Справа № 557/1387/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року смт Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

секретар судового засідання ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Гоща обвинувальний акт в кримінальному провадженні про вчинення кримінального правопорушення, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 від 09.09.2022 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Посників Млинівського району Рівненської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, вдови, із середньою спеціальною освітою, працюючої муляром-штукатуром у ПП «МВМ Плюс», раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

08 вересня 2022 року, приблизно о 10 годині, ОСОБА_4 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , під час конфлікту, що виник на побутовому ґрунті, умисно нанесла ОСОБА_6 один удар металевим деко в область голови та кілька ударів правою ногою в область тулуба, внаслідок чого заподіяла останній тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в правій тім`яній ділянці голови, на лобі праворуч, біля внутрішнього кута лівого ока, в нижній третині лівого передпліччя, на внутрішній поверхні лівої половини грудей, на зовнішній поверхні середньої третини правого стегна, садна на лівій щоці, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.

2. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження.

4.Позиції сторін кримінального провадження.

4.1.Позиція сторони обвинувачення.

Позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 31 жовтня 2022 року старшим дізнавачем сектору дізнання Відділення поліції № 5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 та затверджений прокурором Гощанського відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_2 .

За змістом обвинувального акту, який підтримав прокурор, орган дізнання вважав установленим те, що ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 125 КК України.

Під час виступу у судових дебатах прокурор просив визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, просив призначити покарання ОСОБА_4 у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

4.2. Позиція сторони захисту.

Обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення за пред`явленим обвинуваченням визнала частково, надала показання, оспорила правову кваліфікацію своїх дій та фактичні обставини справи, показала, що вона перебувала у стані необхідної оборони. Цивільний позов, заявлений потерпілою, не визнала.

Захисник адвокат ОСОБА_5 заперечив достатність доказів щодо винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, оскільки та діяла у стані необхідної самооборони, що підтверджується показанями свідка ОСОБА_10 . Під час виступу у судових дебатах просив закрити кримінальне провадження.

4.3. Позиція потерпілого.

Потерпіла ОСОБА_6 надала показання, правову кваліфікацію дій обвинуваченої не оспорювала, просила призначити обвинуваченій справедливе покарання, адекватне вчиненому, а також задовольнити цивільний позов.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 просила визнати обвинувачену винуватою і задовольнити цивільний позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

5.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

5.1.Показання обвинуваченої.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена свою вину у висунутому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України визнала частково, дала показання, відповідно до яких 08 вересня 2022 року вона прийшла до потерпілої ОСОБА_6 запитати, чому та розповідає про неї неправдиві відомості і хто їй дав на це моральне право. Потерпіла сиділа спиною до неї за столом. Після того, як обвинувачена сказала потерпілій «Не суди мене по собі», потерпіла встала і вдарила її ногою в живіт. Обвинувачена ж вдарила потерпілу лише у коридорі, коли йшла додому, «я дала здачі», відмахнулася бляхою. Потім потерпіла почала бити обвинувачену разом з чоловіком, обвинувачена ж ОСОБА_11 не бачила і не погрожувала йому. І взагалі обвинувачена не могла бити потерпілу, оскільки між ними стояв ОСОБА_12 . Крім того, вона за станом здоров`я не могла підняти ногу так високо, щоб вдарити потерпілу. Хоча, не заперечує, що могла вдарити ОСОБА_6 деком по голові, але відбулося це вже в коридорі, після того, як потерпіла вдарила її ногою в живіт, тобто, вона захищалася. Стверджує, що ОСОБА_6 і ОСОБА_11 тримали і били її вдвох, після чого вона впала на бетон і прийшла до тями лише на власному подвір`ї. Обвинувачена не знає, хто потім після того міг побити потрепілу, можливо, це її чоловік побив, бо від обвинуваченої потерпілій був тільки один удар бляхою. Після того обвинувачена з 08 по 12 вересня 2022 року перебувала у лікарні.

