Справа № 743/799/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/348/24
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

21 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Розглянула у письмового провадження в місті Чернігові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч.3 ст. 311, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому в АДРЕСА_1 , продовжений строк тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 15 квітня 2024 року включно, з визначенням розміру застави 110 розмірів прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 295 240 гривень з умовами, що передбачені в ухвалі Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2023 року.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні, у тому числі злочину, який відноситься до особливо тяжкого. Ризики, визначені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, зокрема, ризик незаконного впливу на свідків, які на сьогоднішній день не допитані, а також ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки на розгляді в інших судах перебувають кримінальні провадження щодо ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 ухвалу суду просить скасувати, обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід, а також зменшити розмір застави до мінімального.

Стверджує, що ризики вказані прокурором не доведені та не підтверджені жодними доказами. При цьому переконаний, що позиція сторони захисту не була врахована. Звертає увагу суду, що визначений розмір застави для обвинуваченого є непомірним, що також не було враховано при розгляді клопотання. Крім цього, поза увагою суду залився термін тримання обвинуваченого під вартою, що складає більше 2 років.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін. У даному провадженні про виклик в судове засідання ніхто не просив, а тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу в письмовому провадженні.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбуватиметься перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, як і відповідність складеного обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч.3 ст. 311, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 317 КК України.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що кримінальне правопорушення перебуває на розгляді, свідки судом допитані ще не були, а тому ризик впливу на них є достатньо обґрунтованим. Більше того, з урахуванням інкримінованих кримінальних правопорушень, а також кримінальних проводжень, які перебувають на розгляді в інших судах, існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Відтак, доводи апелянта про те, що прокурором ризики не достатньо обґрунтовані, є безпідставним .

На час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, докази жодної сторін не досліджені у повному обсязі, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням встановлених у кримінальному провадженні обставин, має місце обґрунтованість висновків суду про існування ризиків ухилення ОСОБА_5 від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, саме це і було основоположним при визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, що зможе достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього судом обов`язків.

При цьому судом враховано відсутність протипоказань для утримання особи під вартою, а також наявність соціальних зв`язків, що не виступили стимулюючими факторами для попередження вчинення кримінальних правопорушень.

На час розгляду клопотання прокурора раніше встановлені ризики не належної поведінки обвинуваченого не зменшились аж настільки, щоб суд мав підстави для обрання іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Що стосується аргументу обвинуваченого про тривале перебування його під вартою, то колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що в першу чергу тривалість розгляду справи обумовлена процесуальною поведінкою учасників кримінального провадження, а також необхідністю повноти дослідження та оцінки доказів. При цьому дія застосованого запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України, передбачено, що розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У той же час, норма ч. 5 ст. 182 КПК України, надає можливість у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних відповідно.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини неодноразово висловлювалася думка про те, що розмір застави повинен встановлюватися головною мірою з урахуванням особи підсудного, належної йому власності, його стосунків з поручителями, іншими словами - з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі (Неймайстер проти Австрії, рішення від 27.06.1968 р.; Гафа проти Мальти, рішення від 22.05.2018).

При цьому, 13 січня 2022 року Європейський Суд ухвалив рішення в справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15), у якому зазначив, що застава має на меті передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних щодо особи обвинуваченого, продовження строків тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2024 року про продовження обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч.3 ст. 311, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_5 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її постановлення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9