Дата документу 02.04.2024 Справа № 314/2506/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/390/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/2506/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.369 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ново-Сергіївка Запорізького району Запорізької області, який зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

13 червня 2022 року приблизно о 13 годині ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно протиправно, бажаючи уникнути відповідальності та повернути транспортний засіб, діючи в особистих інтересах, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, прибув на прийом до начальника відділення поліції №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 . У вказаний день та час ОСОБА_8 , перебуваючи у службовому кабінеті №1 ОСОБА_9 , який розташований в адміністративній будівлі на другому поверсі відділення поліції №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на пропозицію надати службовій особі, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди, за вчинення службовою особою в його інтересах дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, висловив ОСОБА_9 пропозицію надати останньому неправомірної вигоди в сумі 40 000 грн. за вирішення питання щодо повернення йому раніше вилученого транспортного засобу «ЗАЗ1102» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та сприяти у вжитті заходів з метою закриття кримінального провадження №0000108 від 07.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК, дізнання по якому проводиться дізнавачем ввіреного ОСОБА_9 підрозділу. В свою чергу ОСОБА_9 , розуміючи протиправний характер дій ОСОБА_8 , проінформував останнього про настання кримінальної відповідальності за його дії, проте ОСОБА_8 , не звертаючи уваги на зауваження службової особи, яка займає відповідальне становище, повторно висловив пропозицію надати ОСОБА_9 неправомірну вигоду за вирішення вказаних питань та зауважив, що у кінці червня 2022 року він прибуде до службового кабінету ОСОБА_9 з метою передачі останньому частини неправомірної вигоди в сумі 20 000 грн., а іншу половину в сумі 20 000 грн. ОСОБА_8 надасть на початку липня 2022 року.

24 червня 2022 року приблизно о 12 годині 50 хвилин ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на надання службовій особі, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди, діючи у власних інтересах, перебуваючи у службовому кабінеті ОСОБА_9 за вказаною адресою, передав, поклавши на стілець на якому сам сидів, частину неправомірної вигоди в сумі 20 000 грн. за вчинення ним дій, з використанням наданого службового становища, в інтересах ОСОБА_8 , щодо повернення останньому раніше вилученого транспортного засобу «ЗАЗ1102» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та вжитті заходів з метою закриття кримінального провадження №0000108 від 07.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.309 КК. У вказаний день та час ОСОБА_8 почувши, що до вказаного службового кабінету хтось заходить, з метою приховання своїх протиправних дій, направлених на надання службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди, схопив грошові кошти в сумі 20 000 грн., які він надав ОСОБА_9 у якості неправомірної вигоди та поклав їх до власної сумки.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.369 КК, як пропозиція надання службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, дії з використанням службового становища, та надання такої неправомірної вигоди. Йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, скасування арешту майна та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок скасувати та ухвалити щодо ОСОБА_8 виправдувальний вирок на підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.284 КПК. Свої вимоги мотивував тим, що в журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до будь-кого із співробітників Вільнянського ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 13.06.2022 року, обвинувачений не значиться. Цю обставину не зміг пояснити ні начальник відділення ОСОБА_9 , ні його підлеглі. Перевірка службової недбалості співробітників поліції, які допустили таємне (несанкціоноване) проникнення обвинуваченого до кабінету начальника поліції в цей день, з невідомих підстав не проводилась. Проте суд зазначеним обставинам оцінки не надав, хоча ця обставина свідчить про правдивість показів обвинуваченого про його явку до відділку за ініціативою начальника поліції та пропонування саме ОСОБА_10 пропозиції надання неправомірної вигоди (провокація злочину) і підстав ставити під сумнів покази обвинуваченого у суду не було. Адже пересічний громадянин не може пройти до службового кабінету будь-кого з працівників поліції без реєстрації на КПП. Отже дії поліцейських і начальника ВП №2 ЗРУП ГУНП ОСОБА_9 є провокацією злочину, а саме дії службової особи пов`язані з підбуренням ОСОБА_8 на пропонування, обіцянку та надання неправомірної вигоди, щоб потім викрити його як особу, яка надала неправомірну вигоду. Тобто дії ОСОБА_9 мають самостійний склад злочину, передбачений ст.370 КК, та переслідували мету провокувати вчинення обвинуваченим злочину, який би обвинувачений ніколи не скоїв без підбурювання з боку правоохоронця. До показів свідка ОСОБА_9 необхідно віднестись критично, бо саме вони є сумнівними. При цьому клопотання сторони захисту про призначення та проведення комплексної судової лінгвістично-психологічної (семантико-текстуальної) експертизи комунікативної діяльності осіб, зафіксованої у відеозапису матеріалів НСРД, було відхилено. Отримані в результаті проведення НСРД докази є недопустимими, оскільки отримані за допомогою провокації. Покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не можуть бути враховані в якості доказів винуватості ОСОБА_8 , оскільки їм нічого не відомо з приводу пропозиції та надання ОСОБА_8 неправомірної вигоду ОСОБА_9 Письмові докази, отримані в рамках кримінального провадження №0000108 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК, недоцільно визнавати доказами у справі щодо ОСОБА_8 , адже їх ніхто не оспорює. Крім того, зазначені документи без будь-якого процесуального оформлення їх отримання з`явилися в матеріалах іншого кримінального провадження за ч.3 ст.369 КК щодо ОСОБА_8 , а тому є недопустимими доказами. Висновок суду щодо відеозапису контролю є помилковим, оскільки відеозапис, в якому чітко видно як обвинувачений виймає із своєї сумки огорнуті резинкою грошові цінності, лівою рукою взяв та тримає тією ж рукою, після чого кладе на стілець, на якому сидить зі сторони цієї ж руки - відсутній. Також за відсутності будь-яких доказів винуватості та при задокументованому факті відмови ОСОБА_8 від доведення злочину до кінця, дії ОСОБА_8 не могли бути кваліфіковані як надання службовій особі неправомірної вигоди, як закінчений склад злочину.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просив апеляційну скаргу залишити без задоволення через безпідставність наведених в ній доводів, а вирок суду залишити без змін як законний та обґрунтований.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти скарги та просила залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи винуватою у вироку, крім іншого, мають бути наведені докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч.3 ст.369 КК кримінального правопорушення, достатньо викладено у вироку.

