Провадження №: 1-кп/755/1482/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" листопада 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у судовому засіданні об`єднані кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002710 від 21.09.2021 та № 0002216 від 21.08.2021 за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 362 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кожного окремо, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , кожного з них окремо, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_21 ,

потерпілих ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ,

в с т а н о в и в :

у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувають об`єднані кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002710 від 21.09.2021 та № 0002216 від 21.08.2021 за обвинуваченням: ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 362 КК України, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожного окремо, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , кожного з них окремо, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України.

Позиція і клопотання учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_9 у судовому засіданні подала ряд клопотань, а саме: клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, застосованого до обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , та клопотання про продовження строку дії обов`язків при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави до обвинуваченого ОСОБА_3 . Зазначила про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, просила задовольнити подані клопотання.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокати ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора також зазначили, що обвинувачений ОСОБА_5 належним чином себе поводить, дотримується покладених на нього обов`язків, ризик впливу на потерпілих та свідків відсутній.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокати ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_20 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора. Разом з тим, заявили клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу із домашнього арешту на особисте зобов`язання, зазначили, що на досудовому розслідуванні та під час розгляду справи в Дніпровському районному суді міста Києва підзахисний сумлінно виконував покладені на нього обов`язки судом, а саме з`являвся до слідчого для ознайомлення з матеріалами справи, постійно перебував на цілодобовому домашньому арешті, здав свій документ за допомогою якого можна виїхати за кордон слідчому, оскільки в ДМС не прийняти, не пропустив жодного призначеного судового засідання, довів належну процесуальну поведінку. Більш того, його поведінка, очевидно свідчить про відсутність будь-яких намірів у майбутньому будь-яким чином перешкоджати судовому розгляду відповідного кримінального провадження. Просили врахувати, що 14.02.2023 та 16.03.2023 ОСОБА_7 у повному обсязі надав достатньо розгорнуті й вичерпні покази слідчому, бажає в подальшому надавати показання суду щодо усіх відомих обставин, які були предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні та будуть предметом судового розгляду. Звернули увагу суду, що незважаючи на те, що сторона обвинувачення мотивувала свої клопотання про продовження строків розслідування та тримання обвинувачуваного під вартою необхідністю проведення певних слідчих та процесуальних дій, вони виконані не були, а саме одночасні допити, експертні дослідження, про це можна дізнатись з реєстрів матеріалів доданих до обвинувального акта навіть в підготовчому судовому засідання, протягом строку дії запобіжного заходу сторона обвинувачення не проводила жодних слідчих дій, крім допиту підозрюваного. Досудове розслідування в даному кримінальному провадженні тривало ще з серпня 2021 року, тобто майже три роки. При цьому, представники сторони обвинувачення мали можливість і зобов?язані були здійснити досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні в розумні строки із неухильним дотриманням загальних засад кримінального провадження, серед яких: законність, верховенство права, право на свободу та особисту недоторканність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист та дотримання розумних строків.

ОСОБА_7 перебуває під дією суворих запобіжних заходів (тримання під вартою, домашній арешт) майже 9 місяців, що унеможливлює його піклування про власних неповнолітніх дітей, які перебувають повністю на його стовідсотковому утриманні ( ОСОБА_24 ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_25 ІНФОРМАЦІЯ_8 ), які вимушені переховуватись від правоохороних органів у своїй країні, так як їх батько захищає Україну від російської збройної агресії. В російській федерації таких осіб притягують до кримінальної відповідальності, а також знищують фізично шляхом позасудових страт. Крім цього, на утриманні у ОСОБА_7 перебуває його літня матір, яка без його матеріальної допомоги відчуває значні складності із підтриманням належного рівня існування й побуту, оскільки через незадовільний фізичний стан із кожним днем тримання під домашнім арештом ОСОБА_7 , буде дедалі складніше самостійно забезпечувати собі нормальні умови життя, він також допомагає їй матеріально. Також потрібно брати до уваги вік підзахисного та те, що він військовослужбовець, який отримував поранення. Станом на сьогодні він проходить курс лікування, у тому числі від поранення в лівій поперековій ділянці, діагноз якого скальпована рана лівої поперекової ділянки. ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем з початку військової агресії російської федерації проти України та введення воєнного стану, приймав активну участь у бойовому чергуванні та патрулюванні, виконував завдання по організації облаштування блокпостів, бомбосховищ, фортифікаційних захисних споруд, що у подальшому інтегрувався у комплекс оборонних ланок столиці України. Крім того, ОСОБА_7 здійснював активну волонтерську діяльність, спрямовану на підтримку цивільних громадян України, що постраждали внаслідок агресії російських терористичних військ.

