконанням мобілізаційних заходів у місцевих держадміністраціях, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, а також на підприємствах, здійснюють заходи, спрямовані на задоволення потреб Збройних Сил, інших військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецзв`язку у людських і транспортних ресурсах; ведуть облік осіб, звільнених з військової служби із Збройних Сил в запас або у відставку (далі - особи, звільнені з військової служби), які проживають на відповідній території, для оформлення документів, що додаються до пенсійної справи відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; вивчають питання щодо потреби в комплектуванні штатних посад територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки військовослужбовцями, державними службовцями та працівниками, вносять пропозиції щодо їх підготовки та підвищення кваліфікації, проводять роботу з персоналом; проводять моніторинг суспільно-політичної обстановки на відповідній території та налагодження цивільно-військових відносин; звертаються до Національної поліції або її територіальних підрозділів щодо надання відомостей стосовно призовників про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості; звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції щодо доставлення до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення; розглядають справи про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення; виконують інші функції відповідно до законодавства.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а ІНФОРМАЦІЯ_10, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Цим же законом особливий період визначено як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, ІНФОРМАЦІЯ_10, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Пунктом 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, ІНФОРМАЦІЯ_10, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Згідно п. 5 ст. 22 вказаного Закону призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади.

Пунктами 1, 3 цієї ж статті Закону зобов`язано громадян з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; під час мобілізації з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин.

Пунктом 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено настання відповідальності громадян за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.

Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі ІНФОРМАЦІЯ_10, ІНФОРМАЦІЯ_12, ІНФОРМАЦІЯ_13 чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, ІНФОРМАЦІЯ_3 , Центрального управління або регіонального органу ІНФОРМАЦІЯ_12, відповідного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_13 для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

На виконання вказаних вище вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1487 від 30.12.2022, Положення про ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 154 від 23.02.2022, представники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки спільно із представниками Національної поліції здійснюють заходи щодо оповіщення та призову військовозобов`язаних та резервістів під час мобілізації.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», серед іншого, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані працівники органів військового управління (органів управління), військових частин (підрозділів), підприємств, установ та організацій Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_10, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, ІНФОРМАЦІЯ_12, ІНФОРМАЦІЯ_13, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Національної поліції України, Бюро економічної безпеки України, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, Державної виконавчої служби України, Управління державної охорони України.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 05.01.2024 року, в ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник спільний умисел, спрямований на перешкоджання законній діяльності ІНФОРМАЦІЯ_10 та інших військових формувань в особливий період.

Реалізуючи вказаний спільний злочинний умисел, ОСОБА_10 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 05.01.2024 запровадили схему перешкоджання здійснення мобілізації військовозобов`язаних осіб під час воєнного стану шляхом виготовлення та видачі за грошову винагороду фіктивного посвідчення почесного консульства держави Ізраїль в Західному регіоні України.

Оскільки вказане службове посвідчення створює у працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) під час проведення ними мобілізаційних заходів уявлення приналежності військовозобов`язаного до дипломатичного консульства та наявності в особи дипломатичного імунітету, що перешкоджає виконанню працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , покладених на них законодавством України обов`язків із оповіщення попередньо призначених військовозобов`язаних та резервістів з метою проходження військово-лікарської комісії, уточнення військово-облікових даних та планування призначення військовозобов`язаних до призову під час мобілізації, а також можливості здійснення адміністративного затримання та доставлення військовозобов`язаних та резервістів до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у випадку, якщо такі особи вчинили правопорушення, передбачені ст. ст. 210, 210-1 КУПАП.

Так, ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з умислом, спрямованим на перешкоджання законній діяльності ІНФОРМАЦІЯ_10 та інших військових формувань в особливий період, з корисливих мотивів, 14.03.2024 приблизно о 20 год. 20 хв., перебуваючи на стоянці розташованій поблизу закладу швидкого харчування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за адресою: АДРЕСА_3 , при особистій зустрічі з ОСОБА_11 (який був залучений до проведення негласних слідчих (розшукових) дій з метою отримання відомостей про кримінальне правопорушення та причетних до його вчинення осіб), повідомили останньому про можливість виготовити та надати за грошову винагороду у сумі 3000 доларів службове посвідчення, а саме - посвідчення почесного консульства держави Ізраїль в Західному регіоні України.

Крім цього, під час вказаної зустрічі ОСОБА_10 , з метою реалізації спільного злочинного умислу та виготовлення фіктивного посвідчення почесного консульства держави Ізраїль в Західному регіоні України, сфотографував документи, що підтверджують особу ОСОБА_11 , а саме ID-карту, на що ОСОБА_11 в свою чергу передав ОСОБА_12 , грошові кошти у сумі 3000 доларів США (станом на 14.03.2024 року становить 116 340 гривень) за виготовлення вищевказаного посвідчення.

Разом із цим, ОСОБА_10 , повідомив, що посвідчення буде виготовлено протягом 7 днів, та про його готовність останній додатково повідомить ОСОБА_11 за допомогою мобільного телефону.

В подальшому, реалізуючи свій спільний злочинний умисел ОСОБА_10 , спільно з ОСОБА_9 , за допомогою невстановлених досудовим розслідуванням осіб, у невстановлений досудовим розслідуванням час, дату та місці, виготовили фіктивне посвідчення - почесного консульства держави Ізраїль в Західному регіоні України НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_11 з зазначенням посади в консульстві, а саме - другого секретаря почесного консульства Республіки Ізраїль в Україні.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на перешкоджання законній діяльності ІНФОРМАЦІЯ_10 та інших військових формувань в особливий період, 21.03.2024 приблизно о 22 год. 00 хв., за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 , діючи з відома ОСОБА_9 , під час особистої зустрічі з ОСОБА_11 , перебуваючи в автомобілі марки Land Rover Range Rover Sport державний номерний знак НОМЕР_1 , передав останньому фіктивне посвідчення - почесного консульства держави Ізраїль в Західному регіоні України НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_11 із зазначенням посади в консульстві, а саме другого секретаря почесного консульства Республіки Ізраїль в Україні, яке зі слів ОСОБА_5 , створить у працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 уявлення приналежності його до почесного консульства, що сприятиме уникненню його мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_10 та інших військових формувань.

Оскільки, відповідно до ст. 8 Закону України «Про дипломатичну службу», в органах дипломатичної служби встановлюються посади дипломатичної служби та посади працівників, які виконують функції з обслуговування.

Згідно з вказаним законом, посада другого секретаря є дипломатичною посадою, якій присвоюється такий дипломатичний ранг як - державний службовець 7 рангу.

Відповідно до Указу Президента України «Про Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні» №198/93 від 10 червня 1993 року, глава дипломатичного представництва і члени дипломатичного персоналу користуються особистою недоторканністю і не можуть бути заарештовані або затримані.

Глава дипломатичного представництва і члени дипломатичного персоналу користуються імунітетом від кримінальної, адміністративної юрисдикції України та юрисдикції судів України у цивільних справах.

Вищевказані дії, ОСОБА_5 , який діяв за попередньою змовою з ОСОБА_9 , перешкоджають процесу оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, призводять до зростання напруження у суспільстві, уникнення військовозобов`язаними особами спілкування із представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призводить до зменшення кількості мобілізаційних ресурсів (військовозобов`язаних), які прибувають до ІНФОРМАЦІЯ_2 та можуть бути сплановані до призову під час мобілізації, що, у свою чергу, ставить під загрозу терміни та обсяги виконання заходів комплектування військово-організаційних структур ІНФОРМАЦІЯ_14, а також формування стійких передумов для подальшої відмови громадян від виконання своїх конституційних обов`язків в особливий період.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_10 в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці але не пізніше 05.01.2024, вступив в злочинну змову з ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , усвідомлюючи існування обмежень щодо виїзду за кордон громадян України чоловічої статті призовного віку на період дії воєнного стану, діючи з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, сприяли незаконному переправленні військовозобов`язаних осіб через державний кордон України до країн Європейського Союзу шляхом надання вказівок.

Так, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні із 05 год 30 хв 24.02.2022 введено воєнний стан, який Указом Президента України №49/2024 від 05 лютого 2024 року продовжено строком на 90 діб.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності ІНФОРМАЦІЯ_10 та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, оголошено проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Так, ОСОБА_10 діючи спільно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , та будучи достовірно обізнаними про дію воєнного стану у державі та проведенням загальної мобілізації, знаючи про неможливість вільного виїзду військовозобов`язаних чоловіків віком від 18 до 60 років за кордон вирішили, з корисливих мотивів, за грошову винагороду, шляхом надання вказівок сприяти у незаконному перетині державного кордону громадянину України ОСОБА_14 (який був залучений до проведення негласних слідчих (розшукових) дій з метою отримання відомостей про кримінальне правопорушення та причетних до його вчинення осіб).

В подальшому, ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , реалізуючи спільний злочинний умисел спрямований на сприяння у незаконному переправленні осіб через державний кордон України шляхом надання вказівок, 04.05.2024, приблизно о 13 год. 45 хв. за адресою: АДРЕСА_4 , перебуваючи на подвір`ї ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_7 », зустрівся з ОСОБА_14 .

