У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та прокурора у об?єднаному кримінальному провадженні № 120 221 000 400 036 78 від 15 листопада 2022 року та № 120 221 000 400 021 59 від 03 серпня 2022 року ОСОБА_6 , який брав участь у судовому провадженні, на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоукраїнка Кіровоградської області, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 07.04.2023 ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - на 4 роки позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, залишено без змін.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 12.02.2023.

На задоволення цивільного позову ОСОБА_9 стягнуто на його користь з ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 1.500 (одна тисяча п`ятсот) гривень та моральну шкоду - в сумі 500 (п`ятсот) гривень.

У проваджені вирішена доля речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 02.08.2022, приблизно о 22 год. 50 хв., тобто в умовах воєнного стану на всій території України, котрий діє згідно Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, а також Указу Президента України № 341/2022 від 17.05.2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15.08.2022 № 2500-ІХ, перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, а саме майна, що належить ОСОБА_9 , який мешкає у вищевказаній квартирі.

Так, достовірно знаючи, що в коридорі квартири є цінні речі, а саме мобільний телефон, який лежить у наплічній сумці, ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою викрадення майна, скориставшись тим, що його дії носять таємний характер, шляхом вільного доступу дістав із сумки ОСОБА_9 мобільний телефон "Tecnopop 2F", ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , вартістю 1.500 грн. та привласнив його.

У подальшому з місця вчинення кримінального правопорушення зник, отримавши реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.

Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_7 таємно заволодів майном, що належить ОСОБА_9 , та завдав останньому матеріального збитку на загальну суму 1.500 грн.

Крім того, ОСОБА_7 14.11.2022, близько 18 год. 55 хв., перебуваючи у торговельній залі магазину "ЄВА" № 313, який належить ТОВ "РУШ" (), що розташований за адресою: м. Київ, вул. Івана Миколайчука, б. 11, та переслідуючи злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, взяв з торговельної полиці магазину товар у вигляді "Мізон мінатюрний набір Колаген (тонер, емульсія, сироватка, крем)", код 681286, КЦП - 1 шт., загальною вартістю 412 грн. 78 коп.

Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на повторне, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , впевнившись, що за його діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, сховав вищевказаний товар за пазуху своєї куртки, в яку був одягнений, та минаючи касову зону, не розрахувавшись за товар, відразу направився до виходу з приміщення вказаного магазину.

У цей час працівники магазину "ЄВА" № 313, виявивши, що ОСОБА_7 не розплатився за товар, почали його переслідувати та кричати з вимогою зупинитись та повернути викрадене, однак ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що його злочинні дії носять відкритий характер, утримуючи при собі вказаний викрадений товар, з місця вчинення злочину втік, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми протиправними діями, ОСОБА_7 завдав магазину "ЄВА" № 313 , який належить ТОВ "РУШ" () матеріального збитку на загальну суму - 412 грн. 78 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, захисник ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та юридичну кваліфікацію його дій, просить змінити вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 07.04.2023 щодо останнього в частині призначеного покарання та звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України, з визначенням іспитового строку, з покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, визначених ст. 76 КК України, та цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_5 вказує, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до обвинуваченого положення ст. 75 КК України та не звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням, належним чином не обґрунтувавши та не вмотивувавши вирок в цій частині щодо неможливості застосування цього інституту.

На переконання захисника, суду потрібно було вирішувати питання наявності передумов для застосування положень ст. 75 КК України не до, а після прийняття рішення про застосування положень ст. 69 КК України і визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів у виді 5 років позбавлення, оскільки, в даному випадку, з`являються підстави для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України.

При цьому, як посилається захисник, ним в судових дебатах було наведено окремі підстави як для застосування положень ст. 69 КК України, що було прийнято судом щодо злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, так і окремі мотиви для застосування положень ст. 75 КК України, проте останні судом не враховувались.

