ЄУН № 337/2500/23
Провадження № 1-кп/337/238/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«18» грудня 2023 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі:головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який народився у м. Запоріжжі, громадянина України, освіта середня, одруженого,пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

27.03.2023, приблизно о 10 годині 55 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «ЗАЗ-968М», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині пр. Ювілейного в м. Запоріжжя, зі сторони вул. Козака Бабури в напрямку вул. Василя Сергієнка.

В цей час, попереду, ліворуч, у попутному з водієм ОСОБА_5 напрямку, по проїзній частині пр. Ювілейного, здійснював рух невстановлений легковий автомобіль, під керуванням невстановленого водія, який наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований поблизу буд. 10 по вул. Козака Бабури, та позначений дорожньою розміткою - 1.14.1 («зебра», нерегульований пішохідний перехід) і дорожнім знаком 5.38.1 «Пішохідний перехід» Правил дорожнього руху, почав зменшувати швидкість свого руху, а у подальшому повністю зупинився надаючи перевагу в русі пішоходу ОСОБА_6 , яка в цей час по нерегульованому пішохідному переході перетинала проїзну частину пр. Ювілейного зліва направо по ходу руху автомобілів.

Під час руху, по вищевказаній дорозі, водій ОСОБА_5 наближаючись до вищевказаного нерегульованого пішохідного переходу, маючи об`єктивну можливість виявити зниження швидкості руху водієм попутного невстановленого легкового автомобіля та його подальшу зупинку, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки, не переконався, що на нерегульованому пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух та виїхавши на нього, передньою частиною керованого ним транспортного засобу, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 .

Своїми діями водій ОСОБА_5 порушив вимоги п. 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до якого:

- п. 18.4. Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України, згідно висновку комплексної фототехнічної та інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод № КСЕ-19/108-23/4933 від 24.04.2023, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до КНП «Міська лікарня №9» ЗМР, де ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Згідно висновку судової медичної експертизи № 1686 від 18.04.2023, смерть ОСОБА_6 настала від поєднаної тупої травми тулуба та кінцівок, яка виразилась множинними переломами кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, що призвело до розвитку шоку. Поєднана тупа травма тулуба та кінцівок у сукупності має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю, пояснив, що 27 .03.2023 приблизно о 10:50 він їхав на автомобілі марки «Запорожець», з боку вул. Козака Бабури по пр. Ювілейному в бік вул. В.Сергієнка. В цей час ліворуч від його автомобіля їхав автомобіль, який під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу почав гальмувати та зупинився, а він в цей час продовжуючи рух, під`їхав до перехрестя ,не побачив, що по цьому перехрестю рухається Терлецька. Автомобіль, який знаходився ліворуч зупинився пропустити Терлецьку, а він виїхав на перехрестя та пізно побачив ОСОБА_7 , не зупинив автомобіль та наїхав на ОСОБА_7 передньою частиною автомобіля, збив її, викрутив кермо, переїхав бордюр та зупинився. Побачив ОСОБА_7 , вона була жива, до неї підбігли люди . До ОСОБА_7 він не підходив ,швидку допомогу він не викликав . Коли він вийшов з автомобіля, то зателефонував синові. Допомогу потерпілій не надавав. Приїхала патрульна поліція. Вони допитали його, він сів в їх автомобіль і вони поїхали на експертизу. В цей час приїхала швидка допомога, забрали потерпілу та відвезла в лікарню. В лікарню до потерпілої він не їздив. Допомогу потерпілій не надавав. Він запитав у слідчого в якій потерпіла лікарні, слідчий відповів, що в дев`ятій. Потім потерпіла померла. Погода в той день була нормальна, автомобіль був у справному стані. Він жалкує. Він не зреагував, коли біля нього зупинився інший автомобіль. Він збив потерпілу, коли вона знаходилася посередині пішохідного переходу. До автомобіля швидкої допомоги він не підходив, у лікарів про стан здоров`я потерпілої не цікавився.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість підтверджується доказами, зібраними в ході судового розгляду справи:

-висновком експерта №1686 від 18.04.2023, згідно якого смерть ОСОБА_6 настала від поєднаної тупої травми тулуба та кінцівок, яка виразилась множинними переломами кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, що призвело до розвитку шоку. Поєднана тупа травма тулуба та кінцівок у сукупності має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті;

-відеозаписом, який міститься на DVD-R від 27.03.2023 з камер відео спостереження магазину «Бридж», розташованого по пр. Ювіленйому,43 в м. Запоріжжя, на якому зафіксовано механізм та обставини ДТП;

-відеозаписом, який міститься на DVD-R від 27.03.2023 з камер відео спостереження автомийки , розташованої по вул. Козака Бабури, 9-а в м. Запоріжжя, на якому зафіксовано механізм та обставини ДТП;

