ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/7740/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/874/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000249 від 17.01.2019 за частиною 1 статті 115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2024 року клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено, продовжено обвинуваченому строк тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто з 12 лютого 2024 до 11 квітня 2024 року включно без права внесення застави. В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою з правом внесення застави відмовлено. Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2024, змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою без визначення застави на тримання під вартою з визначенням застави та з покладенням обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України, вказаних захисником в апеляційній скарзі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказує, що вироком суду від 12.10.2020 ОСОБА_6 був визнаний винним у вчиненні інкримінованого йому злочину та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16.02.2021 вирок суду скасовано з причин його невідповідності обставинам справи. Захисник вказує, що смерть потерпілої могла наступити 14-15 січня 2019 року, що суперечить змісту обвинувачення. Вказане свідчить про необгрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 , який протягом 5 років перебуває під вартою. За цей час прокурор не зміг довести винуватість ОСОБА_6 , а наявні в матеріалах справи докази містять суперечності. Кожного разу прокурор подає аналогічні клопотання про продовження строку тримання під вартою, однак не може забезпечити розгляд обвинувального акту, не може забезпечити явку потерпілої, перекладача. Захисник вказує на неналежну поведінку сторони обвинувачення. Харківський апеляційний суд, переглядаючи ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, неодноразово звертав увагу суду першої інстанції на тривалість перебування обвинуваченого під вартою. Однак, суд першої інстанції це не враховує. Захисник вказує, що ним виявлено ряд істотних порушень, які свідчать про недопустимість більшої частини доказів. Зокрема, постанова про призначення групи прокурорів від 17.01.2019 не була підписана, як і не підписано повідомлення про призначення групи прокурорів. Підозра ОСОБА_6 , всупереч вимог статті 52 КПК України була вручена без адвоката, під час вручення зазначеного повідомлення про підозру був присутній адвокат ОСОБА_8 , відомості про якого не внесено до ЄРАУ, письмове повідомлення про підозру навіть не було погоджено з прокурором. Захисник вважає, що ОСОБА_6 не набув статусу підозрюваного, а відповідно і обвинуваченого, що ставить під сумнів допустимість всіх доказів у справі. Подальші слідчі та процесуальні дії були проведені без захисника. Звертає увагу суду, що ОСОБА_6 дійсно є громадянином РФ, однак у зв`язку із відсутністю пунктів пропуску з РФ, він не має можливості виїхати за межі України до РФ, також не має візи для виїзду до інших держав. Потерпіла перебуває за межами України, її місце знаходження ОСОБА_6 взагалі невідоме, як і місце перебування більшості свідків. Крім того, вказані учасники вже надавали показання в судовому засіданні. Вказані обставини виключають наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України. На даний час суд вже досліджує матеріали справи та може констатувати факт наявності істотних порушень КПК України. Щодо посилання сторони обвинувачення на наявність ризику, передбаченого пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України, захисник вказує, що в матеріалах справи відсутні обставини, які б підтверджували оголошення ОСОБА_6 у міжнародний розшук, твердження про вчинення ним на території РФ злочину є незаконним, оскільки відсутній відповідний вирок. З огляду на особу ОСОБА_6 та сумнівність йогообвинувачення, незаконність його затримання, безпідставне обрання 08.11.2022 запобіжного заходу, недопустимість більшої частини доказів, захисник вважає, що в даному випадку можливо визначити заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 876 000 гривень. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні вимоги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не встановила, виходячи з наступного. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченій строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання винуватим, дані про особу ОСОБА_6 , який на території України не має міцних соціальних зв`язків, дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, у зв`язку із чим застосування до ОСОБА_6 на цій стадії судового провадження більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, з огляду на зміст пред`явленого обвинувачення, наслідки інкримінованого злочину, внаслідок вчинення якого настала смерть потерпілої. Відповідно до змісту оскаржуваної ухвали суду судовий розгляд триває, свідки ще не допитані.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»). ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який, відповідно до статті 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи захисника, які на його думку спростовують наявність ризиків, встановлених судом, не є достатніми, враховуючи, що судовий розгляд триває, даних про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків на території України, які б гарантували його належну процесуальну поведінку у випадку застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, суду не надано. Захисник звертає увагу, що на даний час судом досліджуються докази, що ще раз підтверджує відсутність ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України. Однак з таким твердженням захисника колегія суддів не погоджується, з огляду на те, що саме під час дослідження доказів у учасників провадження, суду можуть виникнути питання, які потребуватимуть проведення повторних допитів свідків.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників провадження суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, ОСОБА_6 може вдатися до відповідних дій.

Щодо доводів захисника про наявність істотних процесуальних порушень, які тягнуть за собою визнання доказів недопустимими, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Переглядаючи в порядку статті 422-1 КПК України ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення.

Відповідно до положень статті 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. З огляду на наведене, саме суд першої інстанції на даному етапі провадження перевіряє фактичні обставини справи, надає оцінку всім зібраним доказам як окремо, так і в їх сукупності та визначає чи є досліджений обсяг доказів достатнім для підтвердження пред`явленого обвинувачення, що в свою чергу не виключає наявності підстав, що свідчать про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначення розміру застави при продовженні строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 не зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та узгоджується з положеннями частини 4 статті 183 КПК України. Разом з цим, заслуговують на увагу доводи захисника щодо тривалого перебування обвинуваченого під вартою, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції вкотре звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового провадження. З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів на даний час не вбачає достатніми для застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2024 року - залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду кримінального провадження, за яким обвинувачений перебуває під вартою.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: