Справа № 496/8015/23
Провадження № 1-кс/496/599/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка заяву представника власника майна адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000462 від 19.11.2023 року, за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Представник власника майна адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, яке було накладено ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 23.11.2023 року на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 та довідку ВЛК № НОМЕР_2 від 31.07.2023 р. видані ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Клопотання обґрунтовано тим, що станом на теперішній час, вилучене майно перебуває у дізнавача майже три місяці, що є більш ніж достатнім часом для проведення необхідних експертних досліджень або вжиття інших заходів для перевірки припущень працівників СБУ, щодо достовірності вилучених документів. На теперішній час ОСОБА_4 позбавлений можливості вільно пересуватись, так як відсутність документів військового обліку призводить до конфліктних ситуацій із представниками поліції та районних НОМЕР_3 . На звернення до ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо видачі дублікатів вказаних документів, отримано усну відмову без пояснень причини такої відмови. ОСОБА_4 немає статусу підозрюваного (обвинуваченого) у даному кримінальному провадженні, а також санкція частини четвертої статті 358 КК України не передбачає конфіскації чи спеціальної конфіскації майна, тому подальших підстав для накладання арешту немає.

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив задовольнити, зазначив про те, що йому усно було відмовлено у видачі документів, з підстав того, що документація в ІНФОРМАЦІЯ_3 знищено внаслідок водопровідної поламки.

Дізнавач СД Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області в судове засідання не прибула, про дату та час судового засідання сповіщена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Ознайомившись із матеріалами клопотання про скасування арешту майна, вислухавши пояснення адвоката, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слід зазначити, що слідчий суддя при накладанні арешту на майно, керується положеннями ч. 3 ст. 132 КПК України, а саме застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, слідчим суддею в ухвалі від 18 січня 2024 року встановлено, що вилучене майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, слідчий суддя керувався, доданими до клопотання про накладення арешту доказами.

Крім того, оскільки вилучене майно повинно бути дослідженим експертом, була необхідність у застосуванні такого обтяження, як: відчуження, користування та розпорядження.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, до реалізації мети та підстав такого арешту, а саме проведення експертного дослідження з метою встановлення складу кримінального правопорушення, за ч. 4 ст. 358 КК України, відомості про яке, внесено до ЄРДР за № 0000462 від 19.11.2023 року, за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як підставу та мету арешту вилученого посвідчення, дізнавачем визначено, що воно необхідно для збереження в якості речового доказу. Одночасно з цим, дізнавачем зазначено про існування можливих ознак підробки документів, а саме: підпис посадової особи накладено на фотокартку, це може свідчити, що підпис нанесено за допомоги принтера.

Тобто, враховуючи вищевказане, слідчий суддя приходить до висновку про те, що ухвалою суду від 23.11.2023 року арешт було накладено обґрунтовано, та на даний час не спростовано необхідності подальшого застосування арешту майна і потреба в ньому не відпала, оскільки з метою підтвердження виявлених ознак підробки, повинно бути поведено експертне дослідження.

Залишаючи арештованим майно, слідчий суддя також виходить з того, що відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

На підставі викладеного, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість існування такого обмеження, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження, при цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна, та впевнитись, що подальше існування такого заходу наразі є обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна накладений ухвалою слідчого судді 23.11.2023 р. в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000462 від 19.11.2023 року, за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 21 лютого 2024 року о 12:00 годинні.

Слідчий суддя ОСОБА_1