Справа № 185/2163/24
Провадження № 1-кс/185/395/24
У Х В А Л А

01 квітня 2024 року м. Павлоград

Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , у присутності підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Павлоградського районного ВП ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжя, освіта неповна середня, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , маючого судимість,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2024 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулася старший слідчий СВ Павлоградського районного ВП ГУНП в Дніпропетровській області підполковник поліції ОСОБА_4 з клопотанням, погодженим з прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.03.2024 року за № 0000353, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Відповідно до зазначеного клопотання, ОСОБА_7 , в нічний час доби, приблизно до 01 год. (більш точний час під час розслідування не встановлений) 02 березня 2024 року, знаходячись за місцем свого тимчасового проживання, а саме - в будинку АДРЕСА_3 , сумісно зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , дізнався від ОСОБА_9 (законного володільця вказаного домоволодіння) про знахідку останнього гаманець, в якому знаходилися, в тому числі, банківські платіжні картки: Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», номер якої - НОМЕР_1 ; Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», номер якої - НОМЕР_2 ; Акціонерного товариства «Універсал Банк», номер якої - НОМЕР_3 ; Акціонерного товариства «Ощадбанк», номер якої - НОМЕР_4 ; Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», номер якої НОМЕР_5 ; Акціонерного товариства «Акцент-Банк», номер якої - НОМЕР_6 ; Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», номер якої - НОМЕР_7 , на ім`я ОСОБА_10 , яка після закінчення відпочинку, приблизно о 22 год. 30 хв. (більш точний час під час розслідування не встановлений) 01 березня 2024 року, втратила свої особисті речі, в числі яких знаходився гаманець, що містив, в тому числі, вказані банківські платіжні картки та код доступу до банківських рахунків.

Повідомивши ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про свою знахідку, усвідомлюючи, що випадково знайдені банківські платіжні карти банківських установ АТ «Райффайзен Банк», АТ «Універсал Банк», АТ КБ «Приватбанк», АТ «Ощадбанк», АТ «Український Міжнародний Банк», АТ «Акцент-Банк» є різновидами офіційних документів (згідно Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121-ІІІ та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-111), передбачаючи, що на банківських рахунках сторонньої особи, на чиє ім`я видані побачені ним банківські платіжні картки, які є засобом доступу до банківських рахунків, знаходяться грошові кошти, припускаючи, що пін-код, записаний на папірці, є кодом доступу до банківських рахунків, ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_7 перевірити наявність на банківських рахунках грошових коштів та здійснити транзакції по їх зняттю, на що отримав згоду від ОСОБА_7 , залишивши знайдений гаманець із вмістом в приміщенні будинку.

02 березня 2024 року, в ранковий час доби, не дочекавшись повернення додому ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , передбачаючи, що на банківських рахунках сторонньої особи, на чиє ім`я видані привласнені ОСОБА_9 банківські платіжні картки, знаходяться грошові кошти, керуючись корисливим мотивом, приблизно о 08-00 год. (більш точний час під час розслідування не встановлений), самостійно взяв зі знайденого гаманця банківську картку АТ «Ощадбанк», номер якої - НОМЕР_4 ,на ім`я ОСОБА_10 , з метою подальшого здійснення транзакцій по зняттю готівкових грошових коштів через банкомат, вирішивши використати пін-код, який був написаний на папірці, що знаходився в гаманці, як код доступу до банківського рахунку.

Крім того, усвідомивши реальну можливість незаконного збагачення за рахунок чужих грошових коштів, маючи у своєму володінні та користуванні знайдені раніше та привласнені ОСОБА_9 банківські платіжні картки: АТ «Райффайзен Банк», номер якої - НОМЕР_1 ; АТ «Райффайзен Банк», номер якої - НОМЕР_2 ; АТ «Універсал Банк», номер якої - НОМЕР_3 ; АТ «Перший Український Міжнародний Банк», номер якої НОМЕР_5 ; АТ «Акцент-Банк», номер якої - НОМЕР_6 ; АТ «Приватбанк», номер якої - НОМЕР_7 , які самостійно взяв зі знайденого гаманця, передбачаючи можливість доступу до банківських рахунків за використанням пін-коду, що став відомим йому завдяки знайденому в гаманці папірці із його написом, ОСОБА_7 , керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на таємне повторне викрадення грошових коштів, які перебували на інших банківських рахунках, 02 березня 2024 року, в ранковий час доби, знаходячись разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 у домоволодінні АДРЕСА_3 , запропонував своєму приятелю ОСОБА_5 , що прийшов до нього в гості, здійснити транзакції по зняттю грошових коштів з банківських рахунків через банкомат за використанням знайдених раніше та привласнених ОСОБА_9 банківських платіжних карток, що у нього малися, повідомивши про ймовірно підходящий пін-код доступу до інших банківських рахунків. Усвідомлюючи, що банківські платіжні картки, що малися у володінні ОСОБА_7 , є чужими, розуміючи, що за їх використанням можливий доступ до банківських рахунків, де, ймовірно, знаходяться грошові кошти, будучи зацікавленим у незаконному збагаченні за рахунок грошей, що йому не належать, ОСОБА_5 , керуючись корисливим мотивом, на пропозицію ОСОБА_7 відповів згодою, вступивши тим самим у злочинний зговір із ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , яка також приймала участь у злочинному зговорі на викрадення грошових коштів з банківських рахунків, домовившись про подальший розподіл грошових коштів між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , з однієї сторони, та ОСОБА_5 - з іншої.

ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вчинення корисливого злочину, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований та таємне повторне викрадення грошових коштів з банківських рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_10 , в АТ КБ «Приватбанк», АТ «Райффайзен Банк», АТ «Універсал Банк», АТ «Перший Український Міжнародний Банк», АТ «Акцент Банк», усвідомлюючи злочинний характер вчинюваних дій та розуміючи, що такі є засобом для досягнення протиправної мети, діючи в умовах воєнного стану, 02 березня 2024 року прийшов до банкомату АТ КБ «Приватбанк», розташованого по вул. Харківській, 106 м. Павлограда Дніпропетровської області, де, повторно, діючи за попередньою змовою групою осіб - сумісно із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , протягом періоду часу з 09 год. 40 хв. до 10 год., через банкомат, вводячи кожного разу відомий йому зі слів ОСОБА_7 пін-код доступу до банківських рахунків: скориставшись банківською платіжною карткою АТ КБ «Приватбанк», номер якої НОМЕР_7 , на ім`я ОСОБА_10 , провів транзакцію по зняттю з банківського рахунку грошових коштів в сумі 20000 грн.; скориставшись банківською платіжною карткою АТ «Перший Український Міжнародний Банк», номер якої НОМЕР_5 , на ім`я ОСОБА_10 , провів транзакцію по зняттю з банківського рахунку грошових коштів в сумі 6000 грн.; скориставшись банківською платіжною карткою АТ «Акцент Банк», номер якої НОМЕР_6 , на ім`я ОСОБА_10 , провів транзакцію по зняттю з банківського рахунку грошових коштів в сумі 7000 грн.; скориставшись банківською платіжною карткою АТ «Універсал Банк», номер якої НОМЕР_3 , на ім`я ОСОБА_10 , провів транзакцію по зняттю з банківського рахунку грошових коштів в сумі 20000 грн.; скориставшись банківською платіжною карткою АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», номер якої НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_10 , провів транзакцію по зняттю з банківського рахунку грошових коштів в сумі 10000 грн.; скориставшись банківською платіжною карткою АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», номер якої НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_10 , провів транзакцію по зняттю з банківського рахунку грошових коштів в сумі 1000 грн.

Побачивши на банківському рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_10 , в АТ КБ «Приватбанк», наявність на залишку грошових коштів в більшій сумі, ніж вдалося зняти через банкомат у зв`язку із встановленим в банкоматі лімітом переведення в готівку грошових коштів, ОСОБА_5 передав вказану банківську платіжну картку у володіння ОСОБА_8 , у якої виник протиправний умисел, спрямований на викрадення грошових коштів, які перебували на банківському рахунку, шляхом здійснення розрахування за товари в продуктовому магазині.

В той час, як ОСОБА_12 сумісно із ОСОБА_7 продовжували здійснення протиправних дій по незаконному заволодінню грошовими коштами, що перебували на банківських рахунком, шляхом обготівкування грошей, ОСОБА_8 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований та таємне викрадення грошових коштів з банківського рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_10 в АТ КБ «Приватбанк», маючи на меті незаконне збагачення за рахунок грошових коштів, що їй не належать, усвідомлюючи злочинний характер вчинюваних дій та розуміючи, що такі є засобом для досягнення єдиної протиправної мети, діючи в умовах воєнного стану, за попередньою змовою із ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийшла до магазину «Делві» ТОВ «ОПТТОРГ-15», розташованого по вул. Харківській, 106 м. Павлограда Дніпропетровської області, де о 09 год. 51 хв., скориставшись платіжною банківською карткою АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_10 , через термінал, провела операцію по оплаті за товар, на загальну суму 902 грн., після чого повернулася до своїм співучасників.