5.2.Показання потерпілої.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала суду, що напередодні вони приїхали в село вибирати картоплю. Наступного дня вона пила вранці каву на кухні з ОСОБА_12 . Приблизно о 10 годині в будинок забігла обвинувачена ОСОБА_4 і почала кричати, сваритися з причини того, що потерпіла ніби то розпускає про неї плітки. Потерпіла ОСОБА_6 подала їй деко, яке брала в неї раніше. Після цього ОСОБА_4 вдарила її цим деком по голові, почала бити руками і ногами. Потрепіла схопила обвинувачену за коси щоб виштовхати з дому. Після того, як обвинувачена вийшла з будинку ОСОБА_11 виштовхав її з двору, а вона сказала ОСОБА_11 : «Я тобі влаштую» і впала на землю. ОСОБА_11 викликав швидку допомогу, після чого за допомогою ОСОБА_12 занесли ОСОБА_4 у її двір. Після вказаних подій ОСОБА_11 завіз потерпілу в Гощу в лікарню.

5.3. Показання свідків.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_12 показав суду, що є давнім знайомим потерпілої ОСОБА_6 . В день, коли сталася подія, вони разом вранці, приблизно о 10 годині, сиділи на кухні за столом в домі ОСОБА_6 . ОСОБА_11 в той момент вийшов з будинку і пішов по своїх справах. Зайшла обвинувачена ОСОБА_4 і не привітавшись почала емоційно «виясняти відносини» з потерпілою, дослівно сказавши: «Чому ти розводиш про мене плітки?». Потерпіла сказала обвинуваченій, щоб та вийшла з хати і дала їй в руки деко, а обвинувачена намірилася вдарити потерпілу. Тоді свідок ОСОБА_12 підвівся і розборонив обвинувачену і потерпілу. Самого удару не бачив. Після цього обвинувачена і потерпіла вийшли в коридор. Тоді свідок одягнувся і вийшлов на вулицю. Побачив, що ОСОБА_6 тримається за голову, а ОСОБА_4 лежить за ворітьми. Як падала ОСОБА_4 не бачив. Він сказав ОСОБА_11 , щоб той викликав швидку допомогу, після чого свідок разом із ОСОБА_11 віднесли обвинувачену до неї додому, і поклали на землю у дворі, підклавши під неї пінопласт. Свідок перебував біля обвинуваченої до моменту прибуття швидкої допомоги, хвилин 15. ОСОБА_6 у двір обвинуваченої не заходила. Крові не бачив ні на обвинуваченій, ні на потерпілій. Після того він повіз потерпілу в Гощу до лікарні, по дорозі потерпіла сказала йому, що обвинувачена вдарила її деком і била ногами.

Свідок ОСОБА_11 , співмешканець потерпілої, показав суду, що вранці 08.09.2022 ОСОБА_4 прийшла до них у двір, зайшла у хати і після того піднявся крик. Після того, як ОСОБА_4 вийшла на вулицю, свідок запитав її, за що та побила ОСОБА_6 . ОСОБА_4 після цього нанесла йому кілька ударів деком, тому він відібрав його у неї. Потім ОСОБА_4 сказала йому дослівно «Я тобі влаштую», вийшла за фіртку і впала на землю. Свідок показав, що ОСОБА_6 вийшла з дому «вся синя, побита на лобі», на лобі був синяк. ОСОБА_6 казала свідку, що ОСОБА_4 прийшла і почала кричати, а вона сказала їй вийти і віддала деко, а та почала бити її деком. В якому стані була ОСОБА_4 , яка вийшла першою, він не бачив, оскільки та пройшла швидко. Свідок викликав швидку допомогу та поліцію. Моменту бійки не бачив

Свідок ОСОБА_10 показав суду, що був очевидцем події. В той момент він сидів на лавці у своєму дворі, побачив, що ОСОБА_4 йде до ОСОБА_6 . Через 5-7 хвилин почув удар, як об стіну «ніби людину взяли і вдарили об стіну». Свідок встав і побачив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_11 тягнуть ОСОБА_4 , потім поклали її на землю. Інший вусатий чоловік підійшов до них і щось запитав, а потім разом із ОСОБА_11 поніс ОСОБА_4 до неї додому. Відстань до двору ОСОБА_6 була приблизно 25 метрів. Все відбувалося мовчки. В руках ні в кого не було ніяких речей. Тілесних ушкоджень ні в кого не бачив.

