Справа № 761/7184/17
Провадження № 1-о/761/7/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні заяву захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року (справа 761/7184/17, провадження 1-кп/761/961/2017), -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

12 березня 2024 року у провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року (справа 761/7184/17, провадження 1-кп/761/961/2017).

Вказану заяву адвокат ОСОБА_7 обґрунтовує тим, що вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 17 лютого 2017 року між заступником Генерального прокурора ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_4 . Вказаним вироком суду від 10 березня 2017 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України та призначено покарання: за ч.1 ст.255 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці; за ч.2 ст.15, ч.4 ст.28, ч.5 ст.191 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків, на строк 1 рік 10 місяців, без конфіскації майна; за ч.4 ст.28, ч.5 ст.191 КК України із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків, на строк 2 роки, без конфіскації майна; за ч.4 ст.28, ч.1 ст.366 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків, на строк 1 рік. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків, на строк 2 роки. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_4 зараховано у строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення з 17 червня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У зв`язку з повним відбуттям покарання, ОСОБА_4 звільнено з під варти з зали суду після проголошення вироку.

При цьому, як зазначає адвокат ОСОБА_5 , під час досудового розслідування ОСОБА_4 з метою укладення угоди дав завідомо неправдиві показання щодо себе і третіх осіб. Так, 17 лютого 2017 року між ОСОБА_4 і заступником Генерального прокурора України ОСОБА_8 була укладена угода про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0002959 від 20 жовтня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України. Перед укладенням угоди ОСОБА_4 надав показання, які були зафіксовані в протоколі допиту підозрюваного від 17 лютого 2017 року, де ОСОБА_4 визнав себе винним в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях. Зазначені показання ОСОБА_4 були покладені в основу угоди про визнання винуватості від 17 лютого 2017 року та вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року.

Крім того, адвокат ОСОБА_5 зазначає, що такі показання ОСОБА_4 є завідомо неправдивими, оскільки після затримання та повідомлення про підозру, ОСОБА_4 послідовно заперечував свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. При цьому, суд безпосередньо не досліджував та не перевіряв показання, надані ОСОБА_4 під час досудового розслідування. Крім того, під час судового засідання суд не заслухав усні показання ОСОБА_4 , а також не перевірив наявними в провадженні доказами правдивість та достовірність показань ОСОБА_4 , покладених в основу угоди про визнання винуватості від 17 лютого 2017 року та вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року за наслідками затвердження вказаної угоди. Таким чином, на переконання адвоката ОСОБА_5 , суд був позбавлений можливості встановити, що показання ОСОБА_4 є неправдивими.

Просить врахувати, що мотиви, які спонукали ОСОБА_4 не заявляти про неправдивість викладених в угоді про визнання винуватості від 17 лютого 2017 року відомостей було бажання звільнитись з-під варти та уникнути несправедливого, на його думку, покарання, що могло бути пов`язане з реальним позбавленням волі та конфіскацією майна. Тому, за наведених умов волевиявлення ОСОБА_4 щодо визнання винуватості та укладання угоди про визнання винуватості від 17 лютого 2017 року не було та не могло бути вільним.

Враховуючи відсутність фактичних підстав для визнання винуватості, з огляду на неправдивість показань ОСОБА_4 , на думку адвоката ОСОБА_5 , потребує перегляду вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року за нововиявленими обставинами.

Крім того, підставами, на думку адвоката ОСОБА_5 , для перегляду вироку від 10 березня 2017 року за нововиявленими обставинами є ті обставини, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000038 від 08 травня 2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 5 ст. 191, ч.ч. 1, 3 ст. 212, ст. 356, ч.ч. 1, 3 ст. 382 КК України, за фактом розкрадання нафтопродуктів, належних групі компаній ОСОБА_9 . В рамках вказаного кримінального провадження повідомлено про підозру ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Також зазначає, що вироком Київського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2017 року справа №520/12933/17 в кримінальному провадженні № 0000852 від 23 жовтня 2017 року, встановлено, що ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» здійснювало реалізацію нафтопродуктів з митних складів, орендованих ПП «Фірма «Армада-Плюс», ТОВ «Зовнітрансгаз» та ТОВ «Цикловаст» без сплати належних податків, зборів та платежів. Таким чином, вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що підконтрольне ОСОБА_9 ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» здійснювало діяльність з оптової торгівлі нафтопродуктами, але з грубим порушенням правил митного оформлення та сплати податків, зборів, що призвело до значних втрат Державного бюджету України, чим спростовуються показання ОСОБА_4 , які були враховані в угоді про визнання винуватості та вироку суду від 10 березня 2017 року.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення заяви адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 про перегляд вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року за нововиявленими обставинами.

Захисник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився. Просив суд про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Засуджений ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду заяви, в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини свого неприбуття.

Враховуючи положення ст. 466 КПК України, відповідно до яких неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду заяви, не перешкоджає розгляду заяви і перегляду судового рішення, суд вважав за можливе проводити судовий розгляд за відсутності захисника ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_4 .

Дослідивши матеріали заяви захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року (справа 761/7184/17, провадження 1-кп/761/961/2017), суд приходить до висновку, що відповідна заява адвоката ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Глава 34 КПК визначає підстави та порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами, строки звернення та вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

З урахуванням системного тлумачення норм цієї глави у сукупності з іншими нормами, що в цілому визначають процедуру судового провадження, призводить до висновку, що перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайною (екстраординарною) процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.