Визнавши ОСОБА_8 винуватим в пропозиції надання службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, дії з використанням службового становища, та надання такої неправомірної вигоди, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону та належним чином проаналізував зібрані в провадженні докази:

- показання свідка ОСОБА_9 , який під час допиту в судовому засіданні пояснив, що перебуває на посаді начальника відділення поліції №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області. Сектором дізнання здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК. На підставі ухвали слідчого судді було накладено арешт на автомобіль та мобільний телефон. У червні 2022 року неодноразово йому повідомляв черговий, що до нього на особистий прийом приходив ОСОБА_8 , потім через мобільний додаток «вайбер» чи «телеграм» (точно не пам`ятає) йому написав обвинувачений, що хоче зустрітися. Перша зустріч відбулася біля райвідділку випадково, до нього підійшов обвинувачений та сказав, що хоче вирішити питання про повернення йому автомобіля та закриття кримінального провадження та 13.06.2022 року запропонував за це кошти у розмірі 40 000 грн., на що ОСОБА_9 йому відповів, що це незаконно та за це може бути кримінальна відповідальність. Потім доповів письмово рапортом про цей випадок керівництву. В подальшому 24.06.2022 року безпосередньо до службового кабінету прийшов обвинувачений з барсеткою, дістав обмотані резинкою купюри, суму не озвучував, в руки не передавав та поклав на стілець, на якому сидів, гроші і поглядом показав де вони лежать. Одразу після цього до службового кабінету зайшли працівники ДВБ, в цей час ОСОБА_8 швидко взяв гроші та поклав їх назад до барсетки;

- протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 25.06.2022 року в якому зафіксовано, що ОСОБА_8 24.06.2022 року в службовому кабінеті начальника відділення поліції поклав на стілець грошові кошти і жестом лівої руки показав ОСОБА_9 куди поклав гроші. Потім ОСОБА_8 встав зі стільця, а гроші були на стільці, потім знову присів і грошові кошти взяв в ліву руку. В цей час увійшли працівники СУ ГУНП та працівники ДВБ, а ОСОБА_8 поклав гроші до своєї барсетки;

- протокол аудіо-, відеоконтролю з відеозаписом від 27.06.2022 року, відповідно до якого зафіксовано діалог між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зміст якого детально наведено у вироку суду.

З огляду на вищенаведені та інші докази в цьому кримінальному провадженні, досліджені та оцінені судом з дотриманням вимог ст.94 КПК з точки зору належності, допустимості, достовірності, та сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку доказів для прийняття відповідного процесуального рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч.3 ст.369 КК кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про провокацію обвинуваченого ОСОБА_8 на вчинення злочину, то вони не знайшли свого підтвердження.