Під час вказаної зустрічі, ОСОБА_10 повідомив, що на даний час перетин державного кордону за допомогою внесення відповідних відомостей до інформаційної системи «Шлях» неможливий, однак останній зможе сприяти у незаконному переправленні ОСОБА_14 через державний кордон України шляхом надання порад та конкретних вказівок, а саме повідомить ОСОБА_14 дату, час та місце перетину держаного кордону через пункт пропуску, який знаходиться неподалік одного із прикордонних міст України, який на даний час не встановлено, а більш детальну інформацію з приводу цього зможе надати пізніше.

Водночас, ОСОБА_10 повідомив про те, що за вищевказані послуги потрібно сплатити грошові кошти у сумі 10000 доларів США.

Так, з метою реалізації вказаного злочинного плану щодо організації незаконного переправлення ОСОБА_14 через державний кордон України ОСОБА_15 , до вказаної протиправної діяльності було залучено ОСОБА_13 . В свою чергу ОСОБА_13 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, дату та час, використовуючи особисті зв`язки, домовився з невстановленими досудовим розслідуванням особами щодо організації перевезення до державного кордону України ОСОБА_14 з подальшим безперешкодним перетином державного кордону України вказаною особою. При цьому грошові кошти, отримані від вказаної протиправної діяльності, у вигляді 10 000 доларів США, ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 домовились поділити відповідно до заздалегідь обумовленої домовленості між собою та особою, яка мала здійснити безперешкодний пропуск ОСОБА_14 , через державний кордон України.

У подальшому, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_9 , з метою подальшого узгодження раніше досягнутих домовленостей та надання більш детальної інформації, 06.05.2024, приблизно о 19 год. 15 хв. за адресою: АДРЕСА_5 , в ТЦ « ІНФОРМАЦІЯ_8 », в закладі харчування «Пузата Хата», зустрілися з ОСОБА_14 . Під час розмови ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний намір, надав наступні вказівки, щодо незаконного перетину кордону, а саме: ОСОБА_14 має поселитися у готелі неподалік прикордонного міста Ужгород та чекати на сигнал від ОСОБА_5 або ОСОБА_9 , отримавши який ОСОБА_14 має прибути до вказаного ними пункту пропуску, де зустрінеться з невстановленою досудовим розслідуванням особою, яка забезпечить безперешкодний перехід ОСОБА_14 через пункт пропуску, тим самим сприятиме у незаконному перетині останнім державного кордону України.

09.05.2024 приблизно о 17:35 год. за допомогою месенджеру «Telegram» ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_14 що він наразі перебуває в м. Дніпро та планує виїхати в м. Київ 10.05.2024, з метою зустрічі з останнім та обговорення всіх обставин його подальшого виїзду з України. Крім того, ОСОБА_10 повідомив, що виїзд ОСОБА_14 з території України відбуватиметься з певного населеного пункту Житомирської області.

10.05.2024 приблизно о 11 год. 23 хв. за допомогою месенджеру «Telegram» ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_14 , що вже прямує з м. Дніпро до м. Київ. Надалі, цього ж дня, у невстановленому місці та час, але не пізніше 18 год. 00 хв., прямуючи на автомобілі до місця зустрічі з ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , підібрав по дорозі ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , після чого вони всі разом попрямували до ресторану « Петровський Бровар » за адресою: АДРЕСА_6 .

Цього ж дня, приблизно о 18 год. 00 хв. в ресторані « Петровський Бровар » зустрілись за попередньою домовленістю ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Під час даної зустрічі ОСОБА_13 ,в присутності вищевказаних осіб, реалізовуючи спільний злочинний задум, направлений на незаконне переправлення ОСОБА_14 через державний кордон України, почав інструктувати останнього щодо обставин подальшого перетину ним державного кордону України, з метою виїзду з країни. Так, в ході проведення інструктажу ОСОБА_13 було доведено до відома ОСОБА_14 , що виїзд відбуватиметься у с. Івниця Житомирської області в понеділок 13.05.2024 о 07:15 год. за допомогою транспортного засобу, а саме мікроавтобусом. Спілкування з працівниками Державної прикордонної служби буде вести водій такого автобуса, а з метою отримання більш детальної інформації в ході даної поїздки, ОСОБА_14 має контактувати безпосередньо з ОСОБА_17 . Окремо він зазначив, що державний кордон України ОСОБА_14 перетне без пред`явлення жодних документів співробітникам Державної прикордонної служби та будь-яких відміток в паспорті, а вже прикордонний пункт Польщі перетинатиме за своїм закордонним паспортом. Також, під час розмови ОСОБА_13 наголошував, що існує декілька маршрутів виїзду за кордон та ОСОБА_14 буде використовувати так званий Житомирський маршрут, а ще є Київській й декілька інших маршрутів.

Надалі, за наслідком завершення інструктажу з боку вищевказаних осіб, на виконання попередньої домовленості, ОСОБА_14 передав даним особам грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, які особисто забрав ОСОБА_13 . Після цього, забравши грошові кошти, ОСОБА_10 та ОСОБА_13 попрямували до виходу з ресторану для подальшої зустрічі з ОСОБА_9 , проте були затримані співробітниками СБ України.

Так, ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , свій злочинний умисел не довели до кінця, з причин, що не залежали від його волі, не виконавши всіх обіцяних дій, котрі вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий працівниками правоохоронного органу.

10 травня 2024 року о 19 год. 04 хв. ОСОБА_5 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

11 травня 2024р. ОСОБА_5 було повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у перешкоджанні законній діяльності ІНФОРМАЦІЯ_10 та інших військових формувань в особливий період, за попередньою змовою групою осіб, у незакінченому замаху на сприяння у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, шляхом надання порад та вказівок, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

У клопотанні слідчим постановлено питання про застосування ОСОБА_18 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначенням застави, оскільки останній звинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді 9 років позбавлення волі, та у зв`язку із існуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, у якому підозрюється.

Під час судового розгляду прокурор підтримав подане клопотання та просив його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.

Захисник ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання та просили відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки органами досудового розслідування не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому просив застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід, який не пов`язаний з позбавленням волі.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та надані в суді документи, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у перешкоджанні законній діяльності ІНФОРМАЦІЯ_10 та інших військових формувань в особливий період, за попередньою змовою групою осіб, у незакінченому замаху на сприяння у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, шляхом надання порад та вказівок, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах дані, слідчий суддя приходить для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_19 кримінальних передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_20 до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

На обґрунтування пред`явленої ОСОБА_18 підозри, слідчим надані зібрані під час досудового розслідування докази, зокрема, рапорт щодо виявлення ознак кримінального провадження; відповідь оперативного підрозділу на доручення слідчого; протоколи обшуків; протокол огляду місця події; протоколи за результатами проведення НСРД та інші докази у їх сукупності, які на думку слідчого судді, обґрунтовано свідчать про причетність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, які розслідуються.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Під час судового розгляду клопотання встановлено існування ризику переховування від органів досудового розслідування, оскільки з моменту повідомлення ОСОБА_20 про підозру пройшов незначний проміжок часу, він підозрюється у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 9 років, тому з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення ряду правопорушень, може переховуватися від слідства та суду.

Крім того, слідчий суддя вважає доведеним ризик незаконного впливу на інших підозрюваних, з якими підозрюваний ОСОБА_5 , за попередньою змовою, вчинив ряд інкримінованих злочинів проти основ національно безпеки України та у сфері охорони державної таємниці, недоторканості державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, а також незаконного впливу на свідків, частина із яких є його знайомими, тому з метою уникнення кримінальної відповідальності, може будь-яким чином здійснювати на них вплив, з метою зміни ними своїх показань.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання. Крім того, Європейський суд з прав людини вважає за необхідне, щоб підстави, наведені владою на обґрунтування застосування запобіжного заходу у вигляді позбавлення свободи, були доповнені конкретними фактами стосовно підозрюваного, а мотиви за обставинами справи могли вбачатися переконливими та відповідними.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_20 , який раніше не судимий, його майновий та сімейний стан, обставини вчинених ним кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України та у сфері охорони державної таємниці, недоторканості державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, що має суспільний резонанс, оскільки дані правопорушення вчинені в період дії воєнного стану України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання ОСОБА_20 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України, які відносяться до категорії тяжких злочинів, тому з урахуванням наявних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та вимог ч. 6 ст. 176 КПК України, до підозрюваного ОСОБА_20 може бути застосований лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, слідчий суддя вважає необхідним застосувати до підозрюваного ОСОБА_20 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який, на думку слідчого судді, буде достатнім для завершення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Слідчий суддя, враховуючи підстави та обставини вчинених ОСОБА_19 під час дії воєнного стану в Україні кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України (ст. 114-1) та у сфері охорони державної таємниці, недоторканості державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, вважає необхідним не визначати розмір застави в даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 184, 192-194, 196, 197, 202, 206, 207, 208, 209, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого слідчого управління ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_6 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, запобіжній захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 10 травня 2024 року 19 год. 04 хв.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчується о 19год. 04 хв. 08 липня 2024 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Київську обласну прокуратуру.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1