Водночас захисник стверджує, що обставинами для застосування ст. 75 КК України, які не були враховані судом першої інстанції є:

- постійне місце реєстрації та проживання обвинуваченого;

- наявність міцних соціальних зв`язків, оскільки у обвинуваченого є мама; обвинувачений не відокремлений від суспільства;

- відсутність додаткових кваліфікуючих ознак злочинів, таких як вчинення злочину групою осіб чи інших, визначених в ч. 4 ст. 185 та ч. 4 ст. 186 КК України;

- відсутність судимостей у ОСОБА_7 та притягнень до кримінальної відповідальності;

- спосіб викрадення товару по епізоду за ч. 4 ст. 186 КК України, шляхом крадіжки, яка переросла в грабіж, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 спочатку бажав, щоб його дії не були помічені стороннім особам (це, зокрема, вбачається з відеозапису), тобто ОСОБА_7 з початку не бажав здійснювати грабіж, що також, на переконання захисника, істотно знижує тяжкість кримінального правопорушення;

- вартість викраденого мобільного телефону за ч. 4 ст. 185 КК України, яка не є значною - 1.500 гривень;

- факт вчинення крадіжки вперше по першому епізоду;

- обставини добровільного відшкодування обвинуваченим потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди;

- позиція потерпілого ОСОБА_9 , який просив звільнити ОСОБА_7 від покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, з випробуванням, бажання обвинуваченого долучитись до лав ЗСУ, хоча суд першої інстанції і урахував цю обставину при застосуванні положень ст. 69 КК України, все ж таки доречним і логічним, як стверджує захисник, є врахування цієї обставини для застосування положень ст. 75 КК України, оскільки лише після звільнення від відбування покарання обвинувачений здатний реалізувати бажання долучитись до Збройних Сил України.

Також захисник ОСОБА_5 зазначає, що у зв`язку з повним відшкодуванням обвинуваченим потерпілому ОСОБА_9 матеріальної та моральної шкоди та заявою останнього про залишення позовної заяви без розгляду, цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого підлягає залишенню без розгляду.

Крім того, не погоджуючись з судовим рішенням, прокурор у провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини провадження, встановлені судом, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію правопорушення, просить вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 07.04.2023 щодо обвинуваченого за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, призначивши покарання за ч. 4 ст. 185 КК України - 5 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 186 КК України - 7 років позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю правопорушень (злочинів), остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі, а в решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує, що судом першої інстанції при постановлені вироку стосовно ОСОБА_7 та призначення йому покарання не в повному обсязі надано правову оцінку ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, характеру підвищеної суспільної небезпечності і обставинам вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, а також поверхнево з`ясовано обставини, що стали підставою для застосування судом положень ст. 69 КК України.

Зокрема, прокурор посилається, що судом безпідставно визнано таку обставину, як активне сприяння розкриттю злочину, як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - оскільки у вироку не наведено фактів на підтвердження цієї обставини, так як жодних дій, направлених на відвернення, зменшення чи відшкодування злочинних дій обвинуваченим вчинено не було і сам ОСОБА_7 не вжив жодного заходу для відвернення суспільної небезпечності вчиненого діяння.

Водночас, на думку прокурора, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення - не слід вважати обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, оскільки, злочин було розкрито в ході проведення досудового розслідування, оперативних заходів та отриманням слідчими доказів причетності саме ОСОБА_7 до вчиненого злочину, а саме: допиту свідків, дослідження відео з камер відеоспостереження тощо.

Крім того, прокурор не погоджується з тим, що відсутність матеріальних претензій від потерпілого ТОВ "РУШ" - є пом`якшуючою обставиною, оскільки жодних активних дій щодо відшкодування такої шкоди обвинувачений не вчинив: не повернувся до магазину для повернення викраденого або щоб відшкодувати шкоду в грошовій формі, а фактично товар був вилучений у обвинуваченого працівниками поліції в ході огляду місця події і повернутий ТОВ "РУШ".

