ВИРОК

Іменем України

9 січня 2024 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,за участю прокурора ОСОБА_3 ,обвинуваченого ОСОБА_4 ,захисника ОСОБА_5 ,розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, неодруженого, з середньою освітою,не працевлаштованого, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 Кримінального кодексу України, -

Встановив:

06.10.2023 ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військово-лікарської комісії в період оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» в редакції Указу Президента України від 06.02.2023 №59/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації».

Цього ж дня, 06.10.2023, ОСОБА_4 пройшов військово-лікарську комісію, за результатами якої, згідно обліку даних та довідки військово- лікарської комісії № 3141 від 06.10.2023, ОСОБА_4 визнаний придатним для проходження військової служби під час мобілізації.

06.10.2023 після проходження ВЛК(далі ВЛК), ОСОБА_4 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 АДРЕСА_2 , отримав від працівника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 повістку на відправку на 07.10.2023 на 08:00 год. з необхідністю прибути на вказану дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою відправлення останнього до Навчального центру з подальшим проходженням служби у Збройних силах України за мобілізацією.

Однак ОСОБА_4 , усупереч вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ, та Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» в редакції Указу Президента України від 06.02.2023 №59/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» з метою ухилитися від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи належним чином повідомленим про прибуття на конкретну дату та час, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 336 КК України, умисно, без поважних на те причин не з`явився за повісткою на відправку до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого проходження служби та до служби у Збройних Силах України не приступив, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ст. 336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

На підставі ч. 1 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, до суду надійшла угода про визнання винуватості від 14.12.2023 року, укладена між прокурором Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_3 ,якій на підставі ст.37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та ОСОБА_4 ,який є обвинуваченим в цьому ж кримінальному провадженні.

Виходячи із змісту даної угоди, ОСОБА_4 повністю беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні за обставин,викладених в обвинувальному акті.

Згідно угоди, сторони погодилися на призначення обвинуваченому покарання за ст.336 КК України у виді трьох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України та покладенням на нього обов`язків,передбачених ст.76 КК України.

Прокурор вважає,що угода про визнання винуватості відповідає вимогам закону та може бути затверджена судом,пропонує визначити іспитовий строк тривалістю в один рік.

У судовому засіданні обвинувачений вказав, що цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч.4 ст.474 Кримінального процесуального кодексу України, які були роз`яснені судом в ході підготовчого судового засідання.

Також в підготовчому судовому засіданні обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість та надав суду згоду на призначення узгодженого покарання.

Захисник не заперечувала проти затвердження угоди про визнання винуватості,яка відповідає інтересам її підзахисного та прав останнього не порушує,погодилась з пропозицією прокурора щодо визначення тривалості іспитового строку в один рік.

На підставі пояснень учасників процесу, суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням,наслідки укладення та затвердження угоди, передбаченої статтею 473 КПК України, наслідки невиконання угоди.

В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судові витрати відсутні.

Речові докази не долучались.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Виходячи із зазначеного та керуючись ст. ст. 122, 124, 373, 374, 468-475 Кримінального процесуального кодексу України,суд-

Ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 Кримінального кодексу України.

Затвердити угоду про визнання винуватості від 14.12.2023 року, укладену між прокурором Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_3 ,якій на підставі ст.37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та ОСОБА_4 ,який є обвинуваченим в цьому ж кримінальному провадженні.

На підставі угоди про визнання винуватості призначити ОСОБА_4 покарання по ст.336 КК України у виді позбавлення волі на строк 3(три)роки.

Відповідно до ст.75,76 КК України, ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити,якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:

1)періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

3)не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення,обвинуваченим,який тримається під вартою-у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Обмеження права оскарження даного вироку, визначені ч.1 ст.473 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 475 КПК вирок на підставі угоди може бути оскаржено у порядку, передбаченому цим Кодексом, на підставах, передбачених ст. 394 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно на підставах: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, установлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладання угоди;

2) прокурором виключно на підставах: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угоди не може бути укладено.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1