Ризики, зазначені в пунктах 1-5 частини 1 статті 177 КПК України та які враховувалися під час обрання існуючого запобіжного заходу, за час його дії очевидно в переважній більшості зникли, або істотно зменшилися. Як наслідок, на теперішній час, а тим більше враховуючи поведінку підзахисного, відсутні будь-які достатні та обґрунтовані дані, які б свідчили про існування цих ризиків, а стороною обвинувачення не здобуто жодних належних даних, які б свідчили про продовження їх існування або виникнення нових.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокати ОСОБА_11 та ОСОБА_19 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора. Крім того, стороною захисту заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з домашнього арешту на особисте зобов`язання, мотивуючи тим, що минув час, прокурором недоведені ризики, обвинувачений ОСОБА_4 має на утриманні дітей, які наразі перебувають закордоном, тому він хоче поїхати на захід України для того, аби з ними зустрітись, а запобіжний захід у вигляді домашнього арешту це не дозволяє.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні подав клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, оскільки наразі до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовані два різні запобіжні заходи, а саме: особисте зобов`язання у кримінальному провадженні за № 0002710 від 21.09.2021 та застава у кримінальному провадженні за № 0002216 від 21.08.2021, при цьому вказані запобіжні заходи були застосовані окремо до об`єднання названих вище кримінальних проваджень в одне. На думку сторони захисту наявні підстави для скасування менш суворішого з вказаних вище запобіжних заходів. Так, відповідно до змісту всього КПК України, питання щодо дії різних запобіжних заходів щодо особи застосованих у різних кримінальних провадженнях після їх об`єднання, не врегульовано.

Разом з тим, виходячи з буквального тлумачення поняття запобіжного заходу, порядку застосування та способів його виконання, тощо, про які мова іде в Главі 18 КПК України, захист зазначає, що Закон визначає про можливість застосування в одному провадженні до однієї особи лише одного запобіжного заходу, вживаючи термін «запобіжний захід» в однині. Крім того, це виходить з того, що в застосування другого (повторного) заходу не має доцільності, так як у разі необхідності погіршення становища особи є інститут зміни діючого запобіжного заходу в бік його погіршення. Крім того, є логічним аргумент про те, що різні запобіжні заходи мають різні способи виконання і наявність одночасно двох різних запобіжних заходів в одному провадженні щодо особи унеможливить виконання якогось із них, так як відсутній інститут привілейованості одного судового рішення над іншим, що є нонсенсом. Отже, виходячи з положень ст.ст. 8 та 9, Глави 18 КПК України, слід зробити висновок про неможливість застосування в одному провадженні до особи двох запобіжних заходів в період дії одного з них.

Разом з тим, залишається відкритим та неврегульованим питанням, а що ж робити з різними запобіжними заходами, які були застосовані раніше в різних провадженнях до особи, після об`єднання даних проваджень. На думку захисту, відповідь очевидна - один з двох запобіжних заходів має бути скасованим, так як знову ж таки існування одночасно двох різних запобіжних заходів не тільки погіршує становище особи і є подвійним тягарем на неї, а і унеможливлює виконання кожного з них окремо, так як не зрозуміло, який з запобіжних заходів має привілей проти іншого. Таким чином, захист вважає, що невідкладно після об`єднання проваджень щодо ОСОБА_3 один з двох застосованих щодо нього запобіжних заходів має бути негайно скасований.

