Справа № 198/606/23
Провадження № 1-кп/0198/90/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2023 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого, потерпілої, розглянувши у відкритому судовому засіданні в Юр`ївському районному суді Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000552 внесене в ЄРДР 08.12.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає в АДРЕСА_1 , одруженого, не працюючого, раніше судимого вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 19.11.2021 року за ст. 128 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі, звільнений умовно-достроково 15.02.2023 року, невідбутий строк покарання 7 місяців 29 днів,

що звинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ :

05.12.2023 року ОСОБА_4 спільно із своєю дружиною ОСОБА_5 розпивали спиртні напої за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 .

У подальшому, у цей же день, приблизно о 16 год. 00 хв., у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт на побутовому грунті під час кого якого у ОСОБА_4 виник протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

У зв`язку з цим, ОСОБА_4 , 05.12.2023 приблизно о 16 год. 40 хв., достовірно усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи раптово виниклий умисел направлений на нанесення тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_5 , діючи умисно, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, підійшов до потерпілої ОСОБА_5 , яка знаходилась в кімнаті зали будинку стоячи спиною до ОСОБА_4 . Після чого, ОСОБА_4 наніс один удар ногою по ногам ОСОБА_5 , внаслідок чого потерпіла ОСОБА_5 впала на підлогу на спину, та у цей час ОСОБА_4 підійшовши до неї і наніс їй приблизно п`ять ударів правою ногою по тулубу з правої сторони, після чого гр. ОСОБА_4 сів зверху на гр. ОСОБА_5 та кулаком правої руки наніс один удар по голові зліва, тим самим спричинивши ОСОБА_6 , тілесні ушкодження.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 , спричинив потерпілій ОСОБА_6 , тілесні ушкодження у вигляді синців за лівою вушною раковиною, на лівому передпліччі по задній поверхні у верхній та середній третинах, на правій половині живота по передньо-пахвинній лінії, на гребені здухвинної кістки справа, які утворились по ударному механізму від дії тупих твердих предметів (предмету), з місцем прикладання діючої сили у вищезазначеній області та за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Прокурор звернувся з усним клопотанням про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого учасники розгляду справи не заперечували.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідив документи, які характеризують особу обвинуваченого.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, повністю та об`єктивно доведена, поза розумним сумнівом.

Проаналізувавши викладені вище докази в сукупності, враховуючи їх достатність і допустимість, суд вважає, що винність обвинуваченого в умисному легкому тілесному ушкодженні доведена, вчинене обвинуваченим підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 125 КК України.

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»(з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннямист. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обгрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого діяння, яке, виходячи з положень ст. 12 КК України, віднесено законом до категорії кримінального проступку.

Обставиною, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Щодо обставини, вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, то суд у відповідності до положення ч. 2 ст. 67 КК України, не визнає її такою, що обтяжує покарання. При цьому виходить з наступного:

-обвинувачений та потерпіла того дня спільно розпивали спиртні напої, тобто дорослі, психічно здорові люди добровільно та разом ввели себе в стан сп`яніння, що (на переконання суду) стало однією з причин подальших подій;

-в обвинувальному акті дана обставина не зазначена як така, що обтяжує покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування його на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально-психологічні риси, обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, негативну характеристику з місця проживання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, наявності пом`якшуючої та обтяжуючої покарання обставин, думки потерпілого, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у вигляді громадських робіт.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

Цивільного позову не заявлено.

Судових витрат немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк сто п`ятдесят годин.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду.

Копію вироку вручити негайно прокурору, обвинуваченому, надіслати потерпілій.

Суддя ОСОБА_1

Суддя Михайло БІЛИНСЬКИЙ