Дата документу 30.11.2023 Справа № 332/4701/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1272/23 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №332/4701/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 21 серпня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Матвіївка Вільнянського району Запорізької області, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 15.07.2023 року приблизно о 21 год. 30 хв., маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, знаходячись на території будинку по АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс останній один удар кулаком правої руки в область лівого ока, один удар кулаком лівої руки в область правого ока, один удар кулаком лівої руки в область носу та один удар кулаком правої руки в область лівого вуха, внаслідок чого потерпіла впала на землю, тим самим ОСОБА_7 опинився позаду ОСОБА_8 та наніс останній один удар правою ногою в область правої лопатки, один удар лівою ногою в область лівого плеча, один удар лівою ногою в область лівого ліктя, один удар правою ногою в область правого ліктя, один удар правою ногою по лівій нозі у верхню частину стопи та один удар правою ногою по лівій нозі в область щиколотки.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій закритий перелом кісток носа, який згідно висновку експерта кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, садно в ділянці носа, лівої вушної раковини; синці на лівій та правій ділянках очних ямок, лівої вушної раковини, грудній клітки праворуч, лівого плечового суглоба, лівого ліктьового суглоба, правого ліктьового суглоба, лівої стопи і в проекції внутрішньої кісточки лівої гомілки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Йому призначено покарання у виді 2 місяців арешту.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок в частині призначеного покарання змінити та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин. Свої вимоги мотивував тим, що вирок ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, призначене покарання не відповідає вимогам законодавства та особі обвинуваченого внаслідок суворості. ОСОБА_7 раніше не судимий, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено, про шкоду потерпіла не заявляла. Обвинувачений є інвалідом другої групи, має серцеве захворювання, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, здійснює догляд за батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Обвинувачений зазначає про необхідність призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин, що, на його думку, буде достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання.

Проте до початку апеляційного розгляду від потерпілої ОСОБА_8 надійшло клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 у зв`язку з примиренням сторін.

В судовому засіданні апеляційного суду після доповіді судді потерпіла підтримала дане клопотання, вказала, що воно було подано добровільно, оскільки вона дійсно примирилась обвинуваченим. Потерпіла претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 не має. Обвинувачений вказане клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Натомість прокурор заперечила проти заявленого клопотання.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч.1 ст.285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у передбачених законом України про кримінальну відповідальність випадках.

Положеннями ч.4 ст.286 КПК визначено, що у разі, якщо під час судового розгляду сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст.46 КК є імперативною, тобто закріплює не право, а обов`язок суду розглянути відповідне клопотання.

Відповідно до ст.46 КК особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні передбаченого ч.2 ст.125 КК кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК відноситься до категорії кримінальних проступків.

Крім цього, встановлено, що ОСОБА_7 раніше не судимий, тобто дане кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим вперше.

Апеляційний суд пересвідчився в достовірності відомостей, викладених у клопотанні потерпілої ОСОБА_8 в порядку ст.46 КК у зв`язку з примиренням сторін, та добровільності подання вказаної заяви.

Колегією суддів встановлено факт відсутності у потерпілої претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги заперечення прокурора під час судового засідання апеляційного суду про недопустимість закриття кримінального провадження, оскільки, на переконання сторони обвинувачення, кримінальне правопорушення, яке інкримінувалося ОСОБА_7 , є таким, що пов`язане з домашнім насильством.

Згідно постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду складі Верховного Суду від 12.02.2020 року (справа № 453/225/19, провадження № 51-4000кмо19) встановлена п.7 ч.1 ст.284 КПК заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, пов`язане із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього.

Одночасно відповідно до змісту постанови Верховного Суду від 28.02.2023 року (справа № 496/4142/14-к, провадження № 51-4103км22) обов`язковою умовою визнання судом злочину незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта пов`язаним із домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо). Також у постанові акцентовано увагу на необхідність встановлення такої кваліфікуючої ознаки як «систематичність вчинення фізичного насильства».

З наявних матеріалів провадження вбачається, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 в частині формулювання обвинувачення не зазначено про наявність родинних зв`язків або спорідненості між обвинуваченим та потерпілою.

Органами досудового розслідування не було пред`явлено ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, а відтак, обвинувачений був позбавлений можливості захищатися від такого обвинувачення.

Більш того, не встановлено й передбаченої п.6-1 ч.1 ст.67 КК обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Відомості про систематичний характер вчинення фізичного насильства також відсутні.

Отже, з наявних матеріалів кримінального провадження жодної ознаки, яка вказувала б на підстави вважати, що діям ОСОБА_7 надано правову кваліфікацію як таких, що пов`язані з домашнім насильством, про що зазначала прокурор, в обвинувальному акті не зазначено.

Більш того, судова колегія відзначає, що передбачені ст.46 КК і п.7 ч.1 ст.284 КПК підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності є двома окремими самостійними підставами для прийняття такого рішення. На відміну від умов, передбачених п.7 ч.1 ст.284 КПК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у відповідності до ст.46 КК вчинення винною особою кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах не є перешкодою для прийняття рішення про звільнення винної особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК.

Відтак, судова колегія вважає, що за вказаних обставин вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо нього закриттю у зв`язку з примиренням винного з потерпілою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 21 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 в цій справі скасувати.

На підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілою звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинене ним передбачене ч.2 ст.125 КК України кримінальне правопорушення, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4