Справа № 305/2122/18 Провадження № 1-кп/307/954/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000988 від 9.11.2018 року, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , з загальною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, а саме в тому, що 10.09.2018 близько 01.00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні колиби «ІНФОРМАЦІЯ_2» орендованої приватним підприємцем ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_3, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном та особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи за попередньою змовою групою осіб, разом із особою, матеріали кримінальної справи відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із його розшуком відкрито, із застосуванням фізичного насилля, що не є небезпечним для життя і здоров?я, шляхом стискання за зап?ястя рук ОСОБА_6 заволоділи її мобільним телефоном Samsung Galaxy, вартістю 1142 грн., та грошовими коштами, що знаходилися в її сумочці в сумі 3500 грн. після чого пішли в невідомому напрямку. Внаслідок зазначених дій ОСОБА_4 та особою, матеріали кримінальної справи відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із його розшуком, потерпілій ОСОБА_6 завдано матеріальних збитків на загальну суму 4642 грн.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України - у відкритому заволодінні чужим майном (грабежі), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із застосування насильства.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні, свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, не визнав та просив виправдати його з під обвинувачення. Показав, що з потерпілою до події вони знайомі не були, а з обвинуваченим - особою, матеріали кримінальної справи відносно якого виділені в окреме провадження у зв`язку із його розшуком, перебуває у дружніх відносинах. День та час не пам`ятає, однак пам`ятає, що близько 17 год. 00 хв., разом з друзями з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зупинилися в кафе випити пива. В кафе була потерпіла та ОСОБА_9 . Вони попросили дозволу випити свою горілку та замовили три пива. Втрьох вони присіли за стіл та їм подали принесену ними ж, з собою їжу. ОСОБА_8 біля бар стійки пригощав потерпілу та ОСОБА_9 , які за стіл до нього та ОСОБА_7 , не присідали. Періодично ОСОБА_8 виходив до своїх дітей у машину. Він та ОСОБА_8 вийшли з кафе перші, ОСОБА_7 тоді залишився. ОСОБА_7 замкнув двері, а потерпіла розбила скло на дверях. Після цього ОСОБА_7 вийшов на двір. Потерпіла взяла травматичний пістолет та приставила йому до голови, а ОСОБА_8 вирвав цей пістолет від потерпілої та викинув. Після чого вони пішли геть. Під час перебування у барі жодних конфліктів з потерпілою, не виникало. Чому потерпіла вибігла з пістолетом, йому невідомо. Однак коли приставила пістолет до його голови, вона вимагала повернути їй телефон та гаманця, на що він стверджував, що цих речей він не брав. ОСОБА_7 також казав, що цих речей він не брав.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину, у пред`явленому обвинуваченні не визнав, його вина у вчиненні грабежу - у відкритому заволодінні чужим майном, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, доведена та підтверджується сукупністю наступних зібраних доказів, досліджених та перевірених у судовому засіданні.

Показами потерпілої ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні показала, що точної дати вона не пам`ятає, однак пам`ятає, що це могло бути у вересні 2018 року, як це зазначено у обвинувальному акті. Цього дня вона разом з своєю сусідкою ОСОБА_9 , працювали у кафе. Вказане кафе знаходиться в відлюдному місці та зазвичай вони працюють до останнього клієнта. Цього дня близько 23 год 00 хв., коли вже було темно, до кафе зайшло троє людей, а саме обвинувачений ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та водій який їх привіз, прізвище якого - ОСОБА_8 . Вона впустили їх до кафе бо раніше бачила ОСОБА_7 , який за місяць до цього вже приходив та вона його впізнала.

Вони втрьох присіли за один, з шести столиків цього кафе та мали з собою пляшку горілки та їжу. Вона подала їм, цю їжу на стіл. В кафе, вони замовляли лише пиво. Коли вони поїли та все випили, водій вийшов на подвір`я до машини, в якій перебували діти, а ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , залишилися в кафе.