Враховуючи, що застава застосована до ОСОБА_3 є більш суворим запобіжним заходом, то є логічним скасування саме особистого зобов`язання як більш м`якого. Разом з тим, просив суд розширити межі за які обвинувачений ОСОБА_3 не може відлучатись без дозволу суду.

Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 підтримали позицію своїх захисників.

Інші учасники судового провадження підтримали позицію захисників обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Положення закону, яким керувався суд

Згідно з ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. (ч. 1 ст. 179 КПК України)

Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. (ч. 1, 2 ст. 181 КПК України)

Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.(ч. 1 ст. 182 КПК України)

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. (ч. 1 ст. 194 КПК України)

Крім того, відповідно до вимог ч. 4,5 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.

Згідно ч. 1 ст. 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.

Висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень. (ч. 1 ст. 198 КПК України)

Відповідно до вимог ч. 1, 5 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.

Згідно ч. 1 ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Висновки та мотиви суду

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дійшов такого висновку.

Щодо обґрунтованості підозри

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom» від 30 серпня 1990 року (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

У рішенні №14310/88 від 23.10.1994 року по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

В цьому випадку, обвинувальний акт щодо вказаних обвинувачених перебуває на розгляді в суді.

Враховуючи, що суд на цьому етапі провадження лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у обвинувальному акті дані, суд приходить до висновку про обґрунтованість підозри та можливу причетність обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Щодо наявності ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що він може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення зазначених дій.

Достовірність ризиків може бути встановлена шляхом перевірки відомостей про: 1) наявність документів, які дають змогу виїхати за межі країни; 2) майновий стан особи, який дає змогу існувати в умовах переховування, у тому числі за межами країни; 3) наявність громадянства іншої держави або документів, які дають право тимчасово чи постійно проживати на території іншої країни; 4) наявність членів родини, які проживають на території іншої країни та можуть надати тимчасовий чи постійний притулок; 5) наявність можливості (службове становище, безпосереднє знайомство, родинні зв`язки, матеріальний вплив тощо) впливу на свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні; 6) інші обставини, які вказують на достовірність ризиків, - та повинна оцінюватися з урахуванням конкретних обставин кожного кримінального провадження.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого.

Наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Щодо ризику переховування від суду, то слід зауважити, що у рішенні ЄСПЛ «Loizidou проти Туреччини» від 18 грудня 1996 року (заява № 15318/89, п. 43, 53), у тому числі йшлося про події, що мали місце на території Республіки Кіпр під час окупації частини її території Туреччиною та судом було прямо зазначено, що норми Конвенції не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ та загального контексту проблеми.

Суд враховує фактичну ситуацію в Україні, а саме те, що з 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на території України введений воєнний стан, який триває по цей час.

Введення в країні воєнного стану обумовлено збройною агресією Російської Федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, внаслідок чого частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованими, а сама збройна агресія починаючи з 24 лютого 2022 року набула повномасштабного характеру (див. п. 5.1 Рішення КС України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020 (465/20), відповідно, на думку суду, положення КПК України не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ в України та загального контексту проблеми, викликаної збройною агресією РФ.

Підсумовуючи наведене, суд зауважує, що до обставин ризику втечі безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях (див. в т.ч. з цього питання пункт 8 рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, котрі відповідають критеріям офіційних згідно Рішення РС України № 23 від 05 серпня 2022 року).

Також, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед таких обставин підлягає оцінюванню «тяжкість покарання», що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v Bulgaria» від 26 червня 2001 року (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні по справі «Punzelt v. Czech Republic» від 25 квітня 2000 року (§ 76, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Разом з тим, зазначена обставина має враховуватися крізь призму суб`єктивного сприйняття особою можливої загрози настання покарання за вчинення правопорушення, тобто фактично йдеться про ту потенційну загрозу, настання якої може спробувати уникнути обвинувачений. Саме тому, на думку суду, комплексний аналіз суворості можливого покарання має включати не тільки вид і міру санкції, передбаченої КК України, але й інші обставини негативного характеру для особи, яких вона може зазнати не тільки в результаті постановлення обвинувального вироку, але й під час самого розслідування.

Небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від тяжкості можливого покарання з точки зору самої санкції статті КК України, адже її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних чинників, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її незначною, зокрема, треба враховувати характер особи, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, а також його контакти. В цьому ключі тяжкість є тільки релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Відповідно, забезпечуючи таку оцінку, суд враховує, що обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, два з яких, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, що в поєднанні з даними про особу обвинуваченого з`ясованими судом, зокрема, характер, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, контакти, вказують на те, що в сукупності ці обставини дають підстави вважати, що серйозність покарання, в даному випадку, є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що вони можуть втекти.

Щодо ризику впливу, то оцінюючи його наявність у кримінальному провадженні, суд виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань від потерпілих та свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик впливу зберігається до отримання показань наведених осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачені, не будучи обмежені у спілкуванні із свідками, потерпілими, яким відомі обставини вчинення злочинів, у якому останні обвинувачуються, можуть здійснювати на них вплив, зокрема, шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно наявність ризику впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Однак, враховуючи той факт, що у даному кримінальному провадженні потерпіла ОСОБА_22 та потерпілий ОСОБА_23 неодноразово з`являлись у судове засідання, перебували в одному залі з обвинуваченими, жодного разу не повідомляли суду чи прокурору про здійснення щодо них тиску чи інших заходів впливу, утверджує суд у думці про реальність цього ризику лише щодо свідків.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином

Оцінюючи вказаний ризик суд бере до уваги те, що під час судових засідань, які проводились у Дніпровському районному суді м. Києва всі обвинувачені дотримуються належної процесуальної поведінки. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з`являються у судові засідання, не перешкоджають жодним чином їх проведенню, відсутні будь-які маніпуляції чи ухиляння з їх боку, а тому даний ризик є необґрунтованим.

Врахування судом обставин відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України

Суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 178 КПК України, враховує узагальнені відомості щодо обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Згідно даних обвинувального акта та наданих стороною захисту документів, з`ясовано, що:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_1 виданий 06.11.2001 Харківським РУ ГУМВС України в M. Києві), уродженець м. Києва, який зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 ,одружений, офіційно не працевлаштований, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей 2007 р.н., 2012 р.н., 2014 р.н., є раніше не судимим.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , є громадянином України(паспорт серії НОМЕР_2 виданий 21.03.2000 Харківським РУ ГУ МВС України в м. Києві), уродженець м. Києва, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , неодружений, приватний підприємець, є раніше не судимим.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , є громадянином України (паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий 03.08.2002 Дарницьким РУ ГУ МВС України в місті Києві), уродженець м. Києва, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , є приватним підприємцем,одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей 2007 р.н., 2009 р.н. та 2018 р.н., є раніше не судимим.

Разом з тим, суд враховує позитивні характеристики обвинуваченого, надані ДУ «Київський слідчий ізолятор», ТОВ «ДЕЛЬТА-ЩИТ» та Добровольчим формуванням № 7 територіальної оборони м. Києва « ІНФОРМАЦІЯ_12 », а також надані стороною захисту копії нагород та подяк обвинуваченого.

ОСОБА_7 , є громадянином рф (паспорт НОМЕР_4 виданий Ачхой- Мартановським ТВВС Чеченської Республіки РФ від 14 листопада 2000 року), уродженець с. серноводск, чеченська республіка, рф, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_6 , неодружений, доброволець ДФТГ № 42 м. Києва «Легіон Оболонь» Сил ТРО ЗСУ, є раніше не судимим.