5.3.Документи, висновки експертів, зібрані стороною обвинувачення.

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 1) за № 0000120 від 09.09.2022, яким підтверджується внесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення і початок досудового розслідування відповідно до статті 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) за наступними обставинами: 08.09.2022 до ВП№ 5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області надійшла письмова заява від гр. ОСОБА_6 , 1966 року народження, жительки м Рівне, про те, що у АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_4 нанесла їй тілесні ушкодження.

Витяг про реєстрацію в журналі єдиного обліку інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» № 2916 від 08.09.2022 (а.с. 7), відповідно до якого 08.09.2022 о 11:10 надійшло повідомлення зі служби «102» від ОСОБА_11 , 1964 р.н., жителя АДРЕСА_3 , про те, що перебуваючи на дачі сусідка на ім`я ОСОБА_13 нанесла тілесні ушкодження листком металу дружині ОСОБА_6 , 1966 р.н., жительці м Рівне.

Заява про вчинене кримінальне правопорушення від 08 вересня 2022 року (а.с. 8), згідно з якою ОСОБА_6 просить притягнути до відповідальності її сусідку ОСОБА_4 , що проживає в АДРЕСА_2 , яка нанесла їй тілесні ушкодження 08.09.2022 у дворі потерпілої.

Висновок експерта № 71 від 12 версня 2022 року (а.с. 16), з якого вбачається, що у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в правій тім`яній ділянці голови; на лобі справа; біля внутрішнього кута лівого ока; в нижній третині лівого передпліччя; на внутрішній поверхні лівої половини грудей; на зовнішній поверхні середньої третини правого стегна; садна на лівій щоці, які могли виникнути не менше, як від п`яти травматичних дій тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, які могли утворитися в термін та за обставин, вказаних у постанові про призначення експертизи, та відповідно до п.2.2.1 «Правил судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я. В своїй сукупності виникнення даних тілесних ушкоджень у потерпілого внаслідок самовільного падіння з послідуючим падінням на якусь поверхню, малоймовірне.

Дані, які характеризують особу обвинуваченої (а.с. 36-41) відображені в копії паспорта НОМЕР_1 , інформації щодо несудимості, інформації щодо неперебування на медичному обліку, довідці-характеристиці дільничного офіцера поліції.

З метою оцінки вищезазначених доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, встановлення інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, суд дослідив надані прокурором документи, якими оформлені процесуальні рішення прокурора, керівників органу досудового розслідування, слідчих щодо підслідності кримінального провадження, повноважень процесуальних прокурорів, слідчих, доручень, запитів, та інші матеріали, які знаходяться у матеріалах кримінального провадження.

6.Висновки суду.

Оцінюючи досліджені під час судового розгляду вищезазначені докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України.

Проаналізувавши надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченій, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає існування будь-яких інших подій, ніж ті, що викладені в обвинувальному акті.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване крмінальне правопорушення був учинений і обвинувачений є винним у його вчиненні.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, установленими на підставі допустимих доказів, і єдиною версією, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Суд дійшов висновку, що прокурор надав допустимі, належні, достовірні та достатні докази для визнання ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження.

Що стосується тверджень сторони захисту про існування стану необхідної самооборони, то суд виходив з такого.

