Номер провадження: 11-кп/813/2196/23
Справа № 946/3664/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 квітня 2023 року у об`єднаних кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за №№0003219, 0003346, 0000027 відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, працює за наймом, не одруженого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185; ч.4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,

встановлені судом першої інстанції

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 квітня 2023 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185; ч.4 ст.185 КК України та йому призначено покарання

- за ч.3 ст.185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч.4 ст.185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років та 6 місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК ОСОБА_7 призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за даним вироком за ч.3 ст.185 КК у виді позбавлення волі на строк три роки, більш суворим, призначеним за попереднім вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.11.2021, яким він засуджений за ч. 2, 3 ст.185, ст.70 КК до позбавлення волі на строк 4 роки.

Зараховано ОСОБА_7 частково відбуте ним покарання за вироком від 25.11.2021 у виді одного місяця та сімнадцяти днів позбавлення волі.

В силу ст. 71 КК ОСОБА_7 із частково невідбутого ним покарання у виді трьох років десяти місяців тринадцяти днів позбавлення волі, призначеного на підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком за ч.3 ст.185 КК та за попереднім вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.11.2021, частково приєднано до покарання, призначеного за даним вироком за ч. 4 ст.185 КК, шість місяців позбавлення волі, та остаточно ОСОБА_7 до відбування визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Строк покарання ОСОБА_7 обчислюється з моменту ухвалення вироку, а саме з 24 квітня 2023 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26.01.2017 до 27.01.2017, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Оскарженим вироком встановлено, що ОСОБА_7 у жовтні 2014 року, більш точного часу не встановлено, діючи умисно, з корисливих мотивів, спільно та за попередньою змовою з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, проник до будівлі колишнього лінійного відділу водної міліції, розташованого по вул. Кутузова, 47 в м. Ізмаїл Одеської області (далі - м. Ізмаїл), яка є власністю ПрАТ «УДП», звідки таємно викрали кондиціонер марки «БК-2000» вартістю 450,92 грн та металеву рифлену плиту вартістю 300 грн, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили ПрАТ «УДП» матеріальну шкоду на загальну суму 750,92 грн.

Крім того, на початку листопада 2014 року, більш точну дату та час не встановлено, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, незаконно проникли через паркан до двору домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали одну металеву оцинковану бочку ємністю 200 л вартістю 180 грн, один оцинкований таз ємністю 100 л вартістю 200 грн, один оцинкований таз ємністю 1 л вартістю 180 грн, один металевий ящик у вигляді шафи вартістю 50 грн, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 610 грн.

Крім того, у період з 04.11.2014 по 12.11.2014, більш точну дату та час не встановлено, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, через паркан проникли у домоволодіння АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали металеві вироби, що належать потерпілому ОСОБА_9 , загальною вартістю 1 965,50 грн., а саме:

- металеву трубу діаметром 100 мм, товщиною метала 3,5 мм, довжиною 2,5 м, вартістю одного метру 109 грн., на суму 272,50 грн.;

- металеву трубу діаметром 100 мм, товщиною метала 10 мм, довжиною 2,5 м, вартістю одного метру 250 грн., на суму 625 грн.;

- металеву трубу діаметром 150 мм, товщиною 3,5 мм, довжиною 2,5 м, вартістю одного метру 209 грн., на суму 522,50 грн.;

- арматуру гладку, діаметром 25 мм, довжиною 2,5 м, вартістю одного метру 37 грн, на суму 92,50 грн.;

- дві арматури рифлені, діаметром 25 мм, довжиною 2,5 м, вартістю одного метру 42,80 грн., на суму 214 грн.;

- чотири арматури рифлені, діаметром 15 мм, довжиною 2,5 м, вартістю одного метру 13,90 грн., на суму 139 грн.;

- 1 металеву дробину, зварену з суднових трапів, висотою 2,5 м, що складається з 7 сходин, вартістю 100 грн.;

- п`ять відер, які матеріальної цінності не представляють.

Після цього з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 з іншою особою зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, 25.12.2022 у вечірній час доби під час дії на території України воєнного стану ОСОБА_7 , перебуваючи біля домоволодіння АДРЕСА_4 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перестрибнув через паркан, який огороджує подвір`я зазначеного домоволодіння, а далі шляхом демонтування віконного скла незаконно проник до приміщення будинку, звідки таємно викрав телевізор марки «PHILIPS» моделі 19PFL3405/12 із серійним номером FZ1A в корпусі чорного кольору, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 2 133,33 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала

Не погодившись із вказаним вироком обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати відносно нього положення ст.69 КК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що він повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину.

Також просив врахувати, що у нього є сім`я та батько похилого віку, які потребують його допомоги.

Позиція учасників апеляційного розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржений вирок без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив апеляційний суд змінити вирок та призначити йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

За результатами апеляційного розгляду апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що призначене обвинуваченому покарання є занадто суворим.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

З оскарженого вироку убачається, що суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які, відповідно до положень ст.12 КК України, є тяжким злочинами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував в якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 - його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції встановлені не були.

Також, суд першої інстанції врахував, що, відповідно до медичних довідок, ОСОБА_7 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

З урахуванням вказаних обставин, особи обвинуваченого ОСОБА_7 , того, що він щиро розкаявся у вчинених кримінальних правопорушеннях, активно сприяв їх розкриттю, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, того, що він вчинив злочин за ч. 4 ст. 185 КК за цим вироком в період іспитового строку, встановленого йому вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.11.2021, яким він був засуджений за вчинення, утому числі, тяжкого злочину також проти власності, а також після того як ухвалою суду від 18.11.2022 він був направлений для відбування призначеного вказаним вироком покарання, що підвищує ступінь суспільної небезпеки особи обвинуваченого, суд першої інстанції вважав, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій за вчинені кримінальні правопорушення, але ближче до нижніх меж.

Апеляційний суд зазначає, що санкція ч.3 ст.185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, при цьому суд першої інстанції з урахуванням усіх пом`якшуючих покарання обставин, призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, яке передбачено для такого виду покарань положеннями ч.1 ст.63 КК України.

Санкція ч.4 ст.185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, при цьому суд першої інстанції з урахуванням усіх пом`якшуючих покарання обставин, призначив ОСОБА_7 наближене до мінімального покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців, яке передбачено для такого виду покарань положеннями ч.1 ст.63 КК України.

Разом з тим, суд першої інстанції застосував принцип часткового складання покарань, у відповідності до вимог ст.70,71 КК України.

В свою чергу апеляційний суд звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 , будучи особою працездатного віку, ніде не працює та суспільно-корисною працею не займається, постійного законного джерела прибутку не має, що і стало підґрунтям для вчинення корисливих злочинів.

Відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин, вчинив 4 епізоди злочину однакової спрямованості, а саме крадіжок чужого майна.

Даючи оцінку даним про особу обвинуваченого, що характеризується підвищеною небезпекою, вчинення злочинів в період іспитового строку за попереднім вироком, що характеризує його з негативної сторони та свідчить про відсутність позитивних змін в особистості ОСОБА_7 та його готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві. В зв`язку із зазначеним, апеляційний суд приходить висновку про не бажання обвинуваченого робити висновки щодо своїх вчинків і, як наслідок не бажання змінити ставлення до свого життя та стати на шлях виправлення.

Крім того, така поведінка обвинуваченого свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що кримінальні правопорушення, вчинені ОСОБА_7 зазіхають на суспільну складову безпечного життя, оскільки формують думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них неправомірних дій з боку суб`єктів, які вчиняють кримінальні правопорушення.

Разом з тим, належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких найбільш соціально значимих, як власність, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.

Колегія суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 15 березня 2018 року №442/1887/16-к зробила висновок, що виходячи зі змісту ст.69 КК України, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише в тому випадку, коли встановлені у справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що встановлена у даному кримінальному проваджені обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, а також наявність у нього родини та батька похилого віку, за своєю суттю та соціальної вагомістю не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень. Їх наявність сама по собі за відсутності інших обставин, що пом`якшують покарання, не може бути безумовною підставою застосування ст. 69 КК України.

Враховуючи викладене, підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 положень статті 69 КК України, апеляційний суд не вбачає.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк шість років, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржений вирок - без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 квітня 2023 року, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185; ч.4 ст.185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4