Справа№ 953/1728/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001994 від 09.09.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська, Донецької області, громадянина України, українця, із середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України

ВСТАНОВИВ:

24.08.2023 року, в період часу з 6:30 по 06:50, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 з дозволу особи, що фактично проживає у вказаній квартирі, а саме ОСОБА_5 , побачив на столі, який знаходився на кухні квартири, банківську картку потерпілої, та серветку, на якій написано PIN-код від вказаної картки, після чого у ОСОБА_4 виник прямий корисливий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення офіційного документу, з корисливих мотивів, а саме банківської картки потерпілої ОСОБА_5 з вказаного столу, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, які знаходились на банківському рахунку потерпілої.

ОСОБА_4 , реалізуючи свій прямий корисливий злочинний умисел, направлений на викрадення вищевказаної банківської картки, що є офіційним документом, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення заволодіння грошовим коштами, наявними на банківському рахунку, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 24.08.2023 в період часу з 6:30 по 06:50, знаходячись в кухонному приміщенні квартири АДРЕСА_2 , розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, взяв зі столу вищевказану банківську картку АТ «Перший Український Міжнародний Банк (ПУМБ)» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_5 , а також серветку з PIN-кодом від вказаної банківської картки, після чого, з місця вчинення кримінального правопорушення зник з вищевказаною викраденою банківською карткою, таким чином викрав її.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України - викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

В подальшому, 24.08.2023 ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій виник прямий корисливий злочинним умисел, в період часу з 07:09 по 07.15, діючи з прямим корисливим злочинним умислом спрямованим на вчинення декількох тотожних протиправних діянь, об`єднаних єдиним умислом, а саме: заволодіння грошових коштів з викраденої ним раніше банківської картки № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_5 , з корисливих мотивів, повторно, з метою особистого незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України ОСОБА_6 №64/2022 від 24.02.2022 та неодноразово продовженого, останній раз Указом Президента України ОСОБА_6 №451/2023 від 26.07.2023 на всій території України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілій і бажаючи їх настання, упевнившись, що його протиправні дії є таємними і непомітними для оточуючих, заздалегідь знаючи PIN-код від банківської картки здійснив зняття готівки з раніше викраденої ним банківської картки АТ «Перший Український Міжнародний Банк (ПУМБ)» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_5 , в банкоматі АТ КБ «ПриватБанк», що розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 80 на суму 5000 грн.

Після чого ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого єдиного прямого корисливого злочинного умислу направився до торгової точки - « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованої за адресою: АДРЕСА_3 та розплатився за тютюнові вироби за допомогою раніше викраденої ним банківської картки АТ «Перший Український Міжнародний Банк (ПУМБ)» № НОМЕР_1 , належної ОСОБА_5 , на суму 100 грн., заволодівши у такий спосіб грошовими коштами потерпілої на загальну суму 5100 грн. Заволодівши вказаними грошовими коштами, ОСОБА_4 , покинув місце скоєння злочину, спричинивши матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_5 , на суму загальну 5100 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно вчинив кримінальні правопорушення, що йому інкриміновано та зазначено в обвинувальному акті, обставини злочину не спорював, пояснивши причини та обставини скоєного. Зазначав, що належні висновки для себе зробив.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу на підставі ч.3 ст. 349 КПК України. Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України доведена у повному обсязі.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_4 у кваліфікувати за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану та за ч. 1 ст. 357 КК України - викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані по особі обвинуваченого.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий: вироком Київського районного суду м. Харкова від 14.09.1987 р. за ч.2 ст.140, ст. 43 КК України (1960 року) до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, звільнений умовно - достроково 06.04.1990 року на не відбутий строк 11 місяців 8 днів; вироком Київського районного суду м. Харкова від31.07.1992 за ч.З ст.140, ст. 43 КК України (1960 року) до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, звільнений 08.04.1994 році по відбуттю строку покарання; вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.03.1997 за ст. 86-1, 89 ч.І, 140 ч.2, 140 ч.З, 143 ч.2, 80 ч.2, 42 КК України (1960 року) до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 11 років, звільнений 17.11.2003 на підставі Закону України «Про амністію»; вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.04.2007 за ч.І ст.187, ст. 185 ч.З, 190 ч.2, 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений умовно - достроково 24.12.2008 на не відбутий строк 2 місяці 23 дні; вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 06.10.2010 за ст.15 ч.2, ст. 185 ч.З, 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць, звільнений 02.04.2013 по відбуттю строку покарання; вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 18.05.2015 за ч.З ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки; вироком Апеляційного суду Харківської області від 05.11.2015 вирок в частині призначеного покарання скасовано та призначено покарання за ч.З ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі; звільнений умовно - достроково 14.12.2017 на не відбутий строк 10 місяців ЗО днів.

За представленими даними по особистості ОСОБА_4 , він на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, зі слів має дитину, 2014 р.н., не працевлаштований, зареєстрований та проживає в м. Харкові.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, бажанні виправити наслідки вчиненого.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не заперечував обставин кримінального правопорушення, що сталися з його провини, надав критичну оцінку своїй протиправній поведінці, висловив жаль з приводу скоєного.

Наведене, на думку суду, у повній мірі підтверджує, що обвинувачений дійсно розкаюється у скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченим, суд враховує всі обставини, встановлені судом, та вважає за необхідне обрати йому покарання в межах санкцій інкримінованих статей.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Беручи до уваги наведене, при обранні міри покарання обвинуваченому, суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України та враховує те, що ним скоєно тяжкий злочин та кримінальний проступок, раніше обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та належних висновків для себе не зробив, всі надані дані про особі обвинуваченого, наведені вище, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, його відношення до скоєного, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, позицію потерпілої з даного питання та відсутність відшкодування завданої шкоди, і вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання саме в межах санкції статті, що інкриміновано, із застосуванням вимог ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.

І тільки таке покарання остаточне у вигляді позбавлення волі, з врахуванням особливостей та обставин вчинення обвинуваченим, суспільної небезпеки вчиненого, особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за корисливі злочини та який не зробив для себе відповідних висновків, не працює, тобто не має законних джерел заробітку та тісних соціальних зв*язків, є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 в умовах суворого контролю за його поведінкою та для виконання призначеного судом покарання і попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 вимог ст.ст. 69,75 КК України суд не вбачає, враховуючи особу обвинуваченого, суспільну небезпечність вчиненого, корисливий мотив, відсутність відшкодування завданої шкоди, позицію потерпілої в судовому засіданні, вчинення злочину в період воєнного часу.

Долю речових доказів в межах даного кримінального провадження суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. Цивільний позов та витрати відсутні.

Клопотання прокурором щодо міри запобіжного заходу заявлено не було, а тому дане питання судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.4 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавленні волі;

-за ч.1 ст. 357 КК України - у вигляді 1 року обмеження волі.

В силу вимог ч.ч.1-3 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня ухвалення вироку - 29.04.2024 року.

Речові докази (диски з відеозаписом) - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційного скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя - ОСОБА_1