Справа № 344/5147/23
Провадження № 1-кп/344/390/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілої: ОСОБА_4 ,

представників потерпілої: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у селі Вовчинець, Івано-Франківської міської ради, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, раніше не судимий, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 будучи особою, яка керує транспортним засобом, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вказане кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, 22.11.2022 приблизно о 15 годині 15 хвилин водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 рухався лівою смугою проїзної частини вул.Надрічна у м.Івано-Франківську у напрямку перехрестя з вул.Максимовича. Дана ділянка дороги має по дві смуги руху у кожному напрямку і зустрічні потоки розділені дорожньою розміткою 1.3 Правил дорожнього руху України (надалі - ПДР). В цей час, навпроти станції технічного обслуговування та мотелю «Sun Lit» по нерегульованому пішохідному переході, справа наліво, відносно напрямку руху автомобіля, почали перетинати проїзну частину вул.Надрічна пішоходи ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , які, відповідно до вимог п. 4.16 а) ПДР України, мали перевагу у русі. При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, водій ОСОБА_8 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не надав дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека та вчинив наїзд на ОСОБА_4 .

При цьому ОСОБА_8 порушив вимоги ПДР України, а саме:

п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 4.16. а), у відповідності до вимог якого пішохід має право на перевагу у русі під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами;

п. 12.1., згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3., який зобов`язує водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу;

п. 18.1., згідно якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

У результаті порушення ОСОБА_8 зазначених пунктів ПДР України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої ОСОБА_4 , згідно висновку судово-медичної експертизи, отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя у момент їх спричинення.

Порушення водієм ОСОБА_8 п.18.1 розділу 18 Правил дорожнього руху України стали причиною настання наслідків, передбачених ч.1 ст. 286 КК України, тобто перебували у причинному зв`язку із ними. Інші наведені порушення сприяли порушенню правил, що викликали наслідки.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення відповідно до викладеного в обвинувальному акті. ОСОБА_8 вказав, що був не уважним під час керування автомобілем та не надав переваги в русі потерпілій, яка переходила дорогу на неругульованому пішохідному переході здійснивши наїзд на неї. Після зіткнення зупинився та викликав швидку медичну допомогу і постійно знаходився на місці ДТП. Вказав, що йому дуже прикро за свій вчинок, що сприяв досудовому розслідуванню, з матеріалами досудового розслідування ознайомлений, їх не оспорює, у вчиненому щиро кається. Просить суд не досліджувати усі докази, а обмежитися його допитом.

Вислухавши думки учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_8 не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення кримінального правопорушення, їх добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Учасникам кримінального провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який критично ставиться до вчиненого; є особою пенсійного віку; раніше не судимий; на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває та має хронічне захворювання, а саме цукровим діабетом II типу.

Обставинами, які відповідно до ч.1 ст.66 КК України пом`якшують покарання, суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Згідно з обвинувальним актом обставиною, яка пом`якшує покарання є і щире каяття, однак суд не вбачає підстав враховувати щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого з огляду на те, що розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Однак в матеріалах кримінального провадження відсутні докази відшкодування чи намагання відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 в ході судового розгляду судом не встановлено.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Отже, враховуючи вищенаведене, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, думку обвинуваченого та його захисника, які просили призначити покарання у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та думку представника потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому найбільш суворе, визначене санкцією статті, покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити покарання в виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Саме таке покарання буде відповідати не тільки тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Під час судового провадження потерпіла ОСОБА_4 заявила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_8 та ПАТ «ПРОСТО - страхування», у якому просила суд стягнути у її користь з ПАТ «ПРОСТО - страхування» та обвинуваченого ОСОБА_8 понесені нею витрати пов`язані з лікуванням та тимчасовою втратою працездатності у розмірі 320 000 (триста двадцять тисяч) гривень, 00 копійок, також просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 завдану їй кримінальним правопорушенням моральну шкоду у розмірі 800 000 (вісімсот тисяч) гривень, 00 копійок.

В обґрунтування свої позовних вимог потерпіла ОСОБА_4 вказала, що за фактом вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення їй завдана матеріальна шкода у виді витрат на лікування та витрат пов`язаних із тимчасовою втратою працездатності, загальний розмір яких становить 320 000 (триста двадцять тисяч) гривень. На підтвердження чого долучила квитанції, рахунки на оплату послуг та товарів. Крім того вказує, що вона зазнала моральної шкоди, яку вона оцінює в розмір 800 000 (вісімсот тисяч) гривень 00 копійок, оскільки за наслідком ДТП вона отримала душевні страждання та тяжкий психофізіологічний стан.

Ухвалою суду від 08.06.2023 року залучено ПАТ «ПРОСТО - страхування», як цивільного відповідача у даному кримінальному провадженні, копію цивільного позову направлено на юридичну адресу страхової компанії.

Від представника ПАТ «ПРОСТО - страхування» судом отримано відзив на позовну заяву потерпілої. У вказаному відзиві на позовну заяву представник ПАТ «ПРОСТО - страхування» заперечує щодо задоволення цивільного позову потерпілої. З приводу відшкодування матеріальної шкоди свої заперечення обґрунтовує тим, що зазначені у позовній заяві витрати не підтверджені відповідним закладом охорони здоров`я документально. Зазначає, що ПАТ «Просто - страхова» визнає понесені матеріальні збитки у розмірі 41 529 (сорок одна тисяча п`ятсот двадцять дев`ять) гривень, 00 копійок, оскільки саме така сума витрат підтверджується належними доказами. Зазначає, що інші долучені цивільним позивачем квитанції є нечитабельні та не містять доказів призначення вказаних у них препаратів та інших речей. Окрім того, представник цивільного відповідача у своєму відзиві вказав, що матеріали цивільного позову не містять також і доказів оплати потерпілою лікування в «Українській спортивній клініці», зокрема вважає, що рахунок на оплату товару містить необхідні реквізити для оплати відповідної послуги чи процедури, однак не є підтвердженням факту здійснення сплати за ті чи інші послуги. Щодо доводів про відшкодування потерпілій витрат у зв`язку із втратою працездатності, то представник відповідача вважає, що така вимога є безпідставною у зв`язку з відсутністю листка непрацездатності. Просить суд проводити розгляд даного кримінального провадження у відсутності представника ПАТ «ПРОСТО - страхування». Щодо придбання інвалідного візка зазначає, що чек на його придбання виписано ФОП ОСОБА_10 діяльність якого на той момент вже була припинена, що вказує на фіктивність операції.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 під час судового розгляду заперечив щодо задоволення цивільного позову. В обґрунтування чого вказав, що надані потерпілою докази не підтверджують понесення фактичних витрат пов`язних із шкодою, що завдана даним кримінальним правопорушенням. За вказаних обставин просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_8 з приводу заявленого цивільного позову підтримав позицію свого захисника.

Щодо заявленого потерпілою ОСОБА_4 цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд вважає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.ч. 1,4,5 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Закон № 1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 вказаного закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована відповідно до полісу серії АР № 6337270 в ПАТ «Просто - страхування».

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, за змістом вказаної статті вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, можуть бути заявлені у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом № 1961-IV покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Цивільний позов у частині відшкодування потерпілій ОСОБА_4 завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди є обґрунтованим частково, оскільки не доведений у повному обсязі належними доказами, вартість фактично понесених витрат не відповідає у повному обсязі сумі заявленої позовної вимоги та не визнається стороною захисту та цивільним відповідачем. Суд погоджується із зазначеними у відзиві на позовну заяву запереченнями цивільного відповідача ПАТ «ПРОСТО - страхування» з приводу не доведеності належними доказами розміру витрат пов`язаних з лікуванням та тимчасовою втратою працездатності та вважає, що з ПАТ «ПРОСТО - страхування» на користь потерпілої ОСОБА_4 підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 41 529 (сорок одна тисяча п`ятсот двадцять дев`ять) гривень, 00 копійок, оскільки саме така сума витрат підтверджується належними та достатніми доказами. За наведених обставин не підлягає задоволенню позовна вимога в частині стягнення з обвинуваченого завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, оскільки встановлений в ході судового розгляду розмір матеріальної шкоди є меншим за максимальний розмір встановленого страхового відшкодування.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування спричиненої моральної шкоди, то відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а саме: душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із втратою, знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, необхідність докладання додаткових зусиль та витрачання часу на поновлення порушеного права, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності, а тому розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою.