Так, підбурювання з боку правоохоронних органів має місце тоді, коли працівники цих органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений.

Відповідно до усталеної судової практики для встановлення факту провокації злочину визначальним є з`ясування питання, чи було б вчинено злочин без втручання правоохоронних органів. Для цього слід оцінити, чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину (прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування тощо).

Слід врахувати, що жодна з обставин сама по собі не може бути визначальною для висновку про наявність або відсутність провокації. Лише оцінивши всі фактичні і юридичні аспекти події в сукупності суд може зробити висновок, чи була поведінка агентів такою, що спонукала особу до дій, які та не вчинила б без їх втручання.

У цьому кримінальному провадженні було встановлено, що ініціатором надання неправомірної вигоди був саме обвинувачений ОСОБА_8 , який першим запропонував свідку ОСОБА_9 зустрітися. Про це також об`єктивно свідчить зміст розмов між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , зафіксованих під час здійснення аудіо-, відео контролю. Зокрема під час діалогу з ОСОБА_9 . ОСОБА_8 з метою конспірації та уникнення відповідальності говорить: «давайте зробимо так, ви відкрийте машину, а я покладу вам в машину (грошові кошти)», «давайте відійдемо», на що ОСОБА_9 відхиляє «я на вулицю не піду». На що ОСОБА_8 наполягає «та відчиніть двері я закину і все», «як раз вийдемо я віддам», «давайте будете десь відпочивати там підійдете і все, щоб менше хто бачив», «скажіть куди я підскочу».

Зміст цих розмов безумовно свідчить про те, що ОСОБА_8 мав добровільний намір на передачу грошових коштів, адже саме він проявляв неодноразову активну ініціативу в передачі неправомірної вигоди, ініціативно пропонуючи ОСОБА_9 можливі місця передачі грошових коштів та самостійно визначаючи умови такої передачі, наполягаючи при цьому на передачі грошових коштів поза межами кабінету ОСОБА_9 .

Отже характер висловлювань ОСОБА_8 під час діалогу з ОСОБА_9 , а також можливого залучення ОСОБА_8 посередника для передачі неправомірної вигоди, вжиття ним заходів конспірації беззаперечно свідчить про відсутність стороннього впливу на ОСОБА_8 .

Крім того, за фактичними обставинами даного кримінального провадження обвинувачений од початку з`явився до відділу поліції без грошових коштів. Після погодження способу і місця передачі неправомірної вигоди ОСОБА_8 пішов за грошовими коштами і без будь-якого примусу добровільно повернувся до кабінету свідка ОСОБА_9 , що додатково свідчить про добровільний намір ОСОБА_8 передачі неправомірної вигоди.

Обвинувачений ОСОБА_8 стверджував про те, що під час першої зустрічі з ОСОБА_9 , останній провокував його на вчинення злочину та надання неправомірної вигоди. Між тим, колегія суддів вважає такі твердження обвинуваченого непереконливими. Адже ОСОБА_8 не звертався до компетентних правоохоронних органів з метою викриття нібито-то протиправної діяльності ОСОБА_9 , пов`язаної з незаконним вимаганням у обвинуваченого неправомірної вигоди. При цьому ОСОБА_8 мав більш ніж достатній час для вчинення таких дій, але їх не вчинив. Причиною такої бездіяльності на переконання апеляційного суду є сама відсутність вимагання у обвинуваченого надання неправомірної вигоди.

Більш того, сам обвинувачений зазначав про те, що про можливість повернення належного йому арештованого автомобіля і закриття кримінального провадження щодо нього, він дізнався не від ОСОБА_9 чи іншого правоохоронця, а від невстановленої третьої особи, дані про яку він відмовився називати. Відтак твердження сторони захисту про провокацію обвинуваченого на вчинення злочину з боку правоохоронних органів є безпідставними, необґрунтованими і недоведеними. Будь-яких даних про схиляння або переконання ОСОБА_8 на надання неправомірної вигоди, а так само впливу в інший спосіб з боку свідка ОСОБА_9 у даній справі не встановлено. При цьому працівники правоохоронних органів у даному випадку здійснювали лише пасивне спостереження за перебігом подій та здійснювали процесуальне документування злочинної діяльності обвинуваченого.

У цьому аспекті колегія суддів дійшла висновку, що сукупність досліджених доказів, попередня поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 , характер розвитку подій, активність під час їх перебігу ОСОБА_8 , спростовують твердження захисту про те, що працівники правоохоронних органів підбурювали ОСОБА_8 вчинити злочин. Сукупність зібраних у кримінальному провадженні доказів беззаперечно доводить ту обставину, що намір на вчинення кримінального правопорушення у обвинуваченого сформувався без стороннього впливу.

Крім того, як установив суд і це підтверджується матеріалами провадження, під час зустрічі 13.06.2022 року обвинувачений запропонував ОСОБА_9 надати неправомірну вигоду в сумі 40 000 грн. за повернення йому вилученого автомобіля та непритягнення його до відповідальності у кримінальному провадженні за ч.1 ст.309 КК.

Начальник ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , діючи у відповідності до вимог закону, одразу сповістив про такі обставини начальника Запорізького управління ДВБ НП України. Зокрема у своїй заяві від 13.06.2022 року ОСОБА_9 просив притягнути ОСОБА_8 до відповідальності за пропозицію 40 000 грн. неправомірної вигоди за повернення раніше вилученого автомобіля та сприяння у закритті кримінального провадження щодо нього.

Вищевказані фактичні дані вказують на те, що органи влади лише «приєдналися» до злочинної діяльності після озвучення 13.06.2022 року обвинуваченим ОСОБА_8 пропозиції надати неправомірну вимогу, отже правоохоронні органи мали вагомі підстави для початку таємної операції щодо ОСОБА_8 . Будь-яких даних про те, що зазначені події були ініційовані правоохоронцями, матеріали кримінального провадження не містять і стороною захисту не надано.

З цих підстав колегія суддів визнає неприйнятними доводи апеляційної скарги захисника про наявність в діях свідка ОСОБА_9 складу передбаченого ст.370 КК кримінального правопорушення. Крім того, з огляду на не підтвердження доводів захисту про провокацію злочину, колегія суддів не вбачає підстав вважати недопустимими докази, отримані в результаті проведення НСРД у цій справі.

Відсутність в журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до будь-кого із співробітників Вільнянського ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 13.06.2022 року реєстрації обвинуваченого, не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із заявою обвинуваченого про нібито провокацію його на вчинення злочину. Будь-яких даних про те, що ОСОБА_8 проти його волі було приведено до кабінету, в якому висловили вимогу надати неправомірну вигоду, у справі отримано не було. На відеозаписові чітко зафіксовано закадрове звернення-повідомлення жіночим голосом співробітниці Вільнянського ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області до ОСОБА_9 про те, що до нього на прийом з`явився ОСОБА_8 . Спосіб, у який ОСОБА_8 потрапив до кабінету свідка ОСОБА_9 , а так само непроведення службової перевірки з цього питання на правильність висновків суду не впливає і з огляду на зміст розмов ОСОБА_8 з ОСОБА_9 та інших встановлених у справі обставин не дає жодних підстав дійти висновку про явне безумовне свідчення провокації обвинуваченого на вчинення злочину.

Колегія суддів, як і суд першої інстанції, не вбачає підстав ставити під сумнів покази свідка ОСОБА_9 . Адже дослідивши і перевіривши показання цього свідка суд першої інстанції вмотивовано визнав, що вони отримані в порядку, визначеному законом, згідно зі ст.84 КПК ці покази є процесуальними джерелами доказів, а тому правомірно поклав їх в основу вироку. Свідок ОСОБА_9 , на відміну від обвинуваченого, попереджався судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів. Покази цього свідка повністю узгоджуються з іншими зібраними у провадженні письмовими доказами і у сукупності з ними підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відмову суду в призначенні комплексної судової лінгвістично-психологічної (семантико-текстуальної) експертизи комунікативної діяльності осіб, зафіксованої у відеозапису матеріалів НСРД, то колегія суддів зазначає, що вказане клопотання захисту було належним чином розглянуто судом першої інстанції, і за результатами розгляду було постановлено ухвалу, в якій наведено достатні мотиви, з яких суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Виходячи з ч.2 ст.101 КПК кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях.

Відповідно до ст.243 КПК сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової.

Відтак сторона захисту, реалізуючи надані їй процесуальні права, не була позбавлена можливості самостійно залучити експерта для проведення відповідної експертизи та надати суду її висновок.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі захисник також посилався на те, що суд не міг враховувати в якості доказів винуватості ОСОБА_8 покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також копії документів, що перебувають в матеріалах кримінального провадження №0000108 за ч.1 ст.309 КК.

