Справа № 404/4721/24
Номер провадження 1-кс/404/1933/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому в приміщенні Кіровського районного суду міста Кіровограда клопотання слідчого СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню 0001507, за ч. 2 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням з прокурором, звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було тимчасово вилучено під час проведення огляду місця події від 23.05.2024 року автомобіля «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 на відкритій ділянці місцевості навпроти адміністративної будівлі ПрАТ «Кіровоградобленерго» по бульвару Студентському, 15 в м. Кропивницький. Метою арешту є збереження речових доказів.

Слідчий подав заяву про розгляд клопотання без його участі вимоги підтримав.

23.05.2024 надійшло повідомлення від старшого оперуповноваженого на ОВО 3 сектору 3 відділу 7 управління ДВКР СБУ капітана ОСОБА_5 , що ним було виявлено військовослужбовця ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , біля поштомату ТОВ «Нова Пошта», який при собі зберігає пакет із кристалічною речовиною бежевого кольору - схожу на наркотичну.

В подальшому, 23.05.2024 року о 11:20 хвилин, на відкритій ділянці місцевості навпроти адміністративної будівлі ПрАТ «Кіровоградобленерго» по бульвару Студентському, 15 в м.Кропивницький, слідчий провів огляду місця події автомобіля «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , під час якого у ОСОБА_6 було виявлено та в подальшому вилучено пакет із зіп-застібкою з кристалічною речовиною бежевого кольору та мобільний телефон «iPhone 14+» ІМЕІ1: НОМЕР_3 ІМЕІ2: НОМЕР_4 .

Перебіг слідчої дії фіксувався за допомогою фото фіксації.

Наступного дня, тобто 24.05.2024 року до ЄРДР внесли відомості за ч.2 ст.309 КК України про незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

На підставі постанови слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 24.05.2024 року, вилучений мобільний телефон визнаний речовим доказом. (а.к.14)

Арешт є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (частина 1 та пункт 7 частина 2 статті 131 КПК).

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Сукупність наявних доказів переконує у тому, що слідчий згідно ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, правильно звернувся з клопотанням про накладення арешту на речі та документи з тих підстав, що вони є речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання)

У випадку повернення майна заявленого до арешту, є розумні підстави вважати, що вищезазначені речі та документи можуть бути приховані, передані, пошкоджені або знищені. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Такий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи.

На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження речами, з метою запобігання зникнення, знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпечення проведення ефективного досудового розслідування. Тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер.

Щодо незаконності відшукання та вилучення арештованого майна:

Пунктом 18 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачено, що завданням слідчого судді є захист прав учасників кримінального провадження.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. (ст. 2 КПК України)

На підставі ст. 62 Конституції України, та положень ст. 17 КПК України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.1 ст. 237 КПК України, огляд місцевості, приміщення, речей та документів проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Проведення огляду особи положеннями цієї статті не передбачено.

Відповідно до ст. 209 КПК особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Згідно з вимогами частин 1, 3, 4 ст. 208 КПК уповноважена особа має право затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, якщо цю особу застали на місці вчинення злочину, та може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223і ст. 236 КПК. Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень ст. 213 КПК ,вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені КПК України.

Згідно зі ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

У пунктах 3, 4 ч. 2 ст. 87 КПК передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист та отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права.

У цьому випадку слідчий під виглядом проведення огляду місця події фактично здійснив особистий обшук затриманої особи, під час якого без роз`яснення прав та у відсутності адвоката вилучив арештоване майно, тобто порушив вимоги процесуального закону, якими не передбачено можливості проведення такої слідчої дії до внесення відомостей до ЄРДР. Фактично затримана особа більше двох годин залишалася поруч з працівниками поліції і не могла вільно пересуватись. При цьому затримання особи в порядку ст. 208 КПК не проводилося, протокол його затримання не складався, процесуальні права не роз`яснювалися, а отже фактичний обшук був проведений з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема положень ст.ст. 208, 214 КПК України. Така стала правова позиція неодноразово висловлена у постанові Верховного Суду від 31 травня 2018 року та постанові від 21 січня 2020 року (справа № 236/439/16-к; справа № 381/2316/17), у цьому випадку при здійсненні огляду місця події слідчий фактично провів особистий обшук особи та таким чином порушив вимоги кримінального процесуального закону, якими не передбачено повноважень здійснення такої слідчої дії до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Досягнення легітимної мети кримінального провадження має бути забезпечено насамперед законністю відшукання і вилучення самих речових доказів.

Зміст ч. 2 ст. 9 КПК України передбачає, що слідчий з прокурором зобов`язані всебічно та повно виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Для реалізації вказаної процесуальної вимоги необхідно накласти арешт для збереження незаконно вилучених речових доказів. У свою чергу сторони та учасники кримінального провадження, власники та володільці арештованого майна на умовах змагальності, зможуть використати речові докази для підтвердження чи спростування кожної версії досліджуваних подій. На початковій стадії досудового розслідування слідчим суддею не вирішуються питання про визнання винуватості, правильності остаточної кваліфікації чи відповідності правової оцінки доказів за критерієм «поза розумного сумніву». Розгляд перерахованих обставин постане перед судом під час судового розгляду кримінального провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, ухвала слідчого судді не має наперед встановленої сили, отже сторони і суд на умовах змагальності будуть мати змогу дослідити і встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Оцінити докази за ознакою належності, допустимості, достатності, достовірності.

Керуючись ст. 170-173 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на майно, заборонивши його відчуження, розпорядження та користування, а саме на:

- мобільний телефон «iPhone 14+» ІМЕІ1: НОМЕР_3 ІМЕІ2: НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_6 .

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим слідчого відділу Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_3 в частині реєстрації арешту майна та забезпеченню умов його зберігання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Слідчий суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1