На думку сторони захисту, під час заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій обвинувачена ОСОБА_4 діяла у стані необхідної оборони, захищаючи себе від насильницьких дій ОСОБА_6 , при цьому обвинувачена та захисник посилалися на те, що потерпіла перша вдарила обвинувачену ногою в живіт, тому обвинувачена й вдарила її по голові.

Посилання сторони захисту на необхідність виправдати ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 125 КК України суд відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Під суспільно небезпечним посяганням слід розуміти спробу заподіяти шкоду охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, або іншої особи, суспільним інтересам або інтересам держави. До таких інтересів належать: життя, здоров`я, особиста і статева свобода, честь і гідність особи, власність, недоторканність житла, а також інші права і законні інтереси особи, яка захищається, або іншої особи.

Кінцевою метою дій того, хто захищається, є захист вищезазначених цінностей. Ця мета досягається шляхом відвернення чи припинення посягання. Захист при необхідній обороні виявляється тільки в активних діях, які за зовнішніми ознаками можуть співпадати з ознаками тих діянь, які передбачені КК (наприклад, заподіяння тілесних ушкоджень).

Визначення стану необхідної оборони в кожному конкретному випадку повинно оцінюватися судом із врахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, підтверджених належними та допустимими доказами.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які би не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала би ту, яка для цього необхідна.

Для вирішення питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання.

При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Доводи сторони захисту з приводу того, що для припинення протиправної поведінки потерпілої ОСОБА_6 . ОСОБА_4 була вимушена захищатися, а отже, діяла у стані необхідної оборони, не підтверджуються наданими суду і дослідженими ним доказами.

Із показань свідків, потрепілої та обвинуваченої вбачається, що на момент початку бійки та безпосередньо перед цим у потерпілої не було жодної зброї чи інших предметів у руках, вона не висловлювала будь-яких погроз ОСОБА_4 і не вчиняла активних дій для спричинення останній тілесних ушкоджень, які би явно свідчили про реальну загрозу життю та здоров`ю останньої. Інших доказів наявності в руках потерпілої зброї чи інших предметів, за допомогою яких та могла нанести обвинуваченій ушкодження, небезпечні для життя чи здоров`я, суду не надано.

Надані суду захисником докази заподіяння обвинуваченій легких тілесних ушкоджень не вказують, однак, на те, ким і коли було заподіяно обвинуваченій ці тілесні ушкодження. Більш того, у наданій захисником копії Висновку експерта № 72 від 12.09.2022 за результатами судово-медичної експертизи ОСОБА_4 , у розділі «Обставини справи» вказано, що з наданої слідчим постанови про призначення судово-медичної експертизи вбачається, що «08.09.2023 до відділення поліції № 5 Рівненського РУП в Рівненській області надійшла заява ОСОБА_4 , 1969 року народження, жительки АДРЕСА_1 , про те, що в АДРЕСА_2 . Вершила малознайомий на ім`я ОСОБА_14 наніс їй тілесні ушкодження». Крім того, у тому ж розділі зазначено, що зі слів ОСОБА_4 «08.09.2022 біля 10 год. в с. Андрусіїв в сусідки на подвір`ї сусід і сусідка нанесли тілесні ушкодження кулаками по голові».

Тому суд приходить до висновку, що обвинувачена перебуваючи у будинку потерпілої під час конфлікту, який виник на грунті особистої неприязні, нанесла останній удар деком по голові, який спричинив їй легкі тілесні ушкодження, що утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Будь-які подальші гіпотетичні протиправні дії потерпілої чи інших осіб не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченої, не можуть служити виправданням попередньо вчиненого нею кримінального правопорушення, в тому числі й свідчити про існування стану необхідної оборони.

Суд враховує також, що в матеріалах справи відсутні дані, зокрема висновки експертиз, які б підтверджували, що обвинувачена захищалася, а тому виникла необхідність негайного захисту останньою свого життя та здоров`я.

Характер і ступінь тяжкості виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 , заподіяна останній шкода вочевидь не може бути визнана співрозмірною не тільки з небезпечністю посягання на обвинувачену, а й з обстановкою захисту.

Проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обвинувачена не перебувала у стані необхідної оборони, оскільки було відсутнє суспільно небезпечне посягання зі сторони потерпілої, яке би за об`єктивними ознаками могло бути реальною та безпосередньою загрозою заподіяння шкоди для ОСОБА_4 , що у свою чергу могло викликати в останнього невідкладну необхідність заподіяти шкоду потерпілій.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, підтверджується безпосередньо дослідженими та оціненими доказами.

Зокрема, показання потерпілої є послідовними та узгоджуються з показаннями свідків, які були очевидцями обставин вчинення кримінального правопорушення. До того ж, показання вказаних свідків та самої потерпілої відповідають об`єктивним даним судово-медичної експертизи потерпілої.

Також показання потерпілої та свідків не містять жодних суперечностей щодо місця вчинення кримінального правопорушення та механізму завдання потерпілій тілесних ушкоджень.

Крім того, узгодженість показань потерпілої та свідків щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_4 , наявність видимих тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 після конфлікту, її звернення за медичною допомогою після вчинення кримінального правопорушення, спростовують доводи сторони захисту про невинуватість ОСОБА_4 та неправильне встановлення обставин отримання потерпілою тілесних ушкоджень.

Дослідивши безпосередньо під час судового розгляду докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що показання обвинуваченої висловлені з метою перешкодити встановленню фактичних обставин кримінального провадження, покращити своє становище та уникнути належного покарання за вчиненене кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 усвідомлює, яке може понести покарання за вчинене, та розцінює їх як метод обраного обвинуваченою захисту.

7.Обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Разом з тим, суд не визнає обставиною, яка пом`якшує відповідальність обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, зазначене у обвинувальному акті щире каяття, оскільки судом встановлено, що обвинувачена не розкаялася у вчиненому, пробачення у потерпілої не просила. Більш того, обвинувачена заперечує свою вину у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_15 , під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.

8.Мотиви призначення покарання обвинуваченому.

Призначаючи покарання, суд враховує, що ОСОБА_4 вчинила кримінальний проступок.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно, заяв чи скарг на її поведінку не надходило, офіційно працевлаштована, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, раніше не судима.

Враховуючи особу обвинуваченої ОСОБА_4 вік, матеріальний та сімейний стан, конкретні обставини вчинення нею кримінального правопорушення, наслідки, які настали від його вчинення, відношення обвинуваченої до вчиненого і її поведінку після вчинення кримінального правопорушення, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, разом з тим відсутність обставин, що обтяжують покарання; з урахуванням позиції сторін кримінального провадження, зокрема сторони обвинувачення, яка підтримує публічне обвинувачення і реалізує відповідну функцію держави в кримінальному провадженні, а також використовуючи дискреційні повноваження, суд дійшов висновку про необхідність призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у межах розміру, передбачених санкцією частини 1 статті 125 КК України.

Суд вважає, що призначення покарання у виді штрафу в максимальному розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень і таким, що не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

9.Мотиви ухвалення рішення про відшкодування процесуальних витрат, щодо заходів забезпечення, щодо запобіжного заходу.

У даному кримінальному провадженні процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, відсутні.

Заходи забезпечення у цьому кримінальному провадженні не застосовувались.

Запобіжний захід ОСОБА_4 судом вирішено не обирати.

10.Мотиви щодо вирішення цивільного позову.

У даному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_6 заявлений цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на лікування потерпілої від кримінального правопорушення, згідно з яким, посилаючись на положення статті 1206 ЦК України просить стягнути зі ОСОБА_4 на її користь 2500 грн - у відшкодування витрат на лікування потерпілої, яка потерпіла від кримінального правопорушення, 30000,00 грн. моральної шкоди та 12600,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Під час судового розгляду цивільний позивач, представник цивільного позивача підтримали позовні вимоги.

