Справа №591/3687/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/62/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

Іменем України

16 лютого 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/3687/18 за апеляційними скаргами ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27.01.2021, якою до

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1

застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

особи, стосовно якої передбачається застосування

примусових заходів медичного характеру ОСОБА_11 ,

захисника адвоката ОСОБА_12 ,

установила:

У поданих апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки висновки експертиз про те, що ОСОБА_13 страждає на психічне захворювання, не відповідають дійсності, у зв`язку з чим суд повинен був відмовити прокурору в задоволенні клопотання про зміну порядку судового розгляду. Крім того, відсутні належні та достовірні докази того, що ОСОБА_11 вчинив суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 153 КК. Також дії ОСОБА_11 щодо викрадення майна не можуть бути кваліфіковані за ознакою повторності;

- прокурор ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_11 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, так як застосовуючи до ОСОБА_11 примусові заходи медичного характеру судом не вказаний вид таких заходів;

- особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_14 просить скасувати ухвалу суду та розглянути кримінальне провадження згідно чинного законодавства України.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27.01.2021 до ОСОБА_11 застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу.

Згідно ухвали, 29.08.2018 близько 22 год. ОСОБА_11 , рухаючись з вул. Прокоф`єва в м. Суми пішохідним мостом через р. Псел, який веде до парку ім. І. М. Кожедуба, побачив ОСОБА_15 , за якою прослідував. Пройшовши близько 50 м від в напрямку центрального входу до парку, ОСОБА_11 , з метою задоволення статевої пристрасті неприродним способом, тримаючи в правій руці гострий металевий предмет біля шиї потерпілої, різко потягнув її рукою за волосся до низу, тим самим застосував фізичне насильство, від чого остання впала на коліна. Після чого ОСОБА_11 намагався задовольнити свою статеву пристрасть неприродним способом, але свої дії не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_15 з метою припинення його дій схопила гострий металевий предмет та намагалась вихопити його, а ОСОБА_11 почав тягнути на себе вказаний предмет і прокручувати його, спричинивши тим самим ОСОБА_15 тілесні ушкодження середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження. В момент коли ОСОБА_15 почала втікати, у неї з плеча спав рюкзак із грошовими коштами 160 грн та іншим майном, яке ОСОБА_11 , повторно, таємно викрав.

30.05.2018 близько 17:00 год. ОСОБА_11 , перебуваючи в одній із кімнат офісного приміщення у кв. АДРЕСА_2 , викрав калькулятор та флеш накопичувач. О 17:11 ОСОБА_11 зайшов до іншого кабінету та викрав жіночу сумку із гаманцем, чим завдав ОСОБА_16 матеріального збитку на загальну суму 2994,10 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_12 , які підтримали свої апеляційні скарги та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора ОСОБА_10 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила частково задовольнити інші апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_11 та його захисника підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Розглянувши клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_11 , суд першої інстанції визнав доведеним, що останній у стані неосудності вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 185 КК, відносно потерпілої ОСОБА_17 , що ОСОБА_11 не заперечував і в апеляційних не оскаржується.

Також судом першої інстанції визнано доведеним, що ОСОБА_11 вчинив суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 153 КК, у стані неосудності відносно потерпілої ОСОБА_15 .

Такого висновку місцевий суд дійшов на підставі досліджених у суді першої інстанції доказів, а саме:

- показань потерпілої ОСОБА_15 , яка пояснила, що 29.08.2018 вона йшла набережною парку вздовж р. Псел у м. Суми. В цей час ОСОБА_11 потягнув її за волосся до низу та, застосовуючи до фізичне насильство, тримаючи біля її шиї гострий предмет, намагався задовольнити статеву пристрасть неприродним способом, але вона схопила вказаний предмет та намагалася його забрати, а ОСОБА_11 почав умисно тягнути його та прокручувати, чим спричинив їй тілесні ушкодження. Коли вона почала тікати, у неї з плеча впав рюкзак з грошовими коштами та речами, який ОСОБА_11 викрав;

- протоколу слідчого експерименту від 13.10.2018 за участю потерпілої ОСОБА_15 , яка продемонструвала обставини вчинення відносно неї протиправних дій ОСОБА_11 ;

- протоколу пред`явлення особи для впізнання від 14.10.2018, згідно якого ОСОБА_15 впізнала ОСОБА_11 як особу, що вчинила відносно неї протиправні дії;

- протоколу огляду місця події від 30.08.2018;

- заяви ОСОБА_11 про добровільну видачу працівникам поліції майна та протоколу огляду предметів від 13.10.2018;

- висновку експерта № 19/119/11-13448е від 22.11.2018, згідно якого вартість викраденого майна становить 583 грн;

- протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 07.11.2018 та 06.12.2018 щодо отримання відомостей, які знаходяться у медичній картці стаціонарного хворого № 6903 та № 857 на ОСОБА_15 ;

- висновку експертизи № 813 від 07.12.2018, згідно якого ОСОБА_15 з 29.08.2018 до 07.09.2018 знаходилася на стаціонарному лікуванні із тілесними ушкодженнями: різані рани долонної поверхні лівої кисті та 5-го пальця лівої кисті з пошкодженням сухожилків згиначів. З 18.09.20218 до 28.09.2018 ОСОБА_15 знаходилася на лікуванні із діагнозом: різана рана 5-го пальця лівої кисті з пошкодженням сухожилків згиначів. Дані тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії гострого предмету з ріжучими властивостями, могли утворитися від дії ножа та подібних предметів, кількість травматичних впливів не менше двох. Характер тілесних ушкоджень виключає можливість їх утворення при падінні з вертикального положення на площину, а також від стискання рукою. Рана 5-го пальця лівої кисті з пошкодженням сухожилків згиначів кваліфікується як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Рана долонної поверхні лівої кисті кваліфікується як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Зазначені тілесні ушкодження могли утворитися в термін, вказаний в ухвалі про призначення експертизи (29.08.2018);

- висновку експерта № 814 від 07.12.2018, згідно якого виявлені у ОСОБА_15 тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії гострого предмету із ріжучими властивостями, та могли утворитися від дії ножа, як було продемонстровано нею під час проведення слідчого експерименту;

- висновків судово-психіатричних експертиз № 237, 238 від 19.12.2019, згідно яких ОСОБА_11 у період часу вчинення діянь, страждав і страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної, не міг та не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК). При цьому відповідно п. 1 ч. 1 ст. 93 КК, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, зокрема, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння, а згідно п. 3 ч. 1 ст. 94 цього Кодексу залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом.

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які (ч. 1 ст. 513 КПК).

Оцінивши всі зібрані докази відповідно ст. 94 КПК з точки зору їх належності, достовірності й допустимості, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції, здійснивши судовий розгляд у межах клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, дійшов обґрунтованого висновку, що вказані вище суспільно небезпечні діяння мали місце та були вчинені ОСОБА_11 .

Є необгрунтованими доводи апеляційної скарги захисника в частині, що стосується відсутності підстав для застосування до ОСОБА_11 примусових заходів медичного характеру, оскільки згідно висновків судово-психіатричних експертиз № 237, 238 від 19.12.2019 ОСОБА_11 у період часу вчинення діянь, страждав і страждає на хронічне психічне захворювання, не міг та не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Такі висновки зроблені експертом на підставі анамнестичних відомостей, даних матеріалів кримінального провадження про притаманні іспитованому ( ОСОБА_11 ) такі дисгармонійні особливості особистості як емоційна лабільність, нестриманість, роздратованість, схильність до асоціальних форм поведінки з розвитком на цьому тлі афективно забарвлених маячний ідей парафренної структури; даних про поступове наростання негативних змін психіки, спонтанних коливань настрою, нетерпимості до будь-якої зовнішньої регламентації, нездатності до цілеспрямованої діяльності, труднощів у спілкуванні, припинення розвитку особистості із втратою колишніх інтересів, жвавості, допитливості, падіння психічної продуктивності, значної втрати вольової активності та можливості контролювати свої дії тощо.

Після встановлення підстав для здійснення відносно ОСОБА_11 кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, суд постановив ухвалу про зміну порядку розгляду та продовжив судовий розгляд згідно з правилами, передбаченими гл. 39 цього Кодексу, що повністю відповідає положенням ст. 362 КПК.

Не визнання ОСОБА_11 того, що він страждав і страждає на психічне захворювання, а також, що він надавав показання та приймав участь у дослідженні доказів вказаних висновків не спростовують, оскільки підставою для застосування примусового лікування, передбаченого ст. 96 КК, є сукупність юридичного і медичного критеріїв, тобто встановлення факту вчинення суспільно небезпечного діяння та наявність хвороби, при цьому визнання особи неосудною належить виключно до компетенції суду, що дотримано судом першої інстанції.

Врахувавши наведене, суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_11 , який вчинив суспільно небезпечні діяння у стані неосудності, з огляду на характеристику його захворювання, тяжкість і характер вчинених ним діянь, ступінь його небезпечності для себе або інших осіб, з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу.

У той же час, застосовуючи до ОСОБА_11 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги, суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не вказав до закладу з яким саме наглядом ОСОБА_11 підлягає госпіталізації. При цьому ОСОБА_11 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Дійшовши висновку про вчинення ОСОБА_11 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, кваліфікуючою ознакою якого є повторність, судом залишено поза увагою, що повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу (ч. 1 ст. 32 КК).

Відповідно ч. 1 ст. 11 КК, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення, а згідно ч. 1 ст. 18 цього Кодексу суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила у віці, з якого відповідно може наставати кримінальна відповідальність, кримінальне правопорушення, суб`єктом якого може бути лише певна особа. Тобто осудність є однією з загальних ознак суб`єкта кримінального правопорушення, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності, тому виходячи з передбачених ст. 19 КК критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна ж особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства, іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Згідно ч. 3 ст. 503 КПК кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

З наведеного слідує, що у разі вчинення суспільно небезпечного діяння особою у стані неосудності відповідне діяння не може бути кваліфіковане за ознакою повторності.

Таким чином, виходячи із відомостей, які характеризують суспільну небезпеку вчиненого, дії ОСОБА_11 підлягають кримінально-правовій кваліфікації за ч. 1 ст. 185 КК, як таємне викрадення чужого майна, тобто без ознак повторності, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є слушними і підлягають задоволенню.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни судового рішення в апеляційній інстанції (п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК). Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є незастосування судом закону, який підлягав застосуванню та застосування закону, який не підлягав застосуванню (п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК).

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру і постановляє свою ухвалу у разі застосування більш суворого виду примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою перекваліфікувати дії ОСОБА_11 з ч. 2 ст. 185 на ч. 1 ст. 185 КК та застосувати до нього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, а в іншій частині рішення залишити без змін, задовольнивши у такий спосіб апеляційну скаргу прокурора та частково апеляційні скарги ОСОБА_11 і його захисника.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 420 КПК України,

постановила:

Апеляційні скарги ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_7 задовольнити частково, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27.01.2021 відносно ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановити нову ухвалу.

Застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_11 в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4