Справа №752/4975/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1142/2024 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

30 січня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 ,ОСОБА_5 ,

при секретарі - ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01 травня 2023 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 05.09.2019 за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн. (відомості щодо виконання відсутні), відносно якого ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.10.2020 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 травня 2023 року клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва задоволено, застосовано відносно ОСОБА_9 , що вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем перебування.

Так, 21.04.2019 в період часу з 18.14 год. по 18.35 год., ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу зайшов до приміщення магазину «Хаус», що належить ДП «ЛПП Україна» , який розташований за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176, створюючи вигляд добросовісного набувача товару, який здійснить оплату. ОСОБА_9 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, перебуваючи в торгівельному залі магазину намагався повторно таємно викрасти чуже майно, що належить магазину «Хаус», а саме: окуляри сонцезахисні, артикул VI605, 1 шт., вартістю 165,83 грн.; окуляри сонцезахисні, артикул V0873, 1 шт., вартістю 165,83 грн.; окуляри сонцезахисні, артикул VI622, 1 шт., вартістю 249,17 грн.; годинник, артикул VJ467, 1 шт., вартістю 332,50 грн.; годинник, артикулVZ550, 1 шт., вартістю 249,17 грн. (загальна вартість майна становить 1162,50 грн. без ПДВ.)

Взявши вказаний вище товар з полиць магазину, ОСОБА_9 , зірвав магнітні стрічки з товарів, після чого поклав їх до кишені власної куртки та до рюкзаку, який був при ньому, проте не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як до нього одразу підійшла охорона та адміністратор магазину «Хаус» ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП».

Таким чином, суспільно-небезпечне діяння, вчинене ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, тобто незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, недоведеному до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Прокурором було подано клопотання про застосування щодо ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем перебування, яке суд задовольнив.

Не погоджуються з вказаним рішенням, заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, а матеріали кримінального провадження повернути до Голосіївського районного суду м. Києва на новий судовий розгляд для розгляду по суті.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_9 на момент вчинення інкримінованого діяння міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто згідно із положеннями ч.1 ст. 19 КК України був цілком осудною особою, на момент проведення експертизи обвинувачений у стані неосудності не перебував. Зазначає, що обвинувачений дійсно страждає на психічне захворювання - шизофренія, однак внаслідок цього не позбавлений можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_9 не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, отже не є неосудною особою в розумінні ст. 19 КК України. Водночас, відповідно до положень ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру. Отже, на думку апелянта, суд мав би визнати обвинуваченого обмежено осудною особою, призначивши йому покарання за вчинення інкримінованого злочину та застосувати до нього примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем перебування.

Заслухавши доповідь судді, думки прокурора, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції при розгляді вказаного клопотання закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта КЗ КОР «ОПНМО» №272, ОСОБА_9 страждає на психічне захворювання - шизофренію за МКХ 10 - F 20.1. під час вчинення ним інкримінованих йому дій, а саме 21.04.2019 страждав на емоційно-нестійкий розлад особистості (імпульсивний тип) F 60.30 за МХК-10, проте ступінь виразності розладів особистості у нього був такий, що він при здійсненні інкримінованих йому діянь міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

На даний час ОСОБА_9 не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними та за своїм психічним станом потребує примусових заходів медичного характеру - надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

При цьому, відповідно до положень ч.2 ст. 19 КК України, неосудною визнається така особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Статтею 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються й інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

У ході судового розгляду встановлено та зазначено судом в ухвалі, що на момент інкримінованого діяння ОСОБА_9 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто згідно із положеннями ч.1 ст. 19 КК України був цілком осудною особою. На момент проведення експертизи обвинувачений у стані неосудності також не перебував. Він дійсно страждає на психічне захворювання - шизофренію, однак внаслідок цього не позбавлений можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_9 не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, а отже не є неосудною особою в розумінні ст. 19 КК України.

Водночас, згідно ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Отже, враховуючи викладене, суд першої інстанції зробив передчасний висновок про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_9 , тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, про що правильно наголошується в апеляційній скарзі.

Разом з тим, апеляційний суд не вирішує клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місце перебування, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволення з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 - задовольнити часткового.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01 травня 2023 року щодо ОСОБА_9 - скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Суддя Суддя