Справа № 478/418/23 Провадження № 1-кп/478/57/2023
В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
13 грудня 2023 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі головуючої судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
обвинуваченого ОСОБА_3
( в режимі відеоконференції)
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Судом встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_3 , відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) від 04.06.2022 року №161 призвано на військову службу за мобілізацією та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 05.06.2022 року №144 солдата ОСОБА_3 , який прибув для проходження навчальних зборів, зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роботи навчального батальйону.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.07.2022 року №174 солдата ОСОБА_3 виключено із списків особового складу військової частини, знято з усіх видів забезпечення та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.07.2022 року №92 солдата ОСОБА_3 зараховано до сприсків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду головного сержанта-командира автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС-790975Д/182, визначено таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою шпк «старший сержант».
Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відтак, з 04.06.2022 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_3 у військову частину НОМЕР_2 із ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній набув статусу військовослужбовця-особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.
Військова частина НОМЕР_1 станом на вересень 2022 року на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 залучена до здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії і знаходиться у районі ведення бойових дій на території Миколаївської області у складі створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, а саме: угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », а особовий склад військової частини НОМЕР_1 , зокрема солдат ОСОБА_3 , виконував бойові завдання на лінії безпосереднього збройного зіткнення із супротивником у районі проведення бойових дій.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє по теперішній час.
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
Однак, 25.09.2022 року о 08 год. ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу на посаді головного сержанта-командира автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), діючи умисно, в порушення вимог ст.ст.9,11,16,49,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п.1,3 ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив місце несення військової служби у районі зосередження підрозділів військової частини НОМЕР_1 , який був визначений у АДРЕСА_3 , та незаконно перебував поза його межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення військової служби, до 11 год. 00 хв. 02 березня 2023 року.
Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 .
Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення, вказані в обвинувальному акті, зокрема, що дійсно 25.09.2022 року, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, в умовах введеного в Україні воєнного стану, повернувшись після бойового завдання був у незадовільному психологічному стані, тому самовільно залишив місце несення військової служби у районі зосередження підрозділів військової частини, який дислокувався АДРЕСА_3 , та перебував за місцем свого проживання до 02.03.2023, коли сам з`явився до слідчого ДБР, щиро кається у вчиненому.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Крім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 його винуватість підтверджується дослідженими, в ході судового розгляду доказами.
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №161 від 04.06.2022 року військовозобов`язаний запасу - рядовий ОСОБА_3 з 04.06.2022 року призваний до лав Збройних Сил України та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 (а.к.п.126).
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №144 від 05.06.2022 року солдата ОСОБА_3 призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_2 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, з 05 червня 2022 року зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення (а.к.п.124).
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 174 від 03.07.2022 року солдата ОСОБА_6 направлено для подальшого проходження військової служби в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що з 03.07.2022 року справи та посаду здав, і вибув до нового місця служби (а.к.п.123).
Згідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №92 від 04.07.2022 року солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду головного сержанта-командира автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС-790975 Д/182, визначено таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою шпк «старший сержант»(а.к.п.139).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №843 від 27.09.2022 року призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 головним сержантом-командиром автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_3 25.09.2022 року (а.к.п. 138).
Повідомленням про кримінальне правопорушення командира військової частини НОМЕР_1 від 05.10.2022 року про те, що 25.09.2022 року в районі зосередження 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 (поблизу населеного пункту АДРЕСА_3 ), під час перевірки особового складу близько 08 год. було виявлено відсутність головного сержанта-командира автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення 4 аеромобільного батальйону в/ч НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 . До військової частини НОМЕР_1 протягом десяти діб солдат ОСОБА_3 не прибув, на телефонні дзвінки не відповідає, місцезнаходження невідомо, штатна зброя знаходиться в районі зосередження 4 аеромобільного батальйону в/ч НОМЕР_1 (а.к.п.144).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №762 від 06.10.2022 року за порушення вимог статей 11,16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що полягає в грубому порушенні військової дисципліни, а саме - самовільне залишення військової частини з 25.09.2022 року по теперішній час та не виконання службових обов`язків, що могло призвести до підриву бойової готовності в умовах воєнного стану, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено сувору догану сержанту командиру автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_3 (а.к.п. 144-146).
