Дата документу 30.10.2023 Справа № 336/4509/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 336/4509/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1280/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 30 жовтня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нельгівка Приморського району Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого місця проживання не має, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

На досудовому розслідуванні до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 строком на 60 діб, тобто до 17 листопада 2023 року включно, задоволено, визначено розмір застави у сумі 53680 гривень; в задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який відмовлено. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого обвинувачення та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає про недоведеність та необґрунтованість ризиків за ч. 1 ст. 177 КПК України, заявлених прокурором у клопотанні.

Вказує на наявність міцних соціальних зв`язків, а саме сестри з маленькими дітьми, які потребують його підтримки та допомоги, а також матері, які перебуває на тимчасово окупованій території України.

Обвинувачений заявляє про відсутність у потерпілої претензій, а також висловлює бажання вступити до лав Збройних Сил України.

Просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, змінивши йому запобіжний захід на домашній арешт. Вказав про намір вступити до лав ЗСУ.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленими про час і дату судового засідання не з`явилися, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора та адвоката, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення, яке має на меті досягнення дієвості цього провадження та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, та може бути застосований до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Положеннями ст.ст. 199, 331 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діяння, яке інкримінується останньому, дані про його особу та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Так, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади).

Врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні на користь висновку про наявність ризиків негативної поведінки з боку обвинуваченого.

Надаючи оцінку ризику можливості обвинуваченого переховуватися від суду, місцевим судом взято до уваги серйозність висунутого останньому обвинувачення та відсутність у нього зареєстрованого місця проживання, стійких соціальних зв`язків, що свідчить про ймовірність того, що ОСОБА_6 , з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.

При цьому, суд не може врахувати наявність у обвинуваченого матері та сестри з маленькими дітьми, оскільки сестра та матір, яка за повідомленням самого ОСОБА_6 , перебуває на тимчасово окупованій території, не мають належного впливу на обвинуваченого та не сприятимуть забезпеченню його належної процесуальної поведінки.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зменшився і є актуальним на теперішній час.

Крім того, судова колегія не може залишити поза увагою беззаперечні відомості щодо попереднього притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, а вчинення інкримінованої в даному кримінальному провадженні крадіжки через незначний проміжок часу після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі за попереднім вироком характеризує останнього, як особу схильну до злочинної діяльності, що поряд з незалученістю до суспільно-корисної праці й відсутністю постійного джерела доходу, свідчить на користь встановленого судом ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вказане вище схиляє колегію суддів до думки про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час продовжують існувати і є вагомими щодо висновку про доцільність подальшого застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які послався суд у своєму рішенні, колегія суддів вважає непереконливими.

Вимоги апелянта щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд вважає неспроможними.

Вирішуючи питання застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 , місцевий суд дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість його застосування.

Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції щодо відсутності підстав та вагомих аргументів на користь застосування до обвинуваченого альтернативного заходу, зокрема й домашнього арешту.

Одночасно місцевий суд аргументовано визначив розмір застави, який з огляду на негативну репутацію обвинуваченого, відсутність міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та джерела доходу, тобто обставин, які б утримували обвинуваченого від протиправної поведінки, не можна визнати необґрунтованим та завеликим. Саме такий розмір застави, на думку суду, зможе бути належним запобіжником негативній процесуальній поведінці обвинуваченого, а тим паче є мінімальним розміром, визначеним ст. 182 КПК України для даної категорії кримінальних правопорушень.

Тобто, фактично суд першої інстанції вирішив питання щодо застосування до ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу, який діятиме у разі внесення застави.

Відсутність у потерпілої в даному кримінальному провадженні матеріальних претензій до обвинуваченого не впливає на висновок суду щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також апеляційна інстанція звертає увагу на положенні ч. 1 ст. 616 КПК України, згідно якому у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 КК України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, що за відсутності відповідного звернення спростовує доводи апелянта про бажання проходження військової служби.

Крім того це питання в рамках даного провадження не відноситься до предмету апеляційного розгляду.

Отже, сукупність наведених вище обставин схиляє суд до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів виходила також з підстав та мети застосування запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 17 листопада 2023 року включно з визначенням розміру застави в сумі 53680 гривень, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4