КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

05 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000126 за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року, ухвалений щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бурине Чернігівської області, громадянина України, раніше судимого: 20.03.2019 вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; 11.02.2021 вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 цього Кодексу, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6

та його захисника - ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Святошинського районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року,ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені законом.

Цим же вироком судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_6 14.01.2022 року, о 17 год. 22 хв., за адресою: АДРЕСА_2 , було затримано в порядку ст. 208 КПК України, у якого під час особистого обшуку було вилучено предмет ззовні схожий на запал УЗРГМ та 18 предметів ззовні схожі на набої.

Тоді ж, ОСОБА_6 , не маючи передбаченого законом дозволу на носіння та зберігання бойових припасів, порушив Положення про дозвільну систему затвердженого, Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року, Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року.

Вилучені у ОСОБА_6 патрони належать до боєприпасів нарiзноi вогнепальної зброї, сім з яких є пістолетними патронами калібру 9х18 мм, що споряджені оболонковими кулями «FMJ» зі свинцевим осердям. Дані патрони призначені для зброi вiдповiдного типу, виду та калібру, а саме -пістолетів калібру 9х18 мм: «ПМ», «АПС», «ФОРТ-12», «Форт-17», «ФОРТ 14ТП», «Форт-14», пістолету-кулемету «ПМ-63», даний перелік не є вичерпним, а одинадцять - бойовими проміжними патронами калібру 7,62х39 мм, що споряджені оболонковими кулями «ПС» зі сталевим осердям. Дані патрони та призначені для зброї відповідного типу, виду та калібру 7,62х39 мм, а саме автоматів «ТИП-56», «АК-12», «АК-10», «АК-47», кулемету «РПК», даний перелік не є вичерпним.Патрони придатні до стрільби. Запал дистанційної дії УЗРГМ придатний до вибуху і створення вибухового імпульсу для ініціювання вибуху заряду вибухової речовини.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року стосовно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, апелянт вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, і як наслідок невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Зокрема, як зазначає у своїй апеляційній скарзі Перший заступник керівника Київської міської прокуратури, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування судом закону, який не підлягав застосуванню.

У даному випадку, як вважає апелянт, районний суд неправильно застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню.

Як зазначає апелянт, призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд фактично жодним чином не обґрунтував мотивів такого рішення, оскільки послався у вироку лише на наявність пом`якшуючої покарання обставини - щире каяття.

Крім того, як зазначається у скарзі, за межами уваги суду, без необхідної оцінки залишилися дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який неодноразово засуджувався за вчинення злочинів проти власності, маючи непогашену судимість, вчинив новий тяжкий злочин, тобто на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив.

Також, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, оскільки, в даному випадку, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, як щире каяття, а визнання вини обвинуваченим, свідчить про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинений злочин.

Внаслідок вищенаведеного, обвинуваченому призначено явно несправедливе, невиправдано м`яке покарання із застосуванням ст. 75 КК України, оскільки покарання, призначене із застосуванням ст. 75 цього Кодексу, є м`якшим за покарання такого самого виду та розміру, яке належить відбувати реально.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 та просила її задовольнити; пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження; проаналізувавши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Першого заступника керівника Київської міської прокуратурине підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і правова кваліфікація дій ОСОБА_6 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої прокурором апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який віднесено до категорії тяжких злочинів, відношення до скоєного, особу обвинуваченого, який раніше судимий, призначене покарання відбув, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, не має на утриманні неповнолітніх дітей.

Обставиною, яка, згідно ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд визнав щире каяття.

Обставин, що, згідно ст. 67 цього Кодексу, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України, що, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 цього Кодексу, на думку суду, буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім цього, враховуючи обставини справи, а саме відсутність негативних наслідків діяння, особу обвинуваченого, який протягом тривалого часу до кримінальної відповідальності не притягувався, неофіційно працює на будівництві, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, у зв`язку з чим прийняв рішення про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Приймаючи до уваги мотиви призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, які наведені в оскаржуваному вироку, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, як щодо виду та розміру покарання, призначеного ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України, так і щодо рішення суду про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 цього Кодексу, оскільки таке покарання, всупереч доводам апеляційної скарги, не суперечить меті та загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.ст. 50, 65 КК України, а тому не вбачає достатніх підстав для висновку щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, та, як наслідок, щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги Першого заступника керівника Київської міської прокуратури про це,не можуть бути визнані обґрунтованими, з огляду на таке.

Дійсно, відповідно до вимог, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є однією з підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, як це передбачено п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, може бути зокрема застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Разом з тим, незважаючи на вимоги вказаної норми кримінального процесуального закону, в апеляційній скарзі Першого заступника керівника Київської міської прокуратурине наведено будь-яких ґрунтовних даних, які б дозволили зробити висновок про те, що призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, суд першої інстанції застосував до нього закон, а саме ст. 75 цього Кодексу, який не підлягав застосуванню.

Зокрема, приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 75 КК України, а також вид та розмір покарання, призначеного ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, колегією суддів не встановлено будь-яких даних, які б свідчили про неможливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки в матеріалах кримінального провадження такі дані відсутні, а в апеляційній скарзі прокурора вони не наведені.

Що ж стосується даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , на які прокурор посилається в апеляційній скарзі, а саме на те, що без необхідної оцінки з боку суду залишилися дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який неодноразово засуджувався за вчинення злочинів проти власності та, маючи непогашену судимість, вчинив новий тяжкий злочин, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став і належних висновків для себе не зробив, то вони, самі по собі, не можуть служити підтвердженням застосування закону, який не підлягав застосуванню.

Посилання в апеляційній скарзі Першого заступника керівника Київської міської прокуратури на те, що суд першої інстанціїбезпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, також не може служити підставою для висновку про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки воно є надуманим та не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , з яких вбачається, що наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, була встановлена ще на стадії досудового розслідування, про що прямо зазначено в обвинувальному акті, який було направлено до суду.

Більш того, в даному конкретному випадку, суд апеляційної інстанції взагалі позбавлений можливості ухвалити щодо ОСОБА_6 новий вирок, з огляду на те, що 02 липня 2024 року Святошинський районний суд м. Києва ухвалив щодо останнього вирок в іншій справі № 759/18881/23, відповідно до якого ОСОБА_6 було засуджено за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357 та ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 (п'ять) років.

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання призначеного за цим вироком, суд першої інстанції частково приєднав невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року, тобто за вироком, який переглядається судом апеляційної інстанції, та визначив ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 5 (п'ять) років і 1 (один) місяць.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає законних підстав для скасування вирокуСвятошинського районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року, ухваленого щодо ОСОБА_6 та ухвалення нового вироку у зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання, а тому вважає необхідним, за наслідками розгляду апеляційної скарги Першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 постановити рішення, яким вказану скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 ,- без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 ,- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 759/1905/22

Номер провадження : 11-кп/824/567/2024

Категорія: ч. 1 ст. 263КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1