Справа № 345/5001/23
Провадження № 11-кп/4808/134/24
Категорія ч.4 ст. 186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Шигірт
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Калуського міськрайонного суду від 05 грудня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, -

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 зараховано з часу його фактичного затримання 12.08.2023.

Зараховано в строк відбування покарання строк перебування під вартою до набрання вироком законної сили з розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 залишено без змін і продовжено термін його дії до набрання вироком законної сили.

Вирішено долю речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

12.08.2023 близько 17:00 год., під час дії на території України воєнного стану, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні житлового будинку, що в АДРЕСА_1 , де проживав із потерпілою ОСОБА_9 , побачив у житлових кімнатах комп`ютерну техніку та грошові кошти, які належали ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яка тимчасово проживала в гостях у ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 . В цей час в останнього виник умисел на таємне викрадення вказаного майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи повторно, умисно в умовах воєнного стану, таємно викрав з приміщення житлового будинку, що в АДРЕСА_1 : ноутбук марки «Asus Vivobook» вартістю 22 195 грн., ноутбук марки «Asus» вартістю 3 737 грн., мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9A», вартістю 2 063 грн., мобільний телефон «Xiaomi Redmi 7A», вартістю 2 451 грн., зарядний пристрій до ноутбука марки «ASUS» Model X 540S вартістю 463 гривень, зарядний пристрій до ноутбука марки «ASUS» моделі Vivobook вартістю 713 гривень, безпровідну комп`ютерну мишку марки «Logitech» вартістю 312 гривень, сумку до ноутбука моделі «esperanza» вартістю 250 гривень, сумку до ноутбука марки «Continent» вартістю 410 гривень, USB-кабель типу «Type-C» з блоком живлення марки «Xiomi» вартістю 533 гривень, безпровідну зарядку марки «Klim» вартістю 73 гривень, USB флеш носія, 128 GB вартістю 406 гривень, ліхтарик марки «EverBrite» вартістю 43 гривень, USB флеш носій марки «Apacer» вартістю 151 гривень, USB перехідник вартістю 90 гривень, грошові кошти в сумі 220 грн., які належали потерпілій ОСОБА_9 та грошові кошти в сумі 10824 грн., які належали потерпілій ОСОБА_10 після чого вирішив покинути місце вчинення злочину та вистрибнув через вікно у спальній кімнаті, маючи намір покинути територію домогосподарства.

Однак, в цей час, протиправні дії ОСОБА_7 були викриті ОСОБА_11 , яка почала вимагати від нього припинення злочинних дій та повернути речі. Усвідомлюючи, що його протиправні дії викрито, ОСОБА_7 , не реагуючи на вимогу ОСОБА_11 , відкрито викрав вищезазначене майно ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та покинув місце вчинення кримінального правопорушення із викраденим майном. В подальшому, ОСОБА_7 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим довів свій злочинний умисел до кінця.

Своїми злочинними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 34110 гривень, та ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 10824 грн.

З вироком в частині призначеного покарання не погодився обвинувачений ОСОБА_7 , та оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі вказує на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Зазначає, що судом безпідставно не враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме: повне визнання вини, щире каяття, те що він вибачився перед потерпілими і відшкодував матеріальну шкоду.

Просить вирок суду з цих підстав змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Потерпіла ОСОБА_9 вважає апеляційну скаргу ОСОБА_7 безпідставною, а вирок законним та обґрунтованим. Зазначає, що обвинувачений визнав вину лише на останньому засіданні під тиском беззаперечних фактів доведеності винуватості лише з метою створення для суду видимості його каяття. Ніяких відшкодувань потерпіла не отримувала, ні від обвинуваченого, ні від його довірених осіб.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник наполягали на задоволенні апеляційної скарги.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції при призначенні покарання в повній мірі дотримався.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невідповідності призначеного йому покарання внаслідок його надмірної суворості та щодо наявності підстав для застосування положень ст.69 КК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та роз`яснень Пленуму ВСУ та призначив покарання достатнє та необхідне задля досягнення мети передбаченої ст.50 КК України.

При цьому суд належним чином врахував, конкретні обставин кримінального провадження, характер вчиненого злочину та його наслідки.

Обставин, на які посилається апелянт, як на такі, що пом`якшують йому покарання, судом першої інстанції та апеляційним судом не встановлено.

Посилання обвинуваченого про повне визнання ним своєї вини у інкримінованому злочині, з огляду на категоричне невизнання вини в повному обсязі спочатку та небажання повідомити про обставини вчинення злочину, суд правильно розцінив як нещирі і зроблені з єдиною метою пом`якшити покарання.

Крім того, ОСОБА_7 у скоєному щиро не розкаявся, даних що він шкодує про вчинений злочин, не встановлено. При цьому враховано, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Поряд з цим, у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_7 намагався добровільно відшкодувати потерпілій завдані збитки, просив у неї пробачення, виявляв жаль з приводу вчиненого.

Крім того, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності, востаннє був засуджений у 2021 році за ст.185 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, після відбування реального покарання на шлях виправлення не став та повторно вчинив корисливий злочини проти власності. Такі обставини вказують на його підвищену суспільну небезпечність, відсутність критичної оцінки своїх дій та його небажання вести законослухняний спосіб життя й дотримуватися загальноприйнятих правил поведінки. Не зважаючи на негативні характеристики обвинуваченого та велику вартість викраденого майна, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання, максимально наближене до мінімальної межі санкції ч.4 ст.186 КК України.

Проаналізувавши зазначені обставини та наведені норми права, апеляційний суд вважає, що доводи апелянта про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не знайшли підтвердження в апеляційному суді. Не наведено обвинуваченим і законних підстав для застосування ст.69 КК України.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції в частині покарання є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404,405,407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Калуського міськрайонного суду від 05 грудня 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4