Номер провадження 11-сс/816/64/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

23 січня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/14281/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.09.2023 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту або зменшити заставу до мінімального розміру, оскільки підозра є необґрунтованою, ризики є недоведеними, її підзахисний має малолітнього сина та двох дітей від першого шлюбу цивільної дружини, які перебувають на його утриманні, є волонтером, а визначений розмір застави не відповідає матеріальному становищу підозрюваного, права якого були порушені при затриманні.

22.09.2023 до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим із прокурором Окружної прокуратури м. Суми, звернувся слідчий СВ СРУП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, а саме у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечної речовини PVP.

21.09.2023 ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК і до ЄРДР за № 0003677 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, а 22.09.2023 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Зважаючи на те, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, з метою запобігання спробам підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків в кримінальному провадженні та вчиняти інші кримінальні правопорушення, тому слідчий просив застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.09.2023 до підозрюваного ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214720 грн, а також покладені обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК. Своє рішення слідчий суддя умотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому правопорушення, існування ризиків, на які вказував слідчий, і недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Будучи належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від захисника ОСОБА_8 , підозрюваного ОСОБА_7 і прокурора ОСОБА_9 надійшли заяви про розгляд апеляційної скарги у їх відсутність, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд у відсутності сторін провадження, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши клопотання, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування до ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, а не будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого у ч. 1 ст. 176 КПК, та дотримався вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, а саме наявність у органу досудового розслідування обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

Зокрема, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за які законом передбачене покарання лише у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, і застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним в ухвалі слідчого судді ризиків.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів відповідно п. 1 ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК, будь-які докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри на цій стадії процесу у кримінальному провадженні відсутні.

При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення», а в іншому рішенні від 28.10.1994 у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88) ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу». Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Наявні на момент розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення кримінального правопорушення є завданням подальшого досудового розслідування. При цьому, незважаючи на те, що на стадії застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний дослідити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК, а також встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність обставин, зазначених в ч. 1 ст. 194 КПК, але в той же час цей же слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які обставини вчинення злочину та давати безпосередньо оцінку доказам його вчинення.

Мають місце і заявлені у клопотанні слідчого ризики того, що ОСОБА_7 в силу тяжкості покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він підозрюється, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду або вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому врахування тяжкості злочину у даному випадку як вірно зазначив слідчий суддя має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що ОСОБА_7 може іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої небезпека ризику переховування від органів досудового розслідування і суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

Ризик вчинення ОСОБА_7 нового злочину також є цілком виправданим беручи до уваги конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу підозрюваного, який не працює.

Колегія суддів, вирішуючи питання про ув`язнення ОСОБА_7 враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

Посилання захисника на недоведеність ризиків не знайшли свого підтвердження, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про наявність у ОСОБА_7 малолітнього сина та двох дітей від першого шлюбу цивільної дружини, які перебувають на його утриманні, хоча і мають місце, але повинні враховуватись разом з іншими обставинами у справі у їх сукупності. При цьому вказані захисником обставини не стали стримуючими факторами від протиправних дій згідно повідомленої ОСОБА_7 підозри.

Посилання ж сторони захисту на те, що ОСОБА_7 є волонтером, колегія суддів до уваги не бере у зв`язку з їх недоведеністю жодним доказом.

Не є слушними і доводи захисника ОСОБА_8 щодо незаконного затримання ОСОБА_7 , оскільки такі спростовуються матеріалами провадження.

Зокрема, протокол затримання ОСОБА_7 від 21.09.2023 складений відповідно до вимог КПК, в присутності понятих і захисника, містить посилання на передбачені законом підстави для затримання особи відповідно ч. 1 ст. 208 КПК. Обшук затриманого проведено з дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223 КПК, який підписаний ОСОБА_7 та захисником ОСОБА_8 без зауважень, доповнень і заяв.

Отже, істотних порушень прав та свобод людини при складанні такого протоколу колегією суддів не встановлено.

Надаючи оцінку доводам захисника щодо визначеного слідчим суддею розміру застави, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно ч. 3 ст. 183 КПК, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті, а згідно ч. 4 ст. 182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, у зв`язку з чим доводи захисника щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді в частині визначеного розміру застави, не ґрунтуються на доказах у провадженні, а тому не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене вище у сукупності, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб в сумі 214720 грн, яку встановив слідчий суддя, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.09.2023 відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4