Перевіряючи такі доводи захисника колегія суддів виходить з того, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були допитані, а зазначені копії документів були досліджені судом лише на підтвердження факту існування кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за його обвинуваченням у вчиненні передбаченого ч.1 ст.309 КК кримінального правопорушення та накладення арешту на належний йому автомобіль, а відтак і на обґрунтування мотивів і мети пропозиції надання та надання ОСОБА_8 неправомірної вигоди. При цьому копії документів, що перебувають в матеріалах кримінального провадження №0000108 за ч.1 ст.309 КК, були отримані на запит слідчого в порядку ст.93 КПК, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону. А тому підстав вважати ці відомості недопустимими доказами, як на тому наполягає захисник у скарзі, колегія суддів не вбачає.

Що стосується аргументів апелянта про неправильну оцінку судом першої інстанції відеозапису такої слідчої дії як контроль за вчиненням злочину, то вони не можуть вважатися обґрунтованими. Адже на відеозапису цієї слідчої розшукової дії чітко зафіксовано як ОСОБА_8 лівою рукою кладе грошові кошти на стілець, а саме у щілину між сидінням та бильцем цього стільця, після чого правою рукою показує ОСОБА_9 на це місце, потім ще раз вказівним пальцем лівої руки вказує ОСОБА_9 на місце, де він поклав гроші. ОСОБА_9 привстає зі свого стільця і пересвідчується в тому, що гроші покладено ОСОБА_8 в те місце, де той вказує жестами своєї руки. Отже відображений судом у вироку зміст відеозапису повністю відповідає обставинам, які зафіксовані на долученому до протоколу контролю за вчиненням злочину відеозапису.

При цьому колегія суддів зазначає, що за приписами статей 404, 405 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, у тому числі за необхідності - і шляхом дослідження доказів. Таке дослідження доказів здійснюється лише за клопотанням учасників судового провадження.

Проте ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань про дослідження апеляційним судом доказів.

Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п.16 ч.1 ст.7, ст.23 КПК), апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих стороною обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Відтак, в контексті ст.404 КПК судова колегія не вправі дати іншу оцінку доказам, ніж ту, що дав суд першої інстанції.

В своїй апеляційній скарзі захисник також виходив з того, що при задокументованому факті відмови ОСОБА_8 від доведення злочину до кінця, його дії не могли бути кваліфіковані як надання службовій особі неправомірної вигоди як закінчений склад злочину.

Перевіряючи такі аргументи захисника, колегія суддів виходить з того, що злочин, передбачений ч.1 ст.369 КК, є закінченим з моменту висловлення пропозиції чи обіцянки неправомірної вигоди. Надання неправомірної вигоди це її передавання службовій особі. Способи можуть бути різними і на кваліфікацію не впливають.

У даній справі встановлено, що ОСОБА_8 , перебуваючи в кабінеті свідка ОСОБА_9 , поклав грошові кошти у щілину між сидінням та бильцем стільця. Після того, як ОСОБА_8 декілька разів жестами вказав ОСОБА_9 місце, куди він поклав грошові кошти, ОСОБА_9 встав із-за свого робочого стола і пересвідчився в наявності грошових коштів. Та обставина, що ОСОБА_8 після цього забрав грошові кошти зі стільця та поклав їх назад в сумку-барсетку, не свідчить про добровільну відмову обвинуваченого від надання неправомірної вигоди. Адже такі дії ОСОБА_8 були зумовлені виключно появою оперативних співробітників, а не його добровільною відмовою від вчинення злочину. Відтак факт надання ОСОБА_8 неправомірної вигоди свідку ОСОБА_9 відбувся, а тому вчинений обвинуваченим злочин обґрунтовано отримав юридично-правову кваліфікацію саме за ч.3 ст.369 КК. Отже доводи апеляційної скарги захисника про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого не ґрунтуються на досліджених судом доказах, а тому визнаються колегією суддів необґрунтованими.

Відтак під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено обставин, які б були підставами для сумніву в законності й обґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо винуватості обвинуваченого і кваліфікації його дій.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК та є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Даних, які би свідчили, що під час досудового розслідування та судового розгляду цього провадження допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке було б безумовною підставою для скасування оскаржуваного вироку, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2023 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4