ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1929/24 Справа № 200/9917/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001112, №0001213, №0001270, за апеляційними скаргами прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 , обвинуваченого та його захисника ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2019 року за ст. 185 ч. 2 КК України до 1 року позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2019 року, більш суворим покаранням за даним вироком ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Строк покарання ОСОБА_7 вказано обчислювати з 06 жовтня 2021 року, зарахувавши у строк покарання повністю відбуте ним покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2019 та строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 31 травня 2019 року по 06 жовтня 2021 року.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, але не довше ніж до 06 листопада 2021 року включно.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, а саме як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду 10 травня 2019 року приблизно о 16 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , реалізуючи раптово виниклий умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, наблизився до малолітнього ОСОБА_10 і відкрито, шляхом ривка, заволодів його мобільним телефоном «Xiaomi Redmi Note 5», вартістю 3 422 грн. 00 коп. Утримуючи викрадене майно, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

22 травня 2019 року приблизно о 15 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , реалізуючи раптово виниклий умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, наблизився до малолітнього ОСОБА_11 , повалив останнього на землю, після чого потерпілий ОСОБА_11 почав кричати, а ОСОБА_7 наніс один удар долонею руки в область правої щоки потерпілого, застосувавши таким чиним насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та відкрито заволодів мобільним телефоном «Iphone 6» вартістю 2 900 грн. 00 коп., який належить потерпілому ОСОБА_11 . Після чого ОСОБА_7 зник з місця скоєння злочину, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

31 травня 2019 року приблизно об 11 годині 45 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_4 , реалізуючи раптово виниклий умисел на відкрите заволодіння чужим майном, побачивши в руках у раніше незнайомого потерпілого ОСОБА_12 гроші, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, відкрито, шляхом ривка вихопив з рук потерпілого ОСОБА_12 грошові кошти у сумі 260 гривень та, утримуючи викрадені гроші, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які її подали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що вина ОСОБА_7 щодо епізоду від 10.05.2019 року не доведена, так як судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 під час надання показань працівникам поліції, не було надано захисника на його неодноразові прохання.

Зазначає, що під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_7 письмово 08 вересня 2021 року та 21 вересня 2021 року заявляв клопотання про виклик до суду та допит свідка ОСОБА_13 , проте у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено, однак суд першої інстанції у вироку посилається, як на доказ, на показання даного свідка, а саме на протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 11.07.2019 року.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що згідно пояснень свідка ОСОБА_14 обвинувачений ОСОБА_7 знаходився у неї за місцем мешкання з травмою ноги в період з 08.05.2019 року до 15.05.2019 року, а також не було взято до уваги те, що ОСОБА_7 перебуває у шлюбі, має на утриманні двох малолітніх дітей та стареньку бабусю, він являється особою з тяжкими хворобами, що підтверджується відповідними виписками.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що кримінальне провадження за епізодом від 10.05.2019 року сфальсифіковане працівниками поліції, оскільки до нього був застосований фізичний та психологічний тиск.

Зазначає, що 31.05.2019 року при наданні письмових пояснень не було забезпечено захисника, а також судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання про допит у суді першої інстанції свідка ОСОБА_13 та ОСОБА_15 .

Зазначає, що протокол впізнання від 31.05.2019 року, а також протокол впізнання від 11.07.2019 року є недопустимими доказами, оскільки вказані докази не були перевірені судом шляхом допиту свідків та не отримані в усній формі.

Вказує, що з 08.05.2019 року до 11.05.2019 року знаходився за місцем свого мешкання, про що зазначала свідок ОСОБА_14 , а також під час досудового розслідування не було проведено жодного слідчого експерименту, при постановлені вироку судом першої інстанції не було викликано потерпілих, не було допитано ОСОБА_16 , який міг підтвердити про те, що 31 травня 2019 року потерпілий ОСОБА_12 сам віддав гроші.