Також прокурор звертає увагу, що за епізодом крадіжки телефону обвинуваченим шкоду не відшкодовано і потерпілим навіть заявлений цивільний позов, який судом задоволено, що свідчить про небажання обвинуваченого відвернути спричинену ним шкоду.

Як стверджує прокурор, єдиною пом`якшуючою покарання ОСОБА_7 обставиною може бути визначено - його щире каяття, а за наявності лише однієї обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , застосування положень ст. 69 КК України щодо призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК України, - є незаконним.

Водночас, прокурор аргументує, що судом першої інстанції при дослідженні особи обвинуваченого не враховано, що, вчинивши злочин за ч. 4 ст. 185 КК України та знаючи про притягнення його до кримінальної відповідальності та направлення обвинувального акта до суду у вересні 2022 року, протягом судових засідань, призначених на 28.09.2022, 11.10.2022, 09.11.2022, 18.11.2022, 08.12.2022, 18.01.2023 - обвинувачений до суду не з`являвся, тим більше в цей час вчинив новий злочин за ч. 4 ст. 186 КК України, що свідчить, як констатує прокурор, про не сприйняття ОСОБА_7 необхідності нести відповідальність за злочин, ще і за тим, що останній, який обвинувачувався за ч. 4 ст. 186 КК України, взагалі не з`являвся в судові засідання, перебуваючи під дією запобіжного заходу у виді домашнього арешту за місцем застосування, що стало підставою для оголошення його в розшук - 01.02.2023 та в подальшому обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що свідчить, як вважає прокурор, про стійку антисоціальну спрямованість останнього та систематичний характер вчинення ним кримінальних правопорушень, зокрема, у сфері проти власності.

Крім того, прокурор зазначає, що з приводу бажання обвинуваченого долучитись до лав ЗСУ, які взяв до уваги суд, то вони ґрунтувалось виключно на словах ОСОБА_7 , як і те, що викрадене майно останній нібито хотів подарувати матері на день народження, - оскільки в судовому засіданні обвинувачений не міг навіть згадати дату її дня народження або іншого свята, що слугувало б здійсненню такого вчинку.

Іншими учасниками провадження вирок стосовно ОСОБА_7 не оскаржений.

Потерпілі ОСОБА_9 та ТОВ "РУШ", в особі представника, про дату, час та місце розгляду провадження повідомлялися у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, неявка яких в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження за приписами ч. 4 ст. 405 КПК України, про що виказали своє ставлення учасники судового розгляду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги захисника в повному обсязі та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора в повному обсязі та заперечував проти задоволення апеляційних вимог захисника, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційних скарг в обсязі, підтриманому стороною обвинувачення та захисту в суді апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану та у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно в умовах воєнного стану, - відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, як і заявлений цивільний позов, - оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилаються на них і прокурор та захисник в апеляційних скаргах та в суді апеляційної інстанції, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

Досліджуючи доводи апеляційних скарг захисника та прокурора щодо неправильного призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів бере до уваги таке.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно норми ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом?якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, як наголошується в ч. 2 цієї норми закону.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції - дотримані, оскільки, на переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам кримінального закону, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Правильність призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі ні захисником, ні прокурором фактично не оспорена.

Що стосується підстав призначення обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 186 КК України, то судом першої інстанції було враховано ступінь його тяжкості, який відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Не послався на такі обставини і прокурор в апеляційній скарзі та прокурор в суді апеляційної інстанції.

Поза увагою суду першої інстанції не залишилася і особа обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має місце проживання, за яким характеризується прийнятно, стан здоров`я, спосіб життя, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийнятні соціальні зв`язки.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність претензій матеріального характеру в частині збитку від грабежу у потерпілої особи.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо відсутності активного сприяння розкриттю вказаного кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень виразилось у активному сприянні у встановленні обставин, регламентованих ст. 91 КПК України, та розгляду провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Водночас, на переконання колегії суддів, не є беззаперечними доводи апеляційної скарги прокурора про те, що жодних дій, направлених на відвернення, зменшення чи відшкодування злочинних дій обвинуваченим вчинено не було і сам ОСОБА_7 не вжив жодного заходу для відвернення суспільної небезпечності вчиненого діяння ним діяння, бо сама по собі обставина відсутності претензій потерпілої особи - ТОВ "РУШ" в заяві від 21.12.2022, тобто до ухвалення вироку, що не оспорюється прокурором, саме і свідчить відшкодування заподіяної шкоди, яка направлена на відвернення, зменшення та відшкодування злочинних дій, не дивлячись на те, що злочин було розкрито в ході проведення досудового розслідування, оперативних заходів та отриманням слідчими доказів причетності саме ОСОБА_7 до його вчиненого злочину, але після того, як стверджує сторона захисту, як ОСОБА_7 добровільно на запитання оперативних працівників зізнався і видав косметичний набір, що зафіксовано у протоколі огляду місця події, а вже після цього були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, з подальшим допитом свідків, дослідженням відео з камер відеоспостереження тощо, що не піддав сумніву прокурор в апеляційній скарзі.

Крім того, для застосування положень ст. 69 КК України та призначення покарання ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186 КК України, суд першої інстанції взяв до уваги характеристику та вартість товару - 412 грн. 78 коп., яким заволодів обвинувачений, у взаємозв`язку з його віком - 18 років, мотивом, хоча і не підтвердженим, як вказує прокурор, але і не спростованим стороною обвинувачення: косметичним набором на свято матері.

За викладеним у сукупності, як вважає колегія суддів, у суду першої інстанції були підстави для застосування до ОСОБА_7 при призначенні йому покарання за ч. 4 ст. 186 КК України положень ст. 69 КК України і визначення його у виді 4 років позбавлення волі та призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України - у виді 5 років позбавлення волі, які слід відбувати реально.

Водночас, підстав для звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, як про те поставив питання в апеляційній скарзі захисник, колегія суддів не вбачає, виходячи з ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, досліджених доказів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , вчинення ним тяжкого злочину під час іншого провадження щодо нього в умовах дії воєнного стану, що може викликати у нього та у сторонніх осіб, відчуття безкарності за вчинене.

Апеляційна скарга захисника також не містить будь-яких доводів того, що призначене ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості.

Що стосується висновків суду першої інстанції за результатами вирішення поданого у кримінальному провадженні цивільного позову, то колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції в цій частині, оскільки таке рішення, - є обґрунтованим.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Як указують приписи ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Також згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду регламентуються ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.

У провадженні встановлено, що 18.11.2022 потерпілий ОСОБА_9 подав до Дніпровського районного суду міста Києва цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушенням, у якому просив стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 1.500 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 грн. (а.п. 35 т. 1).

Суд, у свою чергу, розглянувши цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , в силу наданих йому ч. 3 ст. 26 КПК України повноважень, своє рішення мотивував тим, що судом визнано доведеним, що обвинувачений заволодів майном позивача на суму 1.500 грн. та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цивільного позову та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної шкоди в розмірі 1.500 грн. та моральної шкоди в розмірі 500 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції не бере до уваги заяву від імені ОСОБА_9 про залишення цивільного позову без розгляду, оскільки вказана заява долучена до апеляційної скарги захисника як додаток та не надана до суду особисто потерпілим, а тим більше на стадії уже апеляційного розгляду, а не в суді першої інстанції, яка може бути розглянута на стадії виконання вироку суду.

Доля речових доказів у провадженні вирішена на підставі ст. 100 КПК України.

За викладеним, апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та прокурора у провадженні ОСОБА_6 - задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скаргизахисника ОСОБА_5 та прокурора у провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року у об?єднаному кримінальному провадженні № 120 221 000 400 036 78 від 15 листопада 2022 року та № 120 221 000 400 021 59 від 03 серпня 2022 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3