ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/478/23 Справа № 697/1415/23 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар

за участі:

прокурора ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.09.2023 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000152 від 19.04.2023,

в с т а н о в и в :

ухвалою слідчого судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.09.2023 частково задоволено клопотання старшого слідчого відділення відділу поліції №1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області майора поліції ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0000152 від 19.04.2023 про накладення арешту на майно задоволено частково.

Накладено арешт на вилучене 15.09.2023 протоколом обшуку майно, а саме: мобільний телефон «LG V50 ThinkQ» imei НОМЕР_1 із сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 , банківську картку банку AT «Ощадбанк» № НОМЕР_3 , банківську картку банку AT «Приватбанк» № НОМЕР_4 , банківську картку банку AT «Приватбанк» № НОМЕР_5 , банківську картку банку AT «Приватбанк» № НОМЕР_6 , банківську картку банку AT «Укрсіббанк» № НОМЕР_7 , банківську картку банку AT «Укрсіббанк» № НОМЕР_8 , банківську картку банку AT «Приватбанк» № НОМЕР_9 , банківську картку банку AT «Приватбанк» № НОМЕР_10 , банківську картку банку AT «Укрсіббанк» № НОМЕР_11 , банківську картку банку AT «Приватбанк» № НОМЕР_12 , сімко тримач мобільного оператора ТОВ «Лайфселл», Мас mini із кабелем живлення і адаптером, SSD «Kingstone» 240GB, мобільний телефон MEIZU, сімко тримач мобільного оператора ПрАТ «Київстар», сімко тримач із сім-картою ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_13 , CHDD «Samsung» 80 GD, SSD «Kingstone» 30GB, ноутбук «Lenovo» із кабелем живлення з метою його детального огляду із залученням відповідних спеціалістів та збереження майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні.

Вилучене 15.09.2023 протоколом обшуку майно поміщено до кімнати збереження речових доказів відділу поліції № 1 Черкаського РУП ГУНГІ в Черкаській області.

У задоволенні клопотання в частині накладення арешту на мобільний телефон «LG G7 ThinkQ» іmeі НОМЕР_14 із сім-карткою мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_15 , мобільний телефон «LG V40 ThinkQ» imei1 НОМЕР_16 imei2 НОМЕР_17 із сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_18 і сім-карткою мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_19 відмовлено.

Зобов`язано уповноважених осіб СВ ВП № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області повернути власникам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мобільний телефон «LG G7 ThinkQ» imei НОМЕР_14 із сім-карткою мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_15 , мобільний телефон «LG V40 ThinkQ» imeil НОМЕР_16 imei2 НОМЕР_17 із сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_18 і сім-карткою мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_19 .

Ухвалу слідчого судді обґрунтовано тим, що вилучені речі під час обшуку, що належать ОСОБА_7 у відповідності до вимог КПК України, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, а також зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та з метою забезпечення збереження цього речового доказу, та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Відмовляючи у накладенні арешту на мобільні телефони, що належать ОСОБА_8 та ОСОБА_9 слідчий суддя зазначив, що їх вилучення фактично позбавить права на працю, на самоосвіту, призведе до втрати зв`язків з лікарями, зокрема, надання медичної допомоги ОСОБА_8 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та ОСОБА_9 , який має проблеми зі здоров`ям, а тому працює дистанційно.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, вважаючи її незаконною у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, адвокат ОСОБА_6 , в інтересах власників, майна подав апеляційні скарги, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді, прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт вилученого майна повністю.

В обґрунтування усіх апеляційних скарг адвокат зазначає, що слідчим суддею підставою для накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні стало визнання вказаного майна речовими доказами, при цьому не надано оцінки законності вилучення такого майна, статусу вилученого майна та нормам процесуального закону на підставі яких на майно накладається арешт.

Скаржник вказує, що ОСОБА_7 категорично заперечуються обставини, викладені у клопотанні слідчого й ухвалі слідчого судді та до подій, які є предметом доказування у відповідному кримінальному провадженні, він не причетний, жоден доказ його причетності під час обшуку не вилучений, підозра не пред`явлена, при цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , через вилучення належної їм комп`ютерної техніки позбавлені можливості доступу до їх акаунтів, паролів та спеціального програмного забезпечення, які вони використовують у своїй роботі, чим вони фактично позбавлені права на роботу, яке за практикою ЄСПЛ прирівнюється до права на життя.