Незаконно заволодівши грошовими коштами в загальній сумі 64000 грн. шляхом проведення транзакцій по зняттю грошових коштів через банкомат з банківських рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_10 , та незаконно розпорядившись грошовими коштами в загальній сумі 902 грн., шляхом здійснення оплати за придбаний товар через термінал в продуктовому магазині, діючи сумісно та за попередньою змовою, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 з місця події пішли, завдавши тим самим ОСОБА_10 майнову шкоду в розмірі 64902 грн.

Умисні дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану.

21 березня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні злочину повністю обґрунтована та підтверджується наступними доказами:

-протоколом огляду місцевості від 14 березня 2024 року;

-показами потерпілої ОСОБА_10 ;

-довідками з банківських установ;

-показами свідка ОСОБА_13 ;

-протоколом огляд речей від 05 березня 2024 року;

-показами свідка ОСОБА_14 ;

-протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13 березня 2024 року;

-протоколом огляду речей від 04 березня 2024 року;

-протоколом огляду речей від 05 березня 2024 року;

-протоколом огляду речей від 04 березня 2024 року;

-показами підозрюваного ОСОБА_9 та іншими доказами у кримінальному провадженні.

Тим самим встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині.

Враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_5 під час іспитового строку вчинив тяжкий злочин, вказана обставина дає підстави вважати, що перебуваючи під загрозою кримінальної відповідальності та розуміючи реальність та невідворотність її настання, підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду. Крім того, враховуючи також той факт, що ОСОБА_5 не має місця роботи, як постійного джерела прибутку, є підстави вважати, що останній може вчинити інші кримінальні правопорушення. Крім того, підозрюваному ОСОБА_5 відомі дані свідків та інших підозрюваних по кримінальному провадженню, у зв`язку з чим слідство вважає, що останній може незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні.

Таким чином, оцінюючі в сукупності всі зібрані обставини у кримінальному провадженні та наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України: серед яких - переховуватися від органів досудового розслідування; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, доцільно застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки інший більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти ризикам, які вказані у клопотанні.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні просили застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 заперечували проти застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили суд застосувати до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вивчивши клопотання слідчого та матеріали додані до клопотання, з`ясувавши думку осіб, що приймали участь у розгляді клопотання слідчого, зокрема, міркування прокурора та слідчого щодо доведеності наданими слідчому судді доказами обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, підозрюваного, захисника, щодо можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого ст. 176 КПК України, проаналізувавши та зіставивши результаті розгляду клопотання слідчого між собою, та в сукупності з наданим до клопотання обґрунтуванням приходжу до наступного висновку.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, у провадженні Павлоградського районного ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.03.2024 року за № 0000353за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

21 березня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, інших учасників цього ж кримінального провадження;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше судимий, вчинив тяжкий злочин у період іспитового строку, схильний до вчинення злочинів проти власності, одружений, не має постійного місця роботи, постійного джерела доходу, що в свою чергу свідчить про нестійкість соціальних зв`язків, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, враховуючи також існування ризиків незаконного впливу на потерпілого, свідків та інших підозрюваних, з метою схилення їх до надання суду неправдивих свідчень на його користь, перебуваючи на свободі, ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому слідчий суддя дійшов до висновку про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки інший, менш суворий запобіжний захід, не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти наявним ризикам у кримінальному провадженні.

Між тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Враховуючи матеріальне становище підозрюваного, а саме те, що він не працює, тяжкість правопорушення, за вчинення якого він підозрюється, вважаю за необхідне визначити йому заставу у межах 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, вважаю за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього такі обов`язки:

- прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває ОСОБА_5 , відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно із п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Таким чином, строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту під час досудового розслідування не може перевищувати двох місяців, що обраховується з дня повідомлення особі про підозру.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 186, 187, 193-194, 196, 197, 202, 205, 309, 372,395 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання старшого слідчого СВ Павлоградського районного ВП ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, обчислюючи строк тримання під вартою з 14 години 15 хвилин 01 квітня 2024 року.

Строк дії ухвали - до 14 години 15 хвилин 21 травня 2024 року.

Розмір застави визначити у межах 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп., у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі внесення застави, обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особою, що утримується під вартою - протягом того ж строку з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1