Згідно повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №6698 від 04.07.2023 року військовозобовязаний ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не звертався (а.к.п.125).
Заявою ОСОБА_3 від 02.03.2023 року про те, що останній повідомив Територіальне управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві, про себе, як про військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який 25.09.2022 року самовільно залишив місце служби (а.к.п.150).
Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_3 .
Наведені вище докази у їх сукупності вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем, в період дії воєнного стану, самовільно залишив місце служби, чим вчинив злочин і підлягає відповідальності за ч.5 ст.407 КК України як самовільне залишення місця служби, вчиненому в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
Обставинами, які, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає з`явлення із зізнанням, шире каяття, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставини, які б, відповідно до ст.67 КК України, обтяжували покарання обвинуваченому, судом не встановлені.
Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує його щире каяття, з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину, при цьому не вбачає обставин, які б обтяжували покарання.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину - тяжкий злочин проти встановленого порядку несення військової служби, обставини його вчинення, зокрема те, що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, в умовах воєнного стану в країні з 25.09.2022 року не з`явився до розташування військової частини до 02.03.2023 року, тобто майже 5 місяців ухилявся від військової служби без поважних причин, а також особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який не вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується негативно, згідно із досудовою доповіддю органу пробації має середній ризик повторного вчинення кримінального правопорушення, а також враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, суд доходить висновку, що виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів можливе в умовах ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, однак з застосуванням положень ст. 69 КК України, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та не є надто суворим чи м`яким.
Водночас, як встановлено ч. 1 ст. 62 КК України, покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.
Відтак, враховуючи обставини цього кримінального провадження та особу обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає за можливе замінити призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.
Така міра покарання, на переконання суду, відповідатиме принципам призначення покарання, про які йшлося вище, справедливість як основна засада права, індивідуалізація покарання призначення покарання конкретній особі за конкретний злочин із урахуванням особливостей обставин справи та індивідуальних характеристик особи, її поведінки до, під час та після вчинення кримінального правопорушення, мети, намірів, мотивів, у конкретному випадку є достатньою та необхідною для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим так і іншими особами.
Судом не встановлено підстав для застосування положень ст.75 КК України при призначенні покарання, виходячи з наступного.
Так, відповідно до п. 246 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, військовослужбовці, яким за вироком суду призначено покарання, не пов`язане з позбавленням або обмеженням волі (крім військовослужбовців, притягнутих до кримінальної відповідальності за самовільне залишення військової частини або місця служби чи за дезертирство із Збройних Сил України), та ті, яких звільнено від відбування покарання з випробуванням, можуть бути залишені на військовій службі за рішенням командирів (начальників), яким надано право звільнення таких осіб з військової служби, на підставі клопотання командира (начальника) військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу, в порядку, визначеному цим Положенням.
Тобто, звільнення осіб від відбування покарання з випробуванням фактично призводить до досягнення мети вчинених кримінальних правопорушень вказаної категорії, а саме остаточне ухилення від несення обов`язків військової служби, та спонукає (сприяє) вчиненню аналогічних злочинів іншими особами, оскільки останні після набрання вироком законної сили, підлягають звільненню з військової служби.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Відсутність належного реагування держави, зокрема суду під час призначення покарання за вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби, під час дій військового стану (збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України) нівелює визначену статтями 50, 65 КК України мету призначення покарання та може призвести до збільшення рівня злочинності у військах, зниження рівня дисципліни та підриву боєготовності військових підрозділів, неспроможності забезпечення командуванням військових частин належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності та територіальної цілісності України, що призводить до порушення прав та інтересів суспільства в цілому та держави.
Суд переконаний в тому, що застосування до військовослужбовців інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з ухиленням від військової служби в умовах воєнного стану, не сприяє підтриманню належної боєздатності та рівня військової дисципліни Збройних сил України, попередженню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими військовослужбовцями.
Процесуальні витрати, речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення у кримінальному провадженні не застосовувались.
В кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено.
Керуючись ст.ст.369-371, ст.ст.373-376 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити йому покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 62 КК України, замінити призначене ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки триманням у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на той самий строк 2 (два) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до фактичного виконання.
Міра запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 не обиралася.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, а учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1