Справа № 159/2174/24
Провадження № 1-кп/159/377/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайоний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000067 від 23.01.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, офіційно не працевлаштованого, не судимого, який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

в с т а н о в и в:

обвинувачений ОСОБА_5 в порушення пунктів 2.1а), 2.3б), 2.9а), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, 23 січня 2024 року приблизно о 02 годині, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Ауді А6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою на вул.Луцькій в м.Ковелі, не урахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху і на заокругленій ділянці дороги виїхав ліворуч межі проїзної частини дороги, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з бетонною опорою підвісного мосту.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у виді відкритого перелому кісток правої гомілки, яке відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дорожньо-транспортна пригода та її наслідки перебувають в прямому причинному зв`язку з порушенням ОСОБА_5 вимог п.2.1.а), п.2.3 б), п.2.9 а), п.13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України вiд 10.10.2001 № 1306.

Так, відповідно до вимог п.2.1 а) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на керування транспортним засобом відповідної категорії; п. 2.3 (б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її змiну; п.2.9а) - забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, п. 10.1 - перед будь-якою зміною напрямку руху водiй повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен врахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.1 ст.286-1 КК України.

В підготовчому засіданні суду надана укладена між обвинуваченим ОСОБА_5 і потерпілим ОСОБА_4 угода про примирення від 08.05.2024.

За умовами угоди обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим в обсязі пред`явленого обвинувачення, добровільно відшкодував шкоду потерпілому і медичному закладу, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Потерпілий засвідчив повне відшкодування завданої шкоди та відсутність претензій майнового характеру до обвинуваченого. Сторони узгодили покарання за ч.1 ст.286-1 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає 51 000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений і потерпілий підтвердили добровільність укладення угоди.

Відповідно вимог ч.3 ст.474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

При вирішенні питання про затвердження угоди, суд заслухав думку прокурора, вивчив надані матеріали, і дійшов висновку такого висновку.

Відповідно до ст.468, ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення..

Суд встановив, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, який відповідно до наведеної у ст. 12 КК України класифікації відноситься до нетяжких злочинів.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч.5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані в разі затвердження угоди судом, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про примирення відповідно до ст. 476 КПК України.

Потерпілих ОСОБА_4 також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

На переконання суду, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу та Кримінального кодексу України, інтересам сторін та суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для примирення.

Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає положенням статей 50, 65, 69 КК України.

Відповідно до ст.50, ст.65 КК України суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання з тим, щоб особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, було призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» індивідуалізація покарання у даній категорії справ досягається зокрема не лише з урахуванням наслідків, що настали, але й характеру та мотиву допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

ОСОБА_5 вчинив необережний злочин, який за ступенем тяжкості належить до категорії нетяжких злочинів, однак має значну суспільну небезпечність, оскільки мало місце керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Водночас, обвинувачений є молодою особою, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має двох неповнолітніх дітей, отримує дохід від виконання робіт з ремонту транспортних засобів, змінив місце проживання через військову агресію РФ, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, визнання вини, щире каяття, яке проявилось у повному відшкодуванні потерпілому завданої шкоди, а також у поведінці під час судового розгляду, яка засвідчила критичне ставлення особи до вчиненного.

Повне відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого підтверджено квитанцією від 08.05.2024.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

У відповідності до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Законодавством не встановлена заборона на застосування ч.1 ст.69 КК України до злочинів, передбачених ч.1 ст.286-1 КК України.

Врахувавши обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого, в їх сукупності, а саме те, що ОСОБА_5 у вчиненому щиро розкаявся, усвідомив незаконність вчинених дій, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував завдану майнову шкоду, зважаючи при цьому на відсутність обтяжуючих обставин та позицію потерпілого, приймаючи до уваги конкретні обставини вчинення злочину та ті Правила дорожнього руху, порушення яких призвело до ДТП та його наслідків, суд вважає можливим призначити основне покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК, тобто більш м`яке ніж передбачено санкцією ч.1 ст. 286-1 Кримінального кодексу, а саме у виді штрафу в розмірі 3 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень.

Що стосується додатково покарання за ч.1 ст.286-1 КК у виді позбавлення права керування транспортним засобом, то незважаючи на відсутність у обвинуваченого посвідчення водія відповідної категорії, воно є обов`язковим. Так позиція суду відповідає висновкам об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду у справі №702/301/20 від 04.09.2023.

На переконання суду поєднання основного та додаткового покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Процесуальні витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/103-24/1327-ІТ від 05.02.2024 в розмірі 6058,24 гривень відповідно до приписів ст.124 КПК України покладаються на обвинуваченого.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався, цивільний позов не заявлений, долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 375, 468, 469, 475 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Угоду про примирення від 08 травня 2024 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000067, укладену між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_4 - затвердити.

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, та призначити покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 3 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_5 в доход держави процесуальні витрати за проведення судової інженерно - транспортної експертизи №СЕ-19/103-24/1327-ІТ від 05.02.2024 в розмірі 6058,24 гривень.

Речовий доказ: автомобіль «Ауді А6» реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити в розпорядженні власника ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області з підстав передбачених ст.394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

ГоловуючийОСОБА_1