Дата документу 08.04.2024
Справа № 334/1926/20
Провадження № 1-кс/334/779/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Ленінського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання представника власника майна про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна, у якому просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27.04.2020 року на квартиру АДРЕСА_1 .

Представник власника майна ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд клопотання без її часті, на задоволені клопотання наполягає.

Слідчий в судовому засіданні заперечувала проти зняття арешту із арештованого майна. Зазначила, що в провадженні Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження N 00011093 від 27.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст. 190 КК України. 21.09.2021 слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження N 00011093 від 27.03.2020 у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. 10.11.2022 постанова слідчого про закриття кримінального провадження N 00011093 від 27.03.2020 була скасована. Після скасування постанови про закриття кримінального провадження, слідчим жодної процесуальної дії у кримінальному провадженні не проводилося.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що в провадженні Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження N 00011093 від 27.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст. 190 КК України.

У рамках даного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27.04.2020 року на квартиру АДРЕСА_1 .

26.03.2021 рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя визнано спадщину, яка склалася з кв. АДРЕСА_1 , що відкрилася після смерті ОСОБА_5 , який помер 30.04.2019 відумерлою. Передано у власність територіальної громади м.Запоріжжя в особі ЗМР відумерлу спадщину після смерті ОСОБА_5 у вигляді кв. АДРЕСА_1 .

10.01.2023 в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно було внесено запис, згідно з яким власником кв. АДРЕСА_1 .

З моменту скасування постанови слідчого, про закриття кримінального провадження, а саме з 21.09.2021, органом досудового слідства, жодної процесуальної дії у кримінальному провадженні не проводилося.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу N 1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п. п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrongand Lonnrothv Sweden" від 23.09.82, "новоселецький проти України" від 11.03.2003, "Федоренко проти України" від1.06.2006).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи, що з моменту скасування постанови слідчого, про закриття кримінального провадження, а саме з 21.09.2021, органом досудового слідства, жодної процесуальної дії у кримінальному провадженні не проводилося. А також, той факт, що власником кв. АДРЕСА_1 є ЗМР, що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність достатніх підстав для скасування арешту майна.

Керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27.04.2020 року на кв. АДРЕСА_1 власником якого є Запорізька міська рада.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1