При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує те, що потерпілий та його представники не надали достатніх доказів на підтвердження заявленого ними розміру моральної шкоди однак в ході судового розгляду було доведено протиправність діяння обвинуваченого, яке виразилось у спричиненні тілесних ушкоджень та матеріальної шкоди потерпілому та відмові добровільно відшкодувати дану шкоду, а тому виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд прийшов до висновку, що з обвинуваченого на користь потерпілої слід стягнути завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень, а відтак дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню.

Також оскільки потерпілою ОСОБА_4 заявлені вимоги до ПАТ «ПРОСТО - страхування» тільки про стягнення матеріальної шкоди, суд, в силу принципу диспозитивності судочинства встановленого ст.13 ЦПК України, не може вийти за межі позовних вимог, а тому з ПАТ «ПРОСТО - страхування» не підлягає стягненню не заявлена позивачем сума моральної шкоди, що підлягає виплаті в разі настання страхового випадку. Суд звертає увагу, що визначений судом розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої не включає в себе моральну шкоду, яка має бути відшкодована ПАТ «ПРОСТО - страхування» на підставі договору страхування.

Суд принагідно роз`яснює, що при отриманні додаткових доказів доведеності заявлених у даному цивільному позові позовних вимог та формуванні нових позовних вимог потерпіла не позбавлена права звернутись із цивільним позовом у порядку цивільного судочинства.

Щодо стягнення на користь потерпілої судових витрат пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правову допомогу, то суд вважає наступне.

За змістом п.1 ч.1 ст.118 КПК України, до процесуальних витрат належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.48 постанови № 10 Пленуму ВССУ від 17 січня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Главою 8 КПК України визначено процесуальні витрати у кримінальному провадженні, ст.120 КПК України до них віднесено витрати на правову допомогу, частиною 2 даної статті передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, відповідач.

У разі ухвалення обвинувального вироку, відповідно до ст.124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, і оскільки потерпілою надано суду належні та допустимі докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а саме квитанції №454862 та №1379658, загальна сума вказаних витрат є співмірною з складністю даного кримінального провадження то з обвинуваченого в користь потерпілого підлягають стягненню процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні, а саме витрати на професійну правову допомогу в розмірі 20 000 грн.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не обирався, підстави для його обрання відсутні.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз відповідно до ч.2 ст.124 КПК України покласти на обвинуваченого.

Питання речових доказів у справі вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 381, 382, 394,615 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального право порушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень 00 копійок з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «ПРОСТО - страхування», , юридична адреса: 04050, м.Київ, вулиця Герцена, 10 у користь ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 - 41 529 (сорок одна тисяча п`ятсот двадцять дев`ять) гривень, 00 копійок на відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 , РНОКПП: НОМЕР_1 у користь ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 - 30 000 (тридцять тисяч) гривень моральної шкоди та 20 000 ( двадцять тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_8 , РНОКПП: НОМЕР_1 в дохід держави 3775 (три тисячі сімсот сімдесят п`ять) гривень 60 копійок процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили:

- автомобіль марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 (постанова слідчого від 21.11.2022 року) - вважати повернутим ОСОБА_8 .

- оптичний диск (постанова слідчого від 30.11.2022 року) - зберігати в матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення.

Після набрання вироком законної сили, арешт накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 29.11.2022 на автомобіль марки Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 - скасувати.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору у день його проголошення. Учасники мають право отримати його копію в суді.

Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч.2 ст.394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий - суддя ОСОБА_1