Справа № 755/929/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004305 від 28.12.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, громадянина України, з повною середньою освітою, працюючого барменом, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

27.12.2023 року приблизно о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_3 перебував за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 40, де на перехресті вулиць Будівельників та Павла Полуботка знайшов банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка емітована на ім`я ОСОБА_5 та яка згідно вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 р., ст. ст. 1, 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні» від 05.04.2001 р., ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 р. відповідає визначенню поняття «офіційний документ», та не вчинив жодних дій щодо встановлення власника зазначеної банківської картки чи її повернення. У цей час, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вказаним офіційним документом, шляхом його привласнення.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що вказаний офіційний документ йому не належить, привласнив банківську платіжну картку АТ КБ «Приват банк» № НОМЕР_1 , яку почав зберігати при собі, з метою подальшого її використання.

Крім того, 27.12.2023 року о 21 годині 46 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 44/12, у приміщенні міні-маркету «Маркет 24/7», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, таємно, в умовах воєнного стану в Україні, використовуючи привласнену раніше банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , якою користується та яка емітована на ім`я ОСОБА_5 , здійснив крадіжку грошових коштів з рахунку потерпілого, шляхом здійснення розрахунку за товари у приміщенні зазначеного маркету, а саме: о 21 год. 46 хв. 27.12.2023 на суму 3 гривні, о 21 год. 49 хв. 27.12.2023 на суму 283 гривні, о 21 год. 50 хв. 27.12.2023 на суму 500 гривень, загальною сумою 786 гривень, чим заподіяв матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму 786 гривень.

Крім того, 27.12.2023 року о 22 годині 31 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Київ, пр.-т. Соборності, 2/1, у приміщенні магазину « ВК Експрес », усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, таємно, в умовах воєнного стану в Україні, використовуючи раніше привласнену банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , якою користується та яка емітована на ім`я ОСОБА_5 , намагався здійснити крадіжку грошових коштів з рахунку потерпілого, шляхом здійснення розрахунку за товари у приміщенні зазначеного магазину, а саме проведенням розрахунку на суму 353 гривні 11 копійок, які ОСОБА_3 намагався здійснити двічі, о 22 год. 31 хв. 27.12.2023 року та о 22 год. 32 хв. 27.12.2023 року, у зв`язку з чим ОСОБА_3 , хоч і виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки на момент спроби зняття грошових коштів з банківського рахунку банківську картку було заблоковано потерпілим.

Допитаний в судовому засіданні, ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та показав, що дійсно 27.12.2023 року приблизно о 21 годині 30 хвилин він перебував за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 40, де знайшов банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , оскільки перебував скрутному матеріальному становищі, вирішив привласнити вказану банківську картку, не вчинив жодних дій щодо її повернення, після чого взяв указану банківську картку та почав зберігати її при собі. Того ж дня о 21 годині 46 хвилин він перебував у приміщенні міні-маркету «Маркет 24/7» за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 44/12, де, використовуючи привласнену раніше банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , здійснив розрахунок за товари у приміщенні зазначеного маркету на загальну суму 786 гривень, крім того у цей же день о 22 годині 31 хвилин він перебував у приміщенні магазину «ВК Експрес» за адресою: м. Київ, пр.-т. Соборності, 2/1, де, використовуючи раніше привласнену банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , намагався розрахувався за товари у приміщенні зазначеного магазину на суму 353 гривні 11 копійок, однак не зміг цього зробити, оскільки вказану банківську картку було заблоковано.

Таким чином, показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у привласненні офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України; у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України; у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України; у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжки), в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до кримінального проступку та тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який працює барменом, не одружений, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також враховує його вік та стан здоров`я.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких життєвих обставин.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Крім того, відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо. Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.

Щодо особи, винної у вчиненні декількох злочинів, суд може призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене законом, окремо за кожний злочин або тільки за один із них і остаточно визначити покарання за правилами ст. 70 КК. Застосування положень ст. 69 КК щодо покарання (як основного, так і додаткового), призначеного за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків, є неприпустимим.

Отже, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, обставин та наслідків вчинення кримінальних правопорушень, з урахуванням особи обвинуваченого, посткримінальну поведінку обвинуваченого, ставлення до вчиненого та наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання, а саме щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, що у своїй сукупності, на переконання суду, істотно знижує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а тому, враховуючи викладене, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі за привласненні офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів, у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі за вчинення ним замаху на вчинення таємного викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, та у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі за вчинення таємного викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, а остаточне покарання призначити на підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш тяжкого покарання більш тяжким, у виді позбавлення волі. Крім того, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства та вважає за можливе застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені ст. 76 КК України. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У порядку ст. 100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів. Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 /одного/ року позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1/один/ рік.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме два CD-R диски із відеозаписами із камер відеоспостереження, зберігати при матеріалах справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право звернутися із заявою про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, учасниками в якому вони були.

Суддя: