Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/3570/24
Провадження №1-кп/523/1061/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2024 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

у присутності потерпілого ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Суворовського районного суду м. Одеси обвинувальний акт з долученими до нього документами у кримінальному провадженні за №0000304 від 21.10.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого слюсарем - ремонтником в ТОВ «Завод Елеваторного обладнання», раніше не судимого.

Зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 28 ч.1, 122 ч.1 КК України

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, працюючого неофіційно, раніше не судимого.

Зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 28 ч.1, 122 ч.1 КК України, -

Встановив:

20.10.2023 року приблизно о 22:45 годині, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , знаходячись біля продовольчого магазину, розташованому по АДРЕСА_3 , побачили потерпілого ОСОБА_5 . Далі ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних особистих відносин у ході непорозуміння та словесного конфлікту з раніше незнайомим йому ОСОБА_5 , діючи навмисно, з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_5 один удар рукою в область голови. В цей час ОСОБА_7 , стоячи поряд і побачивши, що ОСОБА_6 наніс удар потерпілому, не перебуваючи у попередній змові з ОСОБА_6 , також маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, став наносити потерпілому удари в область голови та тулубу, в подальшому штовхнувши ОСОБА_5 , внаслідок чого останній впав на землю, втративши рівновагу, після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи у групі без попередньої змови, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень, не надаючи потерпілому можливості підвестись на ноги, нанесли ОСОБА_5 не менше чотирьох ударів кожний руками в область голови, коли потерпілий зміг підвестися та встати на ноги, ОСОБА_7 став утримувати його, обхвативши тулуб та руки, не даючи останньому здійснювати опір, а ОСОБА_6 наніс ОСОБА_5 ще декілька ударів в область голови та обличчя, тим самим причинивши потерпілому згідно висновку судово-медичної експертизи за №1526 від 20.11.2023 року тілесні ушкодження у вигляді перелому правої фронтальної пазухи з незначним зміщенням уламків, лінійного перелому латеральної стінки лівої верхньощелепної (гайморової) пазухи без зміщення уламків, синцю в лобній ділянці справа з поширенням на надбрівну дугу та праву навколо орбітальну та виличну ділянки, синця в лівій навколо орбітальній ділянці, які не були небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день, яке за критеріями п.п. 2.2.2 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні та пояснив, що 20.10.2023 року зі сторони ОСОБА_5 були словесні образи на адресу його дружини. У вечірній час після 22 години біля продовольчого магазину, розташованому по АДРЕСА_3 , між ним та потерпілим почалася словесна суперечка, яка перейшла у бійку, в ході якої ОСОБА_5 втрачаючи рівновагу, падав, піднімався, він наніс потерпілому приблизно 4 удари кулаком в область голови, його брат ОСОБА_7 , який знаходився поряд також наносив удари, скільки саме сказати не може, після чого вони розійшлися в різні сторони.

Вину у скоєнні злочину визнає повністю, усвідомлюючи протиправність своїх дій, що спричинив шкоду здоров`ю потерпілого, дав покази, які співпадають з пред`явленим обвинуваченням, висловлюючи щире каяття та не оспорюючи кваліфікацію дій, просив вибачення у потерпілого, запевняючи, що на теперішній час в повній мірі усвідомив свою провину, зробив висновки, більше нічого подібного вчиняти не буде. Цивільний позов потерпілого визнає частково, а саме в частині відшкодування завданого морального збитку у сумі 20 тис. гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні та пояснив, що 20.10.2023 року у вечірній час він прямував до магазину, в якому працювала його мати. Як йому відомо, його брату ОСОБА_8 зателефонувала його жінка, що ОСОБА_5 біля магазину її ображає. Вони прийшли, між потерпілим та його братом після стислого словесного конфлікту виникла бійка, яка сталася біля продовольчого магазину на АДРЕСА_3 . Під час з`ясування відносин, вони впали, він хотів якось їх розборонити, але не вийшло, ОСОБА_5 став тягнути його за капюшон, він в свою чергу став розмахувати кулаками, наніс декілька ударів в область голови потерпілого. ОСОБА_9 була не затяжною, вони розійшлися.

Вину у скоєнні злочину визнає повністю, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не заперечуючи спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, дав покази, які відповідають пред`явленому обвинуваченню, висловлюючи щире каяття та не оспорюючи кваліфікацію дій, просив вибачення у потерпілого, жалкуючи про свій вчинок, запевняючи, що на теперішній час в повній мірі усвідомив свою провину, зробив висновки, що будь яким чином буде уникати конфліктів, більше нічого подібного вчиняти не буде. Цивільний позов потерпілого визнає частково, а саме в частині відшкодування завданого морального збитку у сумі 20 тис. гривень.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що разом зі своєю цивільною дружиною знаходився вдома, коли подзвонила дружина ОСОБА_10 , попросила прийти до магазину, розташованому по АДРЕСА_3 . Вони прийшли, дружина ОСОБА_10 почала його ображати, до цього вони з нею лаялися по телефону, через пару хвили прибігли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які почали його бити, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження, лікувався, більше місяця не працював.