Вона попереджала їх, що кафе вже закривається та просила завершувати. Ключ від дерев`яних вхідних дверей кафе, знаходився зсередини приміщення в замку.

Знаходячись у приміщенні кухні вона почула, що її кличе ОСОБА_9 та при цьому говорить, що вказані особи забрали її сумку. Коли вона повернулася до приміщення кафе побачила, що ОСОБА_4 з сумки на підлогу висипав всі речі, а сумку кинув на стіл. Гаманця, який вона залишала в цій сумці та в якому була виручка в розмірі 3500 гривень, вже не було. Також не було її мобільного телефону марки «Самсунг», який вона залишала на бар - стійці на зарядці. При цьому ОСОБА_4 демонстративно показував, що телефон та ключ від дверей, знаходиться у нього.

В той момент коли вона намагалася забрати ключ та мобільний телефон, ОСОБА_4 смикав її за руки, чим завдав насильства. Ззовні їх закрили на ключ та вона розбивши одне з маленьких віконець на дверях, намагалася їх відкрити. Коли вона розбила це скло, ОСОБА_4 відімкнув двері. В цей час водій ОСОБА_8 почав робити обвинуваченим зауваження та просив сісти до автомобіля та поїхати.

Оскільки обвинувачені телефон їй не повернули, на подвір`ї вона зупинила автомобіль та з телефону незнайомих їй людей, зателефонувала до поліції. Також до поліції телефонував її брат. Оскільки в результаті дій обвинувачених у неї були подряпини на руках та ногах, робота закладу була припинена. Вважає, що обвинувачені діяли спільно, оскільки ОСОБА_7 також все брав і чіпляв та викрадену ним з приміщення кафе колонку, під час цієї події він заніс з подвір`я та їй повернув. Інших викрадених речей, а саме гаманця з грошовими коштами та мобільного телефону їй ніхто не повертав. Цивільний позов до ОСОБА_4 , вона не заявляла, оскільки такий перебував у розшуку та такий заявила до іншого обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_9 , в судовому засіданні показала, що того критичного дня вона працювала у потерпілої у барі. Ввечері до кафе приїхали двоє хлопців, які одразу ж поїхали, а через деякий час повернулися. Потім до приміщення кафе зайшли троє хлопців, серед яких був обвинувачений ОСОБА_4 та інший на ім`я ОСОБА_8 та третій, який через деякий час вийшов з кафе - бару, а інші двоє залишилися. Ці двоє закрили вхідні двері з внутрішньої сторони та хлопець на ім`я ОСОБА_8 забрав з барної стійки музикальну колонку та відніс на подвір`я до автомобіля. При цьому вони бешкетували та гучно включали музику. У кафе на столі лежала сумка потерпілої, з якої ОСОБА_4 витягнув мобільний телефон та гаманець, а інші речі висипав на підлогу перевернувши сумку. Телефон знаходився в сумці, оскільки туди його поклала потерпіла, бо вони вже збиралися йти додому. В гаманці, як тоді їй сказала потерпіла, знаходились грошові кошти. Про яку суму грошових коштів говорила тоді їй потерпіла, через плин часу вона не пригадує. Цей гаманець та мобільний телефон ОСОБА_4 забрав собі. Вона повідомила потерпілу, що її речі вкрали. ОСОБА_6 просила хлопців добровільно повернути їй телефон та гаманець, однак на це вони не реагували. Вона злякалася та вибігла на двір, а ОСОБА_4 в цей час замкнув двері ззовні. Та коли потерпіла розбила скло, він відімкнув двері. Разом з потерпілою вони зупинили автомобіль та з телефону незнайомих їй людей ОСОБА_6 зателефонувала до поліції.