При розгляді заявленого цивільного позову суд враховує, що обвинувачена його не визнала.

В свою чергу, виходячи із змісту частини другої статті 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦПК УКраїни, положення якого застосовуються у кримінальному провадженні при вирішенні цивільних спорів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із епікризом КП «Рівненський обласний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення» Рівненської обласної ради № 3467 ОСОБА_6 знаходилася на стаціонарному лікуванні у цьому закладі з 26.09.2022 по 03.10.2022 з діагнозом: ІХС, стенокардія напруги, кардіосклероз, атеросклероз аорти та вінцевихсудин, гіпертонічна хвороба, гіпертонічний криз.

Однак, суду не надано достатніх доказів перебування вказаних захворювань у причинно-наслідковому зв`язку із нанесенням потерпілій обвинуваченою легких тілесних ушкоджень. Тому в суду відсутні підстави пов`язувати необхідність у лікуванні вказаних захворювань саме із протиправними діями обвинуваченої. Суд також враховує, що потерпіла поступила на лікування лише через 18 днів після дня, коли їй було нанесено легкі тілесні ушкодження обвинуваченою. Також суд зауважує, що цивільним позивачем не доведено, що медичні препарати, придбані згідно з наданим суду чеком № 37876 від 26.09.2022, де вартість придбаних потерпілою медичних преператів склала 2080 грн., призначені для лікування наслідків тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілій обвинуваченою. Крім того, надані суду копії квитанцій на суму 120,00 грн. та 300,00 грн. стосуються сплати внесків, які неможливо безумовно ідентифікувати, як витрати на лікування.

За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення цивільного позову у цій частіині.

Що стосується вимог щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Кінцевою метою звернення до суду є відновлення порушеного права та відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями. Саме відновлення справедливості та принаймні мінімальну компенсацію за втрати, яких зазнав потерпілий, і можна вважати основною метою судового процесу та права як соціального регулятора в цілому. Але перед тим, як визначитися із компенсацію, цілком очевидно, треба чітко встановити розмір реально нанесеної шкоди.

Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому доведенню підлягають: наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність вини останнього в заподіянні шкоди.

Оскільки винуватість цивільного відповідача у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, доведена, то судом приймається до уваги, що цивільний позивач, вона ж потерпіла ОСОБА_6 , зазнала фізичного болю у зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, приниженням своєї честі та гідності. Тобто, факт заподіяння моральної шкоди, а також причинно-наслідковий зв`язок між діями цивільного відповідача ОСОБА_4 та настанням шкідливих для цивільного позивача наслідків доведені.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину та тривалість моральних страждань цивільного позивача, яка дійсно зазнала фізичного болю, принижень, стресу. Тому відшкодування моральної шкоди у сумі 10000 грн, на думку суду, буде відповідати вимогам розумності та справедливості, і за даних конкретних обставин не може вважатися ні заниженою, ні завищеною чи надмірною.

З огляду на наведе, суд вважає за необхідне цивільний позов потерпілої задовольнити частково та стягнути з обвинуваченої на її користь 10000 гривень 00 копійок у відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням

11.Мотиви щодо вирішення питання про стягнення судових витрат.

Відповідно до ч.2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно з ч.1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Враховуючи, що ОСОБА_6 понесла витрати на правову допомогу в розмірі 12600 грн., що підтверджується копією договору про надання правової допомоги, додатку до нього, квитанцією до прибуткового касового ордеру, суд вважає такі процесуальні витрати обгрунтованими та співмірними наданій потерпілій правовій допомозі адвокатом ОСОБА_7 , а тому такі витрати підлягають до стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 .

12. Мотиви ухвалення рішення щодо речових доказів.

Речові докази у провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 373-376 КПК України суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та 12600 (дванадцять тисяч шістсот) гривень витрат на правову допомогу адвоката.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду протягом 30 діб після проголошення.

Учасники судового провадження отримують копію вироку в порядку ч. 6 ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1