Зазначає, що в обвинувальному акті не вказано повних анкетних даних потерпілих, а також вказує, що має двох неповнолітніх дітей, має бабусю, яка потребує догляду, хворіє хронічними захворюваннями.

У зв`язку з відмовою прокурора від його апеляційної скарги на вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року, враховуючи думку учасників провадження, керуючись положеннями ст. 403 КПК України, апеляційний суд не переглядає рішення суду за вказаною апеляційною скаргою.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали свої апеляційні вимоги та просили вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Прокурор просила ініціювати перевірку заявлених обвинуваченим фактів недозволених методів слідства, та вважала апеляційні скарги сторони захисту необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Мотиви суду.

Згідно з положеннями, закріпленими у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, що передбачає його ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою зазначаються, зокрема, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Разом з цим, у справі "Кари-Пека Питилайнен проти Фінляндії", рішення від 22.09.2009, у §33 Європейський суд зазначив, що право сторін надавати міркування по справі, які вони вважають такими, що стосуються справи, визначає відповідний обов`язок суду належним чином досліджувати всі доводи, представлені сторонами: Розділ 13 Застосування положень ст. 6 Конвенції з прав людини 167 «...право на справедливий судовий розгляд, гарантоване за ст. 6 §1 Конвенції, охоплює, між іншим, право сторін у провадженні надавати доводи, які вони вважають такими, що стосуються їхньої справи. Оскільки призначення Конвенції - гарантувати не права, які є теоретичними чи ілюзорними, а права, які є реальними та ефективними.., це право може розглядатись як ефективне лише, якщо заявник дійсно «заслуховується», тобто його доводи належним чином досліджуються судом. Ст. 6 §1 Конвенції покладає на суди обов`язок провести належне дослідження доводів, аргументів та доказів, представлених сторонами, без упередженості до їхньої оцінки або релевантності до їхнього рішення..».

Метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Судом першої інстанції не дотримано зазначених вимог кримінального процесуального закону при розгляді провадження та прийнятті судового рішення, а тому вирок не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд послався зокрема на покази неповнолітніх потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та їх законних представників, покази експерта ОСОБА_17 , свідка ОСОБА_18 , а також на протоколи огляду місця події від 31.05.2019, протоколи пред`явлення особи для впізнання від 31.05.2019, 16.07.2019, 25.07.2019, 10.07.2019 та від 11.07.2019, протокол проведення слідчого експерименту від 10.06.2019, протокол огляду від 26.07.2019, та висновки експертів.

Між тим, суд вищезазначеним доказам належної оцінки не надав, не перевірив їх на допустимість та належність, й не надав належної оцінки всім доводам сторони захисту, внаслідок чого допустив неповноту судового розгляду.

Так, під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину частково і на його показання суд першої інстанції послався у вироку на підтвердження його винуватості.

Разом з цим, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 на протязі судового розгляду неодноразово, а саме у скарзі від 14 травня 2020 року (т. 7, а.с. 164), заявах від 19 червня 2020 року (т. 7, а.с. 144, 145-147), скарзі від 22 червня 2020 року (т. 7, а.с. 80), заяві від 05 лютого 2021 року (т. 8, а.с. 103), заяві від 12 квітня 2021 року (т. 8, а.с. 123), а також безпосередньо в судовому засіданні від 21 вересня 2021 року повідомляв суд про застосування до нього незаконних методів слідства під час його затримання та перебування у ВП, які полягали в фізичному та психологічному тиску на нього з боку працівників Шевченківського ВП ДВП ГУНП, з метою примусити його визнати вину у вчинені десяти крадіжок, які він не вчиняв. В обґрунтування цих доводів ОСОБА_7 послався на довідку з поліклініки від 31 травня 2019 року № 143 про виявлені у нього тілесні ушкодження.

Також суду першої інстанції були надані копії довідки та документів, в яких зафіксовано виявлені у ОСОБА_7 31 травня 2019 року тілесні ушкодження. Крім того, ОСОБА_7 надав суду першої інстанції підтвердження факту свого звернення до ТУ ДБР у місті Полтаві із заявою про вчинення відносно нього неправомірних дій працівниками Шевченківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, долучивши відповідний лист.