Крім того, вилучені під час обшуку предмети оглядалися спеціалістами, які приймали участь в обшуці та інформації, яка мала б значення для розслідування провадження виявлено не було, що свідчить про те, що вилучені предмети не мають значення доказів у справі та свідчить про відсутність підстав для вилучення майна третіх осіб, дозвіл на вилучення яких ухвалою суду не надавався. У протоколі обшуку та постанові про визнання вилученого майна речовими доказами не приведено аргументів для визнання їх доказами. Прокурором в судовому засіданні не приведено жодних аргументів щодо відповідності вилученого майна певним критеріям, такі аргументи і мотиви відсутні й в оскаржуваній ухвалі.

Адвокат наголошує, що час, упродовж якого майно перебувало у розпорядженні сторони обвинувачення був достатнім для вирішення питання про наявність на вилучених предметах слідів злочину, відповідності вилученого майна критеріям речових доказів. Сторона обвинувачення мала можливість відобразити/скопіювати інформацію на її носіях, а повернення цього майна їх власникам забезпечить розумний баланс між інтересами слідства та власників майна.

Зважаючи на те, що клопотання слідчого задоволено частково й на частину майна накладено арешт, скаржник вважає невмотивованим рішення слідчого судді, зокрема, й у частині відмови у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на частину майна ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, думку адвоката, власників майна, які підтримали подані ними апеляційні скарги, просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів судового провадження до відділу поліції № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області 19.04.2023 надійшло клопотання компетентних органів Республіки Польща про перейняття кримінального переслідування стосовно громадянина України ОСОБА_11 за фактом вчинення злочину, передбаченого параграфом 1 статтею 286 (шахрайство) Кримінального кодексу Республіки Польща, згідно якого, вбачається, що 12.08.2021, в м. Кротошин Республіка Польща, Аижеліка ГІіскож. при здійсненні продажу товару на порталі ОЛХ, повідомила під час переписки з потенційним покупцем з України дані своєї банківської картки та код, після чого з її рахунку було знято 1 750 злотих. Вказані кошти було знято за допомогою електронно-обчислювальної техніки.

Слідчим відділенням відділу поліції № 1 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000152, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

У ході досудового розслідування було встановлено, що до скоєння даного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

15.09.2023на підставі ухвали слідчого судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 697/1415/23 від 29.08.2023 було проведено обшук будинку, прибудинкової території і надвірних приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 .

У ході обшуку вказаного домоволодіння були виявлені мобільні телефони, банківські картки, сімко тримачі мобільних операторів, Мас mini із кабелем живлення і адаптером, SSD «Kingstone» 240GB, ноутбук із кабелем живлення, які було вилучено до відділу поліції № 1 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

15.09.2023вилучені в ході обшуку речі визнані речовими доказами у: кримінальному провадженні № 0000152. Крім того, вони відповідають критеріям, зазначеним п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України.

У зв`язку з чим слідча звернулася до слідчого судді з клопотанням, яким просила з метою збереження речових доказів накласти арешт на вказане майно.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно із ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна, який згідно ч. 2 ст. 170 КПК України допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Приймаючи рішення, слідчий суддя зазначених вимог закону дотримався.

Так, відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення збереження речових доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Такі положення Закону спростовують доводи апеляційної скарги про безпідставність накладення арешту, зокрема, що ОСОБА_7 категорично заперечує обставини, викладені у клопотанні слідчого та йому не пред`явлена підозра, а ОСОБА_8 та ОСОБА_7 через вилучення належної їм комп`ютерної техніки позбавлені можливості доступу до акантів, які вони використовують у роботі, а тому фактично позбавлені права на роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже захисник, власники майна мають право звернутися до слідчого або до слідчого суду з відповідним клопотанням про скасування арешту на майно.

У даній справі слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання сторони обвинувачення та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у цьому кримінальному провадженні на даному етапі й потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив розумність та співрозмірність обмеження права власності на вказане майно завданням кримінального провадження, належно обґрунтувавши власні висновки щодо прийнятого рішення і в частині задоволення клопотання про накладення арешту і в частині його відмови.

Доводи апеляційної скарги про відсутність фіксації судового засідання під час вирішення питання надання дозволу на обшук житла нічим не доведені. З наданої копії ухвали слідчого судді Канівського міськрайонного суду від 29.08.2023 вбачається, що розгляд вказаного клопотання відбувся у складі слідчого судді, помічника судді, який за дорученням судді виконує обов`язки секретаря судового засідання, за участі слідчого, доказів протилежного стороною захисту суду не надано.

Твердження апелянта про те, що ухвала слідчого судді незаконна через неповноту судового розгляду не відповідає матеріалам справи та встановленим обставинам, і по суті зводяться до незгоди з прийнятим рішенням. При цьому, під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно в судовому засіданні були присутні: слідча та власники майна, які висловили свою позицію у даному провадженні.

Інші доводи на які посилається скаржник також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Зважаючи на зазначене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.09.2023 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000152 від 19.04.2023 залишити без змін, а апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач :

Судді :