За даними захисту ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, з початку військової агресії Російської Федерації проти України та введення воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», виконував завдання по організації облаштування блокпостів, бомбосховищ, фортифікаційних захисних споруд, що у подальшому інтегрувався у комплекс оборонних ланок столиці України.Будучи добровольцем, у взаємодії з підрозділами ЗС України та іншими спеціальними і правоохоронними групами, на території Київської області, зокрема у населених пунктах Ірпінь, Гостомель, Мощун та у напрямку Козаровичі приймав заходи, направлені на протидію наступу військ Російської Федерації.

Таким чином, він брав безпосередню участь у відсічі та стримуванні нападу РФ. Крім того, ОСОБА_7 здійснював волонтерську діяльність, спрямовану на підтримку цивільних громадян України, що постраждали внаслідок агресії РФ.

Щодо наявності підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів

Згідно з ст. 194 КПК наявність ризиків є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід у кримінальному провадженні убезпечить від їх настання, суд ураховує таке.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимогст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , то суд враховує той факт, що він є військовослужбовцем, а задля виконання покладених на нього як бойового офіцера функцій, йому потрібно бути мобільним та переміщатись територією України, відвідувати зону бойових дій, що неможливо робити перебуваючи під домашнім арештом.

Крім того, суд зважає на позитивні характеристики обвинуваченого, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також бере до уваги його належну процесуальну поведінку під час судових засідань.

Відтак, суд вбачає підстави для задоволення клопотання сторони захисту та зміни запобіжного заходу з домашнього арешту на особисте зобов`язання, а також відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , то суд не вбачає підстав для задоволення клопотання сторони захисту, оскільки наразідієвим запобіжним заходом, який зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_4 своїх процесуальних обов`язків в цьому кримінальному провадженні є домашній арешт, враховуючи наявність доведених двох ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризику переховування від суду та впливу. Відтак, у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на особисте зобов`язання, слід відмовити, а клопотання прокурора - задовольнити та продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у період часу з 21 год 00 хв до 07 год 00 хв, розширивши межі населених пунктів, за які обвинувачений ОСОБА_4 не може відлучатись без дозволу суду.

Щодо продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , то суд вбачає підстави для задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, враховуючи наявність доведених двох ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризику переховування від суду та впливу.

Щодо запобіжного заходу обвинуваченого ОСОБА_3 .

У кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 серпня 2021 року за № 0002216, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.10.2023 обрано обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 840 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням до 11 грудня 2023року обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту - м. Київ без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Однак, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.10.2023, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002710 від 21.09.2021, задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Наразі до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовані два різні запобіжні заходи. Наявність двох взаємовиключних запобіжних заходів щодо однієї особи є нічим іншим як подвійним тягарем і грубим порушенням права на свободу.

Відповідно до положень ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.В кожному випадку, як підкреслює Європейський суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загально - суспільних прав та інтересів.

Коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, щоб умови, за яких здійснюється позбавлення свободи, були чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону було передбачуваним тією мірою, щоб він відповідав стандарту «законності», встановленому Конвенцією (див. справу «Барановський проти Польщі» (Baranowski v. Poland), заява № 28358/95).

В рішеннях Європейського суду з прав людини неодноразово зазначалось про принцип поваги до особистої свободи, та те, що задля застосування суворішого запобіжного заходу необхідно продемонструвати наявність конкретних фактів, які б доводили, що стверджувані ризики переважають над вказаним принципом (див. наприклад рішення у справах «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, «Макаренко проти України» (Makarenko v. Ukraine), заява № 622/11, «Плачков проти України», заява №76250/13тощо).

Відтак, беручи до уваги те, що наразі до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовані два різні запобіжні заходи (особисте зобов`язання та застава), враховуючи принцип поваги до особистої свободи, належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 , а також те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України наявні, суд задля уникнення порушення прав обвинуваченого вважає за необхідне задовольнити клопотання захисника ОСОБА_10 та скасувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Разом з тим, суд вбачає підстави для задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави обвинуваченому ОСОБА_3 .

Керуючись ст. 131-132, 176-178, 180-181, 193-194, 201, 331, 369-372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 - задовольнити.

Продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в період часