Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/92/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2024 року. колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м.Кіровограда від 30 січня 2024 року, якою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровограда, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не маючого утриманців, лікувався у КОПЛ, хворіє на шизофренію, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.11.2023 за ч.4 ст. 185 КК України, до 5 років позбавлення волі з випробуванням на 3 роки, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 57 днів тобто, з 15 год. 30 хв. 30 січня 2024 року до 15 год. 30 хв. 26 березня 2024, із визначенням розміру застави в сумі 60 560 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Кіровограда від 30 січня 2024 року, частково задоволено клопотання слідчого та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 57 днів тобто, з 15 год. 30 хв. 30 січня 2024 року до 15 год. 30 хв. 26 березня 2024, із визначенням розміру застави в сумі 60 560 грн.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 повідомлено про підозру у тому, що він 06.01.2024 року, о 11 годин 26 хвилин, з подвір`я будинку АДРЕСА_2 , умисно, повторно, відкрито викрав велосипед «Україна» потерпілого ОСОБА_9 .

Рішення слідчого судді мотивовано тим, що у разі застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, вказане не зможе забезпечити на початковому етапі проведення досудового розслідування та у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 просила скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не було взято до уваги особу підозрюваного, а саме те що він має постійне місце проживання, а також має проблеми зі здоров`ям. Так, підозрюваний має важке психічному захворюванню, хворіє на шизофренію, про що вказаною в ухвалі суду. Підозрюваний потребує постійного медичного догляду та медикаментозного лікування, він переконаний, що перебуваючи у слідчому ізолятори не зможе отримувати належного медичного лікування що призведе до погіршення стану здоров`я. Крім того, жодний ризик передбачений статтею 177 КПК України слідчим та прокурором не доведений.

Заслухавши доповідача, захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , яка просила задовольнити подану апеляційну скаргу, прокурора, який просив відмовити в апеляційній скарзі захисника, зваживши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до п.5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерела права.

Відповідно ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно правової позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року по справі «Харченко проти України» (п. 80), при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Також, відповідно правової позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 01.06.2006 року по справі «Мамедов проти Росії», суд при перевірці законності та обґрунтованості запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має враховувати не тільки тяжкість обвинувачення, як на визначальний чинник при оцінці ймовірності ризиків, і хоча суворість покарання є визначальним, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Попков проти Росії» від 06.12.2007 року визначено, що підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою.

У справі "Нечипорук та Йонкало проти України" ЄСПЛ відзначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що у провадженні СВ Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000193 від 24.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 26.01.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, колегія суддів доходить висновку, що при обранні запобіжного заходу слідчий суддя обґрунтовано врахував наявність обґрунтованої підозри, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що злочин по якому ОСОБА_8 пред`явлено повідомлення про підозру є: зухвалим, тяжким, повторним, умисним, корисливим. Посягає на суспільні інтереси - проти власності, стосовно особи похилого віку. ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення під час строку на випробування. Шкоду не відшкодував, майно приховав. Не працює, не навчається. Без законного джерела доходу. Зловживає алкогольними напоями, у зв`язку з цим неодноразово лікувався в КОПЛ.

Крім того, слід зазначити, що обґрунтованість підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме протоколами: допиту свідків та потерпілого, проведення огляду місця події, протоколами впізнання та іншими матеріалами.

Також слідчим суддею правильно враховано ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним - до десяти років позбавлення волі, є підставою для початку/продовження можливого переховування від слідства та суду. ОСОБА_8 після обставин, в яких він підозрюється, залишив місце події, розпорядився викраденим майном. Підозрюваний змінює тимчасові місця проживання, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, тому може допустити неявки. Місце мешкання та місце проведення досудового розслідування не співпадає, що затягне розслідування і судових розгляд, а відтак є ризик оголошення в розшук і порушення розумних строків. Так, відстоювання власної правової позиції є передумовою для незаконного впливу на свідків, потерпілого чи знищенню та перетворенню доказів, що ускладнить і затягне досудове розслідування. Попередні судимості, повторність викрадення є ознакою свідомого ігнорування принципу мирного володіння майном. Обізнаність про місце роботи потерпілої є ризиком незаконного впливу на неї. Перебуваючи на волі без законного джерела доходу, підозрюваний схильний до вчинення нових корисливих кримінальних правопорушень.

Також слідчий суддя дійшов до правильного висновку з яким погоджується колегія суддів, що у разі застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, вказане не зможе забезпечити на початковому етапі проведення досудового розслідування та у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків.

Крім того, колегія суддів доходить висновку, що слідчий суддя правильно врахував дані про особу підозрюваного, обставини кримінального правопорушення, тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 та положень ч.5 ст.182 КПК України та визначив розмір застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 60 560 грн.

Доводи захисника викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що ризики зазначені в клопотанні, передбачені ст.177 КПК України не доведені, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки ризики у даному кримінальному провадженні встановлені судом першої інстанції знайшли своє об`єктивне підтвердження в суді апеляційної інстанції та в повній мірі підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні доказами доданими до клопотання.

Крім того, доводи апеляційної скарги захисника стосовно того, що судом не враховано, що особу підозрюваного, що він має постійне місце проживання, а також має проблеми зі здоров`ям та те, що підозрюваний потребує постійного медичного догляду та медикаментозного лікування, не заслуговують на увагу, оскільки не є такими обставинами, які значною мірою знижують рівень існування обґрунтованих ризиків, які встановлені слідчим суддею та знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції. При цьому до суду апеляційної інстанції даних стосовно неможливості в умовах СІЗО отримання медичного догляду та медикаментозного лікування не надано.

Враховуючи вищевикладене, наявність обґрунтованих ризиків, враховуючи особу підозрюваного, та вищевикладені обставини, колегія суддів доходить висновку, що належна поведінка останнього на досудовому слідстві, може бути забезпечена лише шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначеним розміром застави.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів, також із урахуванням наявності вищевказаних ризиків, не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування по суті правильного прийнятого слідчим суддею рішення не встановлено.

За таких підстав, апеляційна скарга захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 183, 376, 407,422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційна скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м.Кіровограда від 30 січня 2024 року, якою частково задоволено клопотання слідчого та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 57 днів тобто, з 15 год. 30 хв. 30 січня 2024 року до 15 год. 30 хв. 26 березня 2024, із визначенням розміру застави в сумі 60 560 грн. - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)