-висновком експерта №СЕ-19/108-23/4449-ІТ від 14.04.2023 року, згідно якого на момент проведення огляду та дослідження, рульове керування, робоча гальмівна система, ходова частина автомобіля «ЗАЗ-968М» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходились у працездатному стані;

-висновком експерта №СЕ-19/108-23/4558-ФП від 04.04.2023 року, згідно якого з наданого на експертизу файлу з назвою «Жукова 9», який містить відеозапис швидкість різуху автомобіля «ЗАЗ-968М» ,державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, який на зазначеному відео рухається зліва направо відносно напрямку зйомки по проїзній частині пр. Ювілейного в період часу з 10:54:03 по 10:54:08, знаходиться в інтервалі від 43,34 км/год до 46,95 км/год;

-висновком експерта №КСЕ-19/108-23/4933 від 24.04.2023 року, згідно якого, в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_5 для забезпечення безпеки руху з технічної точки зору повинен був діяти відповідно до вимог п.18.4 Правил дорожнього руху України. В діях водія ОСОБА_5 є невідповідності вимогам п.18.4 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, застосуванням своєчасних заходив для зниження швидкості руху автомобілі до його зупинки ;

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним, встановлені судом обставини підтверджені матеріалами кримінальної справи та не спростовуються чи оспорюються обвинуваченим, захисником, потерпілим.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст.368 КПК України суд при ухваленні вироку повинен вирішити питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи містить це діяння склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 370 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, з врахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до п. 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23.12. 2005 року « Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за статтями 286-288, 415 КК настає лише за умови, що винна особа внаслідок порушення певних правил спричинила з необережності потерпілому середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження або його смерть.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23.12.2005 року N 14 передбачено, що при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючі та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

В якості обставин, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

При цьому, суд враховує, що злочин, передбачений ст. 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причиновому зв`язку. Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження - ч. 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження - ч. 2, загибель кількох осіб - ч. 3); причиновий зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1) у вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причиновий зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Як вбачається з висновку експерта №КСЕ-19/108-23/4933 від 24.04.2023 року, згідно якого, в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, застосуванням своєчасних заходив для зниження швидкості руху автомобілі до його зупинки .В діях водія ОСОБА_5 є невідповідності вимогам п. 18.4 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди;

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання, особу винного, який раніше засуджений не був, працює, пенсіонер, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також враховує думку прокурора, який просив суд призначити обвинуваченому покарання, передбачене ч.2 ст.286 КК України, з застосуванням ст.75 КК України, з позбавлення права керування транспортним засобом, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливо без ізоляції від суспільства, а тому, призначаючи йому покарання у вигляді позбавлення волі, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України з застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно ч. 4ст. 174 КПК Українисуд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.03.2023 року у межах кримінального провадження ,внесеному до ЄРДР № 0000628 від 27.03.2023 року за ч. 2ст. 286 КК України, було накладено арешт на автомобіль «ЗАЗ 968М»,реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_5 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.03.2023 року на автомобіль «ЗАЗ 968М»,реєстраційний номер НОМЕР_1 ,який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, є власністю ОСОБА_5 - скасувати.

Також суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 витрати пов`язанні з залученням експертів в кримінальному провадження в сумі 10114,24 грн. ,які підтверджені доданими до кримінального провадження довідками про витрати на проведення експертиз .

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст.369,373,374,376,615 КПК України,суд-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на три роки.

Відповідно до правил ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного судом покарання з іспитовим строком на 1 (один ) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешт з автомобіля «ЗАЗ 968М», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_5 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя 28.03.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів в розмірі 10 114 (десять тисяч сто чотирнадцять) грн.24 коп.

Речовий доказ- автомобіль «ЗАЗ 968М», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, є власністю ОСОБА_5 ,доставлений на відповідальне зберігання на територію спеціального майданчика ГУНП в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, 13 передати власнику ОСОБА_5 ;оптичні носії інформації DVD-R 120 mіn/4.7 з відеозаписами з камер відеоспостереження, розташованих по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3 , що знаходяться в матеріалах кримінального провадження - зберігати в матеріалах кримінального провадження;пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , членський квиток, грошові кошти в сумі вісімдесят гривень, зв`язку ключів у кількості трьох штук, магнітний ключ,гаманець бежевого кольору, пару бус коричневого кольору, передані на відповідальне зберігання до камери схову ЗРУП ГУНП в Запорізькій області передати за належністю; одяг ОСОБА_6 , а саме: колготи дві пари, чорного кольору, штани синього кольору, куртку синього кольору, шапку сірого кольору,кофту чорного кольору, бандаж на поперек, передані на відповідальне зберігання до камери схову ЗРУП ГУНП в Запорізькій області-знищіти;

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1

18.12.2023