Справа №454/1169/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2024 р. місто Сокаль

Сокальський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м.Сокалі кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Белз Червоноградського району, Львівської області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , студента 3-го курсу Белзького аграрного ліцею, з середньою освітою,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, ВСТАНОВИВ:

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 24 жовтня 2020 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, перебуваючи в житловому будинку, що по АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою спричинення умисного тілесного ушкодження ОСОБА_7 , завдав один удар ногою в праву руку потерпілого, вподальшому своїх протиправних дій не припинив та продовжуючи спричиняти тілесні ушкодження останньому схопив дерев`яну табуретку, яка знаходилася на підлозі та почав нею наносити ОСОБА_8 удари по голові та тілі спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, яка проявилась забійними ранами в тьмяно-потиличній ділянці голови зліва, пошкодженням апоневрозу, забоєм м`яких тканин обличчя зліва, навкоорбітальною гематомою лівого ока, правобічною субдуральною мігмою, переломом нижньої стінки орбіти зліва, закритих переломів лівої плечової кістки та основи другої п» ясткової кістки правої кисті з забоєм правої кисті з забоєм правої кисті з забоєм кисті, в ділянці лівого плечового суглобу та лівого плеча, переломи відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я, відкрита черепно-мозкова травма відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, гематома відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_6 обгрунтовано обвинувачується

у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто у вчиненні

кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

В судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненому злочині визнав повністю. Не заперечив про розгляд справи у відсутності його законного представника, оскільки на даний час він досягнув повноліття про що надав для огляду в суді свій паспорт. В судовому засіданні пояснив, що дійсно ввечері 24 жовтня 2020 року він перебував в житловому будинку, що по АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_7 . Між ними розпочався конфлікт внаслідок чого він його почав бити, в т.ч. і табуреткою по голові. У скоєному щиро кається.

Враховуючи те, що обвинувавчений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, суд провів судове засідання у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи розяснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст349 КПК України.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінюючи наведені вище докази в їх сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. Неповнолітній обвинувачений винний у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.122 ч.1 КК України, оскільки він спричинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_6 який обвинувачується

у вчиненні кримінального правопорушення, будучи неповнолітнім, суд враховує, що при

здійсненні кримінального провадження щодо неповнолітніх необхідно забезпечувати точне й неухильне застосування діючого законодавства, керуватися, зокрема, Конвенцією ООН про права

дитини від 20.11.1989 року, Мінімальними стандартними правилами ООН, що стосуються

відправлення правосуддя щодо неповнолітніх від 29.11.1985 року ("Пекінські правила").

Крім того, суд повинен ухвалювати рішення щодо неповнолітнього, керуючись

принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. З Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу XI КК. Суд має максимально індивідуалізувати покарання, призначаючи його конкретній неповнолітній особі за конкретне кримінальне правопорушення. Індивідуалізація покарання є важливою вимогою принципового характеру, що передбачає персоніфікацію кримінальної відповідальності: вона настає лише щодо конкретної особи, яка вчинила злочин (статті 2, 18, 50 КК). Тому призначення покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи неповнолітнього та обставин,

що пом`якшують чи обтяжують покарання, повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, яка полягає у виправленні неповнолітнього засудженого, його вихованні та соціальній реабілітації.

Обставиною, що пом"якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, вчинення кримінального правопорушення у неповнолітньому віці. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

За таких обставин, враховуючи характер вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та наркологічному кабінеті не

перебуває, є молодого віку, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 і попередження нових злочинів, застосовування до нього міри покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75, 104 КК України, звільнивши від відбуття покарання з випробовуванням та встановленням іспитового строку.

Потерпілий подав заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним по ст.122 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1(один) рік.

На підставі ст.75, ст. 104 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбуття покарання із встановленням 1(одного) року іспитового строку, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, навчання, роботи, не

виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації

Додатково покласти на ОСОБА_6 обов`язок виконати заходи, передбачені пробаційною програмою «Формулювання життєвих навичок» також пройти онлайн курси для здобуття професії в майбутньому.

Після вступу вирою, у законну силу речові докази:

- три дерев`яні табурети, дві подушки, виріз тканини, футболку, постільну білизну, патрон із залишками лампочки, металеву сковорідку передати власнику ОСОБА_9 ,В. Змиви РБК- знищити;

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до

Львівського апеляційного суду через Сокальський районний суд Львівської області шляхом

подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо

таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано,

набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий:ОСОБА_1