Справа № 761/3537/24
Провадження № 1-кс/761/2902/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , детектива БЕБ України ОСОБА_4 , представників власника майна - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши клопотання останніх, подане в інтересах ОСОБА_7 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000005 від 23.09.2022,

У С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , подане в інтересах ОСОБА_7 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2024 в рамках кримінального провадження №0000005 від 23.09.2022, на майно, належне на праві власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , а саме:

-Житловий будинок, загальною площею 194 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2);

-Земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0266, площею 0,0324 Га, за адресою - АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2).

Відповідно до змісту клопотання, заявник зазначає, що арешт на майно накладено необґрунтовано та безпідставно. Так, 09 січня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, при цьому ухвалою слідчого судді від 12 січня 2024 року при вирішення питання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу встановлено відсутність беззаперечних доказів причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. Крім того, згідно з відповіддю ГУ ДПС у Дніпропетровський області від 30.01.2024 станом на 09.01.2024 у ряду юридичних осіб, які фігурують у повідомленні про підозру ОСОБА_7 в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, податковий борг з податку на прибуток іноземних юридичних осіб відсутній. На підставі викладеного, заявник зазначає, що відсутні підстави для подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, а тому просить скасувати арешт.

У судовому засіданні представники власника майна - адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 клопотання підтримали.

Прокурор та детектив БЕБ України заперечували з приводу задоволення даного клопотання.

Вислухавши думку учасників процесу, проаналізувавши доводи клопотання, додані до нього матеріали, слід дійти такого висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, БЕБ України, за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000005 від 23.09.2022, зокрема за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

Далі, як встановлено в судовому засіданні, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2024 в рамках кримінального провадження №0000005 від 23.09.2022 накладено арешт на майно, належне на праві власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке є предметом даного клопотання, при цьому такий арешт накладено з метою конфіскації такого майна як виду покарання.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до Постанови Європейського Суду з прав людини (далі - Європейський Суд) від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Європейським Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності та не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення «Іатрідіс проти Греції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Положеннями ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, відповідно до вимог ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

В рамках розгляду даного клопотання слід брати до уваги, що раніше слідчим суддею зроблено висновок щодо наявності правових підстав для накладення арешту на відповідне майно з метою його можливої конфіскації як виду покарання, однак такий висновок сформований виключно на підставі матеріалів, зібраних за ініціативою органу досудового розслідування, тобто без можливості спростування чи заперечення іншої сторони, зокрема ОСОБА_7 , представники якого не брали участі при вирішенні питання щодо встановлення зазначених обтяжень.

Водночас, беручи до уваги обсяг документів, наданих стороною захисту, зокрема в аспекті висновків, викладених в ухвалі слідчого судді від 12 січня 2024 року, якою при вирішення питання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу встановлено відсутність беззаперечних доказів причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України (слідчим суддею встановлено, що рядом судових рішень визнано протиправними податкові повідомлення-рішення, прийнятих за результатами перевірок, якими фактично спростовано наявність обов`язку сплати податків, зборів (обов`язкових платежів) по ряду підприємств), слідчий суддя констатує, що підозра саме в цій частині є сумнівною, а відтак будь-які обмеження за таких обставин в частині реалізації підозрюваним комплексом своїх конституційних прав щодо власного майна, на думку слідчого судді, є безпідставними.

Крім того, згідно з відповіддю ГУ ДПС у Дніпропетровський області від 30.01.2024 станом на 09.01.2024 у ряду юридичних осіб, які фігурують у повідомленні про підозру ОСОБА_7 в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, податковий борг з податку на прибуток іноземних юридичних осіб відсутній.

При цьому слідчий суддя виходить з того, що з формальної точки зору на поточному етапі досудового розслідування повідомлення ОСОБА_7 про підозру не скасоване в частині кваліфікації дій останнього саме за ч. 3 ст. 212 КК України, однак встановлення слідчим суддею відсутності беззаперечних доказів його причетності до вчинення саме цього кримінального правопорушення, прямо вказує на необхідність тлумачення закону саме на користь особи, тобто в такий спосіб, щоб максимально захистити права та інтереси особи (цей принцип також часто відомий як "in dubio pro persona" або "in dubio pro homine" (латинською мовою) означає "у вагомих сумнівах - на користь людини"; принцип тлумачення закону на користь особи не передбачає ігнорування закону, але вказує на те, що в спірних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію закону, яка максимально захищає права та інтереси саме особи).

Згідно з приписами ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. На переконання слідчого судді, при вирішенні питання щодо арешту майна дані положення слід застосовувати в аспекті наявності розумної підозри щодо причетності особи до інкримінованого правопорушення.

Отже, з урахуванням наведених обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що на даному етапі кримінального провадження подальше застосування такого заходу забезпечення відносно майна, яке є предметом клопотання, викликає сумнів в розумності і співрозмірності обмеження права власності із завданням кримінального провадження.

Згідно з вимогами ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У зв`язку із зазначеним, на думку слідчого судді, вжиті в рамках даного кримінального провадження процесуальні заходи його забезпечення щодо майна, яке є предметом клопотання, на даний час є необґрунтованими, а відтак, арешт підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , подане в інтересах ОСОБА_7 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000005 від 23.09.2022 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2024 в рамках кримінального провадження №0000005 від 23.09.2022, на майно, належне на праві власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , а саме:

-Житловий будинок, загальною площею 194 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2);

-Земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0266, площею 0,0324 Га, за адресою - АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2).

Оголошення повного тексту ухвали відбудеться 13 лютого 2024 року о 09 годині 15 хвилин.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_8