Пред`явлений до обвинувачених цивільний позов про стягнення на його користь матеріальної шкоди у сумі 30 тис. гривень та морального збитку у розмірі 100 тис. гривень підтримує повністю, додатково вказуючи, що до магазину прийшов разом з дитиною 5 років, яка бачила бійку, внаслідок чого у дитини виникла психологічна травма.

Обсяг доказів, які були досліджені у судовому засіданні сторона обвинувачення та сторона захисту вважала достатнім, тому відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд, за відсутністю заперечень учасників судового провадження та за відсутністю клопотань щодо доповнення судового розгляду, дослідження інших доказів в повному обсязі, а саме допит свідків, повне оголошення матеріалів кримінального провадження не проводив, оскільки отримані у судовому засіданні свідчення обвинувачених повністю відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення, та докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування ніким із учасників процесу не оспорюються.

Покази обвинувачених, дані у ході судового засідання є добровільними, послідовними, змістовними, тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту пред`явленого обвинувачення, у зв`язку з чим показання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , суд визначає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України. На переконання суду отримано достатньо доказів винуватості обвинувачених у скоєнні злочину, передбаченого ст.ст.28 ч.1, 122 ч.1 КК України в об`ємі пред`явленого обвинувачення.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , змісту вказаних обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позицій та роз`яснено про правові наслідки, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_6 своїми діями скоїв умисний, злочин, передбачений ст.ст.28 ч.1, 122 ч.1 КК України, та його дії правильно кваліфіковані за ознаками: як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинене групою осіб без попередньою змови між собою та його вина доказана повністю.

ОСОБА_7 своїми діями скоїв умисний, злочин, передбачений ст.ст.28 ч.1, 122 ч.1 КК України та його дії правильно кваліфіковані за ознаками: як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинене групою осіб без попередньою змови між собою та його вина доказана повністю.

Відповідно до положень ст.50 ч.2 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За правилам ст.65 ч.2 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд керується загальними засадами призначення покарання, зазначеними в ст.65 КК України, а саме приймає до уваги характер, ступінь тяжкості, суспільну небезпечність вчиненого ним діяння, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, що підтверджується спец. вимогою УІАП ГУНП в Одеській області, датованої 16.02.2024 року, долученої стороною обвинувачення до матеріалів провадження, на обліках не перебуває, крім даного випадку веде законослухняний спосіб життя, працює неофіційно, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, вбачаються позитивні зміни у житті, на його утриманні перебуває батько інвалід 3 групи за загальним захворюванням, що знайшло своє документальне підтвердження у судовому засіданні та говорить про наявність міцних соціальних зв`язків, відсутність тяжких наслідків, його негативне відношення до скоєного діяння.

До обставин, які пом`якшують покарання, передбачені ст.66 ч.1 КК України, суд відносить щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено та не вказано досудовим слідством.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд керується загальними засадами призначення покарання, зазначеними в ст.65 КК України, а саме приймає до уваги характер, ступінь тяжкості, суспільну небезпечність вчиненого ним діяння, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, що підтверджується спец. вимогою УІАП ГУНП в Одеській області, датованої 15.02.2024 року, долученої стороною обвинувачення до матеріалів провадження, на обліках не перебуває, крім даного випадку веде законослухняний спосіб життя, офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, де мешкає разом з родиною, позитивно характеризується, на його утриманні перебуває малолітня дитина, 21.04.2021 року, що знайшло своє документальне підтвердження у судовому засіданні та говорить про наявність міцних соціальних зв`язків, відсутність тяжких наслідків, його негативне відношення до скоєного діяння.

До обставин, які пом`якшують покарання, передбачені ст.66 ч.1 КК України, суд відносить щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено та не вказано досудовим слідством.

З огляду реєстру матеріалів досудового розслідування встановлено, що до кримінального провадження під час досудового розслідування речові докази не долучалися. За змістом обвинувального акту вбачається, що під час досудового розслідування здійснювалось безкоштовне залучення експерта для проведення судово-медичної експертизи відносно потерпілого ОСОБА_5 у зв`язку з чим процесуальні витрати відсутні.

Також суд приймає до уваги, що в рамках даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_5 пред`явлений до обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 цивільний позов про відшкодування на його користь матеріального збитку у сумі 30000 гривень, моральної шкоди у розмірі 100000 гривень.

За змістом положень ст.128 ч.1, 5 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Згідно до вимог ст.129 ч.1 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю, або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи Відповідно з ч.1 ст.1166 та ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана потерпілому від злочину, відшкодовується в повному обсязі особою, яка вчинила злочин та завдала цю шкоду.

Оцінюючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 заявлений у розмірі 100 тис. гривень морального збитку та 30000 гривень матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на лікування, суд вважає за необхідне задовольнити частково, а саме в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди відмовити, оскільки вказана сума не знайшла свого документального підтвердження у ході судового засідання, потерпілим не були надані оригінали чеків, які б підтверджували витрати на лікування за призначенням лікаря, епікризи, виписки з історії хвороби також не були пред`явлені суду для дослідження, крім цього суд вважає за необхідне зауважити, що надані ОСОБА_5 копії квитанцій по декілька разів дублюються за змістом (назва аптеки, час придбання, перелік ліків), що є не коректним та взагалі викликає сумніви щодо їх достовірності, доводи про втрачений заробіток також нічим не підтверджений, за викладених підстав суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог потерпілого про відшкодування на його користь матеріального збитку.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 в частині стягнення на його користь морального збитку, суд вважає за необхідне задовольнити частково, а саме у розмірі 50 тис. гривень, стягнувши з обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 зазначену суму в рівних частках, що фактично не заперечувалося стороною захисту та на думку суду є спів розмірним з понесеними моральними стражданнями, виходячи із засад розумності та виваженості. Посилання потерпілого на психічний стан його дитини, яка була присутня на місці події, не залишилися поза увагою суду, однак суд вважає їх не доречними, малолітня ОСОБА_13 не визнана потерпілою у даному кримінальному провадженні, при цьому будь-якого документального підтвердження, висновку лікаря про психічний стан дитини суду не надано, тому

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги обставини кримінального правопорушення, при яких була спричинена моральна шкода, ступінь вини обвинувачених, також виходить з характеру та обсягу душевних, психологічних страждань, їх тривалості та значимості для потерпілого.

Матеріали кримінального провадження №0000304 від 21.10.2023 року до обвинувального акту не долучались, суду лише були надані характеризуючи матеріали відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та висновок судово-медичної експертизи відносно потерпілого.

Таким чином, на підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, оцінюючи у сукупності обставини, спосіб та мотивацію вчиненого злочину, характер та ступінь тяжкості, а також суспільну небезпеку скоєного діяння, яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, приймаючи до уваги особу обвинуваченого, який у судовому засіданні вину визнав повністю, його щире каяття, негативне ставлення до скоєного, відсутність тяжких наслідків, спосіб його життя, те, що він працює, хоча неофіційно, має місце проживання, міцні соціальні зв`язки, утриманців, позитивно характеризується, зважаючи на поведінку ОСОБА_7 під час судового провадження, з якої вбачається, що він усвідомив протиправність своїх дій, на теперішній час не є суспільно-небезпечною особою, враховуючи думку прокурора, потерпілого щодо призначення обвинуваченому міри покарання не пов`язаної з позбавленням волі, вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням до нього ст.ст. 75, 76 КК України, що на думку суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, оцінюючи у сукупності обставини, спосіб та мотивацію вчиненого злочину, характер та ступінь тяжкості, а також суспільну небезпеку скоєного діяння, яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, приймаючи до уваги особу обвинуваченого, який у судовому засіданні вину визнав повністю, його щире каяття, негативне ставлення до скоєного, відсутність тяжких наслідків, спосіб його життя, те, що він працевлаштований, має місце проживання, за яким позитивно характеризується, наявні міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебуває малолітня дитина, зважаючи на поведінку ОСОБА_6 під час судового провадження, з якої вбачається, що він усвідомив протиправність своїх дій, на теперішній час не є суспільно-небезпечною особою, враховуючи думку прокурора, потерпілого щодо призначення обвинуваченому міри покарання не пов`язаної з позбавленням волі, вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням до нього ст.ст. 75, 76 КК України, що на думку суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину.

Разом з цим, суд приймає до уваги ту обставину, що під час досудового розслідування відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 заходи забезпечення не застосовувалися, запобіжний захід не обирався. Враховуючи прийняте судом рішення щодо призначення обвинуваченим міри покарання не пов`язаної з позбавленням волі, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд не вбачає необхідності в вирішенні питання щодо запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 128-129, 349, 369-371, 373-374, 394-395 КПК України, -

Ухвалив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 28 ч.1, 122 ч.1 КК України, призначивши йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 28 ч.1, 122 ч.1 КК України, призначивши йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий термін два роки.

Відповідно до положень ст.76 ч.1 п.п.1,2 КК України зобов`язати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно ст.165 ч.1 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Виконання вироку в даній частині покласти на Суворовський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області за місцем проживання засуджених.

Міра запобіжного заходу у ході судового провадження стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не застосовувалася, тому після набрання вироком законної сили скасуванню не підлягає.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування на його користь з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 матеріального збитку у сумі 30000 гривень, моральної шкоди у розмірі 100000 гривень задовольнити частково, а саме в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди відмовити у повному обсязі; в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, а саме у сумі 50 тис. гривень, за підстав викладених в мотивувальній частині вироку.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , моральної шкоди у сумі 50000 гривень в рівних частках з кожного, а саме по 25000 гривень.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_1