У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

-підозрюваного за ч. 3 ст. 307 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2024 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01 квітня 2024 року. Визначено заставу у розмірі 908400 грн з покладенням обов`язків: прибувати за всіма викликами слідчого, прокурора та суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що запобігти заявленим стороною обвинувачення ризикам, можливо шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Також, на думку апелянта, підозра не підтверджена матеріалами клопотання.

Захисник зазначила, що для родини підозрюваного визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним.

Апелянт вважає, що слідчим суддею не обґрунтовано наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Встановлені слідчим суддею обставини.

Слідчим відділенням ВП №1 Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000153 від 02.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

02.02.2024 ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України. 03.02.2024 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Задовольняючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованою.

Слідчий суддя, врахувавши дані про особу ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, дійшов висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти встановленим ризикам.

Також слідчим суддею визначений розмір застави, що перевищує максимальний розмір застави, передбачений п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, що пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів, а тому, саме такий розмір застави може забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в разі внесення застави.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу.

Підозрюваний повідомлений про дату та час розгляду апеляційної скарги, але заяву про бажання брати участь при апеляційному розгляді не подав.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Пунктом «с» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Зокрема, у п. 126 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кавала проти Туреччини" (заява №28749/18), Суд зазначив, що особа може бути затримана відповідно до п. 1 (с) ст. 5 Конвенції лише в рамках кримінального провадження з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення. Для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий не потрібно, щоб поліція отримала достатньо доказів для пред`явлення обвинувачення або для арешту, або під час перебування заявника під вартою.

Також не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання.

Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Разом із тим, "обґрунтованість" підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у п. 1 (с) ст. 5. Слова "обґрунтована підозра" означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст. 5. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог закону, а висновки слідчого судді щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному є правильними та такими, що узгоджуються з позицією, висловленою ЄСПЛ у вище зазначених рішеннях.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами, на які послався слідчий суддя в обґрунтування оскаржуваного рішення.

Суд наголошує, що відповідно до ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів, буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

На думку колегії суддів, надані стороною обвинувачення матеріали здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що підозрюваний міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже, підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Також колегією суддів, всупереч доводам апелянта, встановлено, що під час апеляційного розгляду знайшла своє підтвердження та обставина, що заявлені ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, мають місце.

У клопотанні слідчий зазначив, як ризики задля запобігання яких необхідне застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою те, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд погоджується з обґрунтуванням, наведеним слідчим суддею, щодо наявності цих ризиків, оскільки слідчий суддя навів з цього приводу достатньо мотивів.

Слідчий суддя дійшов правильного висновку, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки в разі доведеності його вини судом можливе призначення покарання за ч. 3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Окрім того, ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що перешкодить повному, всебічному та неупередженому дослідженню обставин у кримінальному провадженні. Підставою вважати зазначений ризик реальним є те, що підозрюваний знає місце проживання свідка та може схилити до зміни показань шляхом вмовлянь та погроз. Крім того на даний час не встановлено місце, де ОСОБА_7 тримав наркотичні засоби та осіб, які фасували вказані наркотичні засоби.

Також є обгрунтованним ризик можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний не має постійного джерела доходів та може продовжити свою протиправну діяльність, пов`язану зі збутом наркотичних засобів.

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим, дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що до підозрюваного ОСОБА_7 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти встановленим ризикам.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Доводи апелянта про визначення слідчим суддею занадто великого розміру застави у відношенні ОСОБА_7 , є неспроможними.

Так, згідно положень п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається в розмірі від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує 80 чи 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави, який перевищує розмір, передбачений п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, слідчий суддя врахував встановлені ризики, суспільну небезпеку кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , тяжкість та обставини кримінального правопорушення.

Враховано, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів.

Рішення слідчого судді щодо визначення застави у розмірі 908 400 грн обґрунтованим, законним та вмотивованим. При розгляді клопотання доведені обставини, передбачені п. п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України. Визначений розмір застави зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в разі внесення застави.

З огляду на наведене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3