Спростовуючи доводи обвинуваченого з приводу застосування щодо нього недозволених методів слідства, суд першої інстанції послався на те, що заява обвинуваченого судом була направлена до Територіального управління Державного бюро розслідувань, яке повідомило обвинуваченого ОСОБА_7 , що його заява розглянута в межах компетенції Територіального управління Державного бюро розслідувань, в ній не викладено достатніх об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності органів Державного бюро розслідувань, у зв`язку з чим, на даний час відсутні достатні підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань і його заява направлена до Дніпропетровського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України для організації розгляду в межах компетенції.

Між тим, матеріали кримінального провадження не містять даних щодо результатів перевірки за заявою ОСОБА_7 про застосування до нього недозволених методів слідства та відсутні відповідні процесуальні рішення за наслідками такої перевірки, та що суд першої інстанції вживав будь-які заходи для з`ясування зазначених обставин., а посилання на вищезазначену на відповідь ТУ ДБР у місті Полтаві не є підтвердженням проведення такої належної перевірки та прийняття відповідного рішення за її результатами.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція) беззастережно забороняє катування та нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження.

Так, виходячи зі змісту ст. 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме: застосування недозволених методів під час проведення слідства, у поєднанні із загальним обов`язком держави за ст. 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, а тим більше обґрунтовувати ними свої рішення (правова позиція ЄСПЛ, викладена в рішеннях у справах «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року), «Олексій Михайлович Захарків проти України» (рішення від 24 червня 2010 року), «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 і квітня 2011 року).

Відповідно до п. 1 ст. 46 Європейської конвенції з прав людини та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.

Забезпечення перевірки заяви про застосування недозволених методів шляхом проведення уповноваженим органом офіційного розслідування щодо можливих порушень прав людини, гарантованих статтями 27, 28 Конституції України, є обов`язковим, що і не було дотримано місцевим судом під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 .

Отже, зважаючи на те, що перевірка доводів сторони захисту щодо незаконних методів досудового розслідування має суттєве значення, і формальний підхід до перевірки таких тверджень або ж ігнорування їх є неприпустимим, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином не перевірив доводіи обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього незаконних методів розслідування в установлений законом спосіб, що суперечить усталеній практиці Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях у контексті ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод неодноразово наголошував на необхідності проведення ефективного офіційного розслідування скарг особи про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень.

На переконання колегії суддів, наведених положень закону, вимог Конвенції про захист прав і основних свобод людини судом враховано не було, що призвело до ухвалення необґрунтованого судового рішення.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, не перевірив належним чином доводи сторони захисту, та не навів у вироку переконливого обґрунтування, чому прийняв одні докази та відкинув інші, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 .

Водночас, враховуючи визначені ч. 1 ст. 404 КПК України особливості та межі апеляційного розгляду, відсутність клопотання сторін про повторне дослідження доказів, та їх позиції в суді апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно усунути недоліки, допущені судом першої інстанції.

Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Скасовуючи вирок суду, з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповтоти судового розгляду, з призначенням нового розгляду, колегія суддів, з урахуванням вимог ст. 415 КПК України, не входить в обговорення обставин та суті як прийнятого рішення, так і усіх доводів апеляційної скарги, при цьому не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, оскільки ці обставини підлягають перевірці під час нового судового розгляду.

Отже, під час нового розгляду кримінального провадження необхідно усунути вказані порушення кримінального процесуального закону, перевірити доводи апеляційної скарги, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

З матеріалів провадження вбачається, що у цьому кримінальному провадженні строк застосованого до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчився 06 листопада 2021 року і на даний час він перебуває під вартою на підставі вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2024 року, ухваленого в іншому кримінальному провадженні, у зв`язку із чим колегія суддів не вбачає підстав для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, й оскаржуваний вирок скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 -задовольнити частково.

Вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2021 року, стосовно ОСОБА_7 - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4