Справа № 438/2204/23
Провадження № 1-кп/438/35/2024
В И Р О К

іменем України

23 січня 2024 року Бориславський міський суд Львівської області

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі кримінальне провадження, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001039 від 17 листопада 2023 року,

стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не військовозобов`язаного, раніше судимого вироком Бориславського міського суду Львівської області від 06 жовтня 2023 року за ч.4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років1 (один) місяць,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участі сторін судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника адвоката ОСОБА_5 , -

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 , раніш засуджений після постановлення вироку Бориславського міського суду Львівської області від 06 жовтня 2023 року за ч.4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, на шлях виправлення не став, висновків для себе не зробив, вчинив новий повторно умисний, корисливий, тяжкий злочини проти власності, в умовах воєнного стану.

Зокрема, Указом Президента України № 451/2023 від 26.07.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №3275-ІX від 27.07.2023 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, та Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Так, 27 жовтня 2023 року приблизно о 18 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_3 , проходячи повз ломбард «Скарбниця», що знаходиться на вулиці Міцкевича, 4 у місті Бориславі Львівської області, зустрів ОСОБА_6 , під час розмови з яким, помітив в останнього у внутрішній кишені куртки мобільний телефон, та вирішив умисно, повторно, таємно його викрасти.

Реалізуючи свій протиправний намір та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, керуючись прямим умислом на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливим мотивом в умовах воєнного стану та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді завдання майнової шкоди потерпілому і бажаючи її настання, перебуваючи 27 жовтня 2023 року приблизно о 18 год. 30 хв. неподалік ломбарду «Скарбниця», що знаходиться на вулиці Міцкевича, 4 у місті Бориславі Львівської області, переконавшись в тому, що за його діями не спостерігають стороні особи та потерпілий ОСОБА_6 , непомітно для нього, правою рукою умисно, повторно, таємно викрав, з внутрішньої кишені куртки ОСОБА_6 його мобільний телефон марки «Neffos» моделі « НОМЕР_1 » імей 1: НОМЕР_2 , імей 2: НОМЕР_3 , який поклав собі у кишеню куртки, та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_6 майнову шкоду у сумі 1133 гривні.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, розкаявся у скоєному та надав суду показання, що відповідають фабулі обвинувачення. Зокрема показав, що 27 жовтня 2023 року близько 18 год. 30 хв., проходячи поряд ломбарду «Скарбниця», що знаходиться на вулиці Міцкевича, 4 у місті Бориславі Львівської області, помітив візуально знайому особу, яка сиділа на бетоні. Підійшов до зазначеної особи, зрозумів що особа перебуває у нетверезому стані. Також помітив, що у внутрішній кишені потерпілого знаходиться мобільний телефон. Зазначений телефон викрав у потерпілого, непомітно для останнього. Викрадений телефон цього ж дня продав своєму знайомому за 200 гривень, викинувши з викраденого телефону сім-карту.

Заслухавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо встановлення фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів у справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які не оспорювались ними під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст.349 КПК України.

Суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, враховуючи покази обвинуваченого про визнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведеною повністю і вважає, що його дії правильно кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Зазначена позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Суд не погоджується із доводами сторони обвинувачення про наявність обставини у вищезазначених провадженнях, що пом`якшує покарання, як щире каяття. Зокрема, основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к).

Крім того, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №759/7784/15-к та від 18.09.2019 у справі №№ 166/1065/18.)

Однак, у матеріалах зазначеного судового провадження стосовно ОСОБА_3 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений розкаялася у вчинених ним кримінальних правопорушеннях. Суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 , хоча і в надав визнавальні показання щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення, заподіяна кримінальним правопорушенням майнова шкода потерпілому невідшкодована, викрадений телефон вилучений працівниками поліції в особи, яка придбала телефон в обвинуваченого, обвинувачений не висловив жалю з приводу вчиненого, осуду своєї поведінки, а також готовності нести покарання, що свідчить про відсутність критичної оцінки вчиненого та відповідно щирого каяття.

Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого останнім кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, спосіб вчинення кримінальних правопорушень і їх мотиви, форму вини, обстановку вчинення кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та стан його поведінки, обвинувачений не усвідомив протиправність своїх дій, у вчиненому не розкаявся, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, відсутність пом`якшуючих обставин, наявність обтяжуючої обставини, характеризуючи дані на обвинуваченого і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі.

При цьому суд зауважує, що закон наділяє суд дискреційними повноваженнями визначати, чи знижують встановлені під час судового розгляду обставини ступінь тяжкості вчиненого злочину, і призначати таке покарання, яке за видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення особи й попередження вчинення нових злочинів.

Таких обставин у ході розгляду кримінального провадження не встановлено. А тому за відсутності обставин, що пом`якшують покарання у відповідності до приписів статті 66 КК, і даних, які би свідчили про зниження ступеня тяжкості вчинених ОСОБА_3 кримінального правопорушення, суд не погоджується із позицією сторони обвинувачення про призначення мінімальної мір покарання та вважає, що покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці відповідає приписам статей 50, 65 КК.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові в справі №758/5744/17 від 24.01.2022, в яких Верховний Суд зауважив, що згідно статті 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Суд вважає, що в даному кримінальному провадженні відсутні підстави для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 75 КК України оскільки обвинувачений, маючи не погашену судимість за вчинення умисного злочину проти власності вчергове притягується до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, належних висновків для себе не зробив, враховуючи конкретні обставини справи, зокрема те, що обвинувачений не працював і не займався будь-якою суспільно-корисною працею, умисний тяжкий злочин вчинив з корисливих мотивів, враховуючи, що відсутність претензій зі сторони потерпілого не може бути визначальною при вирішенні питання про звільнення обвинуваченого від відбування у кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення.

Крім цього, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 засуджений вироком Бориславського міського суду Львівської області від 06 жовтня 2023 року за ч.4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років1 (один) місяць .

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Положення вказаної норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 71 КК, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно за положеннями ч.1 ст.71 КК України, суд до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Питання про скасування арешту майна слід вирішити в порядку ст. 174 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2023 року у справі №442/8382/23 обвинуваченому ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк тримання під вартою рахувати з 13 год. 18 грудня 2023 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області, винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Бориславського міського суду Львівської області від 06 жовтня 2023 року за ч.4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України, визначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Борислава Львівської області остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяць.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з 13 год. 18 грудня 2023 року, відповідно до ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2023 року у справі №442/8382/23.

Скасувати арешт, накладений на майно: мобільний телефон марки «Neffos» моделі « НОМЕР_1 » імей 1: НОМЕР_2 , імей 2: НОМЕР_3 ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2023 року у справі №442/8382/23.

Речові докази у справі: мобільний телефон марки «Neffos» моделі « НОМЕР_1 » імей 1: НОМЕР_2 , імей 2: НОМЕР_3 , переданий на зберігання в камеру зберігання речових доказів у Дрогобицькому РВП ГУНП у Львівській області, повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок суду може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які не оспорювалися обвинуваченим та іншими учасниками судового процесу під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1