Також показала, що пам`ятає, як один з цих хлопців в момент коли потерпіла намагалася забрати телефон, схопив останню за зап`ястя.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання та світлин долучених до нього від 17.09.2018 за участі потерпілої ОСОБА_6 , остання попередньо повідомивши, що за зовнішнім виглядом добре запам`ятала обличчя хлопця, який брав у руки її сумочку з особистими речами де знаходився гаманець з грошима та вказала рукою на ОСОБА_4 (том 3 а.с.103-107).

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання та світлин долучених до нього від 17.09.2018 за участі свідка ОСОБА_9 , остання попередньо повідомивши, що за зовнішнім виглядом обличчя впізнає хлопця, який брав в руки сумочку і телефон та вказала на ОСОБА_4 (том 3 а.с.108-112).

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання та світлин долучених до нього від 17.09.2018 проведеного у період часу з 10 год. 50 хв. по 11 год. 15 хв. за участі потерпілої ОСОБА_6 , остання попередньо повідомивши, що по зовнішньому вигляду запам`ятала особу, яка відкрито заволоділа її мобільним телефоном та грошима та вказала рукою на особу ОСОБА_15 , що посередині (том 3 а.с.113-117).

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання та світлин долучених до нього від 17.09.2018 проведеного у період часу з 11 год. 20 хв. по 11 год. 40 хв. за участі свідка ОСОБА_9 , остання попередньо повідомивши, що по зовнішньому вигляду обличчя може впізнати особу, яка відкрито заволоділа мобільним телефоном та грошима та вказала рукою на особу ОСОБА_15 , що посередині. (том 3 а.с.118-122).

Із висновку судово-медичної експертизи від 13.09.2018 №149 вбачається, що у потерпілої ОСОБА_6 на шкірних покривах внутрішньої поверхні лівого передпліччя в середній третині, було виявлено синець фіолетового кольору овальної форми розміром 3,5 х 3,0 см., на зовнішній поверхні правої плечової ділянки синець фіолетового кольору овальної форми розміром 4,0 х 3,0 см., на передній поверхні лівого колінного суглобу синець фіолетового кольору овальної форми розміром 4,5 х 4,0 см.

Тілесні ушкодження у вигляді: синців лівого передпліччя, правої плечевої ділянки та лівого колінного суглобу, виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, та вкладаються в строк події, що мала місце 10.09.2018 р.

Вище вказані тілесні ушкодження потягли за собою розклад здоров`я до 6 днів і згідно Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 р. п. 2, 3, 5 кваліфікуються, як легкі тілесні пошкодження, що не привели до короткочасного розладу здоров`я (том 3, а.с.98).

Заперечення обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд розцінює як форму захисту та намаганням уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки такі спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, які узгоджуються між собою, і які суд вважає належними, допустимими, достовірними та достатніми у справі та, суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву та доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_4 грабежу не вчиняв, а лише перебуваючи в приміщенні колиби «ІНФОРМАЦІЯ_2» бешкетував, суд оцінює критично, оскільки дана обставина об`єктивно спростовується, як показаннями потерпілої та свідка так і протоколами пред`явлення особи обвинуваченого для впізнання та висновком судово - медичної експертизи, згідно якої у потерпілої мали місце легкі тілесні ушкодження, що не привели до короткочасного розладу здоров`я, що вкладаються в строк події 10.09.2018.

У п.п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснено, що Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння. Такі насильницькі дії, вчинені під час грабежу, повністю охоплюються частиною другою статті 186 КК і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК не потребують.

Враховую п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_4 за 2 ст. 186 КК України, суд виходить зі спрямованості умислу обвинуваченого та характеру його дій щодо викрадення майна з сумки потерпілої та даних про те, що таке викрадення мало місце в присутності свідка ОСОБА_9 , яка усвідомлювала факт викрадення обвинуваченим майна від потерпілої ОСОБА_6 , про що свідчать надані нею та самою потерпілою покази, згідно яких в момент витрушування обвинуваченим речей з сумки, вона з метою запобігти викраденню майна, кликала потерпілу ОСОБА_6 , до приміщення безпосереднього вчинення злочину.

Разом з цим, під час судового розгляду судом не встановлено будь-які об`єктивні підстави, передбачені КПК України, для визначення органом досудового розслідування в зазначеної у змісті обвинувачення вартості мобільного телефону марки Samsung Galaxy, оскільки встановлено, що судова товарознавча експертиза під час досудового слідства не проводилась, інші документи, які б доводили зазначену вартість, прокурором, суду не надано. Таким чином суд приходить до висновку про те, що у судовому засіданні прокурором не надано об`єктивних та належних доказів, вартості викраденого у потерпілої мобільного телефону Samsung Galaxy, а відтак суд вважає, обвинувачення в цій частині недоведним.

Таким чином, оцінивши в сукупності вищенаведені докази, які узгоджуються між собою щодо фактичних обставин справи, судом визнано доведеним наступне формулювання обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України, та суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 , дійсно 10.09.2018 близько 01.00 год., перебуваючи в приміщенні колиби «ІНФОРМАЦІЯ_2» орендованої приватним підприємцем ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_3, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном та особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи за попередньою змовою групою осіб, разом із особою, матеріали кримінальної справи відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку із його розшуком відкрито, із застосуванням фізичного насильства, що не є небезпечним для життя і здоров?я, шляхом стискання за зап?ястя рук ОСОБА_6 заволодів її мобільним телефоном Samsung Galaxy, вартість якого під час досудового розслідування не встановлена та грошовими коштами в сумі 3500 грн., внаслідок чого завдали потерпілій ОСОБА_6 матеріальних збитків на суму 3500 грн., чим вчинив кримінальне правопорушення передбачені ч.2 ст. 186 КК України за кваліфікуючою ознакою - грабіж, тобто у відкритому заволодінні чужим майном, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Порядок отримання доказів, вказаних у ч. 2 ст. 84 КПК, передбачає дотримання наступних вимог: 1) належний суб`єкт отримання доказів; 2) законність процесуального джерела доказів; 3) дотримання процесуального порядку отримання доказів; 4) дотримання правил фіксації ходу і результатів слідчих (розшукових) і негласних слідчих (розшукових) дій.

За приписами ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Крім того, суд бере до уваги тільки безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, у тому числі показання учасників кримінального провадження, а надані ними під час досудового розслідування показання судом до уваги не беруться, і згідно з нормами КПК України, вирок суду на них не може ґрунтуватися.

У даній справі доводів, які б спростовували надані стороною обвинувачення докази чи викликали сумніви у їх належності та допустимості, стороною захисту не наведено.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, характер та ступінь його участі у вчиненні злочину, дані про особу винного, який є молодим за віком, одружений, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утримання неповнолітню дитину, раніше не судимий, а також досудову доповідь уповноваженого представника Тячівського РВ філії Державної установи Центр пробації в Закарпатській області.

Разом із тим, суд ураховує й те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину не визнав, та заподіяну шкоду не відшкодував.

Обставин, визначених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, зі змінами, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини кримінального провадження, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу ОСОБА_4 , а також досудову доповідь уповноваженого представника Тячівського РВ філії Державної установи Центр пробації в Закарпатській області, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінюється як середній та висновок щодо можливості виправлення особи ОСОБА_4 без позбавлення волі, з урахуванням позиції потерпілої, яка поклавшись на розсуд суд, не наполягала на призначенні ОСОБА_4 реальної міри покарання, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, пов`язаного проти власності, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення з його боку нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк, із звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Суд вважає, що призначення обвинуваченому саме такого покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправним діянням, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Цивільного позову до ОСОБА_4 не заявлено.

Обраний ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 29.11.2018 року щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту закінчився 26.01.2019.

Клопотань про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , запобіжного заходу не надходило

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 , не обирався.

Цивільний позов до ОСОБА_4 не заявлено.

Процесальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору та захиснику.

Головуючий ОСОБА_1