Так, відповідно до ст. 459 КПК нововиявленими обставинами визнається, зокрема, штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок, а також інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути. Тобто, такі обставини повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті.

Отже, нововиявлені обставини це встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, юридичні факти, що перебувають в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні і спростовують, через їх невідомість й істотність, висновки, які містяться у вироку чи ухвалі, що набрали законної сили, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини та вказувалося судом першої інстанції, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Процедура перегляду судових рішень за нововиявленим обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

Як убачається з матеріалів заяви, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 17 лютого 2017 року між заступником Генерального прокурора ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_4 . Вказаним вироком суду від 10 березня 2017 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України та призначено покарання: за ч.1 ст.255 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці; за ч.2 ст.15, ч.4 ст.28, ч.5 ст.191 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків, на строк 1 рік 10 місяців, без конфіскації майна; за ч.4 ст.28, ч.5 ст.191 КК України із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків, на строк 2 роки, без конфіскації майна; за ч.4 ст.28, ч.1 ст.366 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків, на строк 1 рік. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків, на строк 2 роки. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_4 зараховано у строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення з 17 червня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При дослідженні матеріалів судової справи за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України (справа № 761/7184/17, провадження № 1-кп/761/961/2017) встановлено, що угоду про визнання винуватості від 17 лютого 2017 року між заступником Генерального прокурора ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_4 було укладено в присутності трьох захисників підозрюваного ОСОБА_4 - адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , тому твердження адвоката ОСОБА_5 , що волевиявлення ОСОБА_4 щодо визнання винуватості та укладання угоди про визнання винуватості від 17 лютого 2017 року не було та не могло бути вільним, не заслуговують на увагу.

Крім того, з журналу судового засідання від 10 березня 2017 року вбачається, що колегією суддів під час розгляду питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 17 лютого 2017 року виконано всі умови, передбачені ст. 474 КПК України, в тому числі в судовому засіданні суд перевірив та переконався, що укладення угоди є добровільним, та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Разом з тим, з вказаного журналу судового засідання вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_12 , наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості та щиро розкаявся у вчиненому.

Посилання адвоката ОСОБА_15 на здійснення Національним антикорупційним бюро України досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000038 від 08 травня 2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 5 ст. 191, ч.ч. 1, 3 ст. 212, ст. 356, ч.ч. 1, 3 ст. 382 КК України, в рамках якого повідомлено про підозру ОСОБА_10 та ОСОБА_16 та наявність вироку Київського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2017 року справа №520/12933/17 в кримінальному провадженні № 0000852 від 23 жовтня 2017 року, яким встановлено, що ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» здійснювало реалізацію нафтопродуктів з митних складів, орендованих ПП «Фірма «Армада-Плюс», ТОВ «Зовнітрансгаз» та ТОВ «Цикловаст» без сплати належних податків, зборів та платежів не можуть вважатись нововиявленими обставинами, оскільки належних доказів, які б могли переконати стороннього спостерігача, що обставини, які є предметом розгляду вказаних проваджень стосується тих самих фактичних обставин, за наслідками встановлення яких ОСОБА_4 органом досудового розслідування було повідомлено про підозру та які в подальшому були повністю визнанні останнім при розгляді питання про затвердження угоди в суді.

Суд при цьому також враховує, що стороною захисту не долучено в якості доказів до заяви копії судових рішень, за наслідками розгляду Вищим антикорупційним судом клопотань про застосування запобіжних заходів щодо ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , у зв`язку з чим суд позбавлений можливості ознайомитись зі змістом вказаних ухвал, проте у той же час констатує, що рішення про застосування до особи запобіжного заходу не є таким, яке встановлює винуватість особи у вчиненні кримінального - протиправних дій, а тому зазначені ухвали також не свідчать про наявність нововиявлених обставин для перегляду вироку суду від 10 березня 2017 року.

Одночасно, слід зважити, що колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного суду у справі № 315/793/16-к висловлено правову позицію про те, що, нововиявлені обставини - це є юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду при прийнятті судового рішення, а також спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

З аналізу норм кримінального процесуального права, що закріплюють порядок провадження за нововиявленими обставинами, вбачається, що судове рішення, яке набрало законної сили, може бути переглянуто на підставі істотних для справи обставин, що не були й не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

З огляду на це, суд звертає увагу, що процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних її обставин) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

За таких обставин, беручи до уваги, що стороною захисту не надано жодних доказів, що вказували б на обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, а фактичні дані, на котрі сторона захисту посилається у мотивах, викладених у заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, спростовуються матеріалами кримінального провадження (справа № 761/7184/17), твердження сторони захисту про те, що суд при ухваленні вироку від 10 березня 2017 року, яким було затверджено угоду про визнання винуватості від 17 лютого 2017 року, не перевірив відсутність тиску та вільність волевиявлення ОСОБА_4 при укладанні ним угоди про визнання винуватості, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та визнаються судом необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.

Зважаючи, що при перегляді судового рішення важливим є дотримання принципу юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу «res judicata» - остаточності рішення суду, згідно з яким жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного й обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (рішення ЄСПЛ від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п. 40) та від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (п. 46), суд прийшов до переконання, що заява захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 459-463, 466, 467 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Залишити заяву захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2017 року (справа 761/7184/17, провадження 1-кп/761/961/2017) за нововиявленими обставинами без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Судді: