УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року

м. Київ

справа № 554/887/22

провадження № 51-3031 ск 24

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 16 травня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 березня 2024 року, і

встановила:

як вбачається із тексту касаційної скарги, засуджений ОСОБА_4 висуває вимогу про перегляд зазначених судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), касаційний суд дійшов висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог вказаної статті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК України, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК України.

Згідно із частиною 1 статті 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений ОСОБА_4 не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, у тому числі, в частині вирішення питання щодо позовних вимог про стягнення майнової та моральної шкоди, однак доводів такої позиції у своїй касаційній скарзі не наводить.

Тобто, у касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 має вказати на конкретні порушення закону, що можуть бути підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на його думку, допущені судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Крім того, ч. 1 ст. 436 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Однак, засуджений просить скасувати вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 16 травня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 березня

2024 року, визнати його невинуватим у висунутому обвинуваченні за ч. 1 ст. 369 КК України та постановити в цій частині виправдувальний вирок; за ч. 3 ст. 286-1 КК України скасувати судові рішення в частині призначеного покарання, призначивши йому покарання в межах 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 3 роки.

Проте, такі вимоги не узгоджуються з положеннями статті 436 КПК України та повноваженнями суду касаційної інстанції.

Також, у мотивувальній частині касаційної скарги засуджений вказує на неправильну кваліфікацію його дій та одночасно посилається на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, чим допускає суперечності у своїй скарзі.

Також суд уважає за необхідне згідно з приписом ст. 20 КПК України роз`яснити засудженому його право на кваліфіковану правову допомогу.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК) засудженому гарантується право на правову допомогу. Для одержання правової допомоги засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від

02 червня 2011 року № 3460-VI (далі - Закон № 3460-VI) право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою ст.13 цього Закону (в тому числі захист і складання документів процесуального характеру).

Захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують Регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (підпункт 2 пункту 8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 2 липня 2012 року № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 травня 2016 року № 1487/5).

Таким чином, для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначене відповідне покарання, законом встановлено гарантії їх права на правову допомогу.

Тому для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, за змістом статей 110 і 113 КВК вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим законом, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків - п`ятнадцять днів з дня отримання цієї ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Ураховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 16 травня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 березня 2024 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити, що касаційна скарга, залишена без руху, повертається, якщо особа не усунула її недоліків в установлений судом строк.

Копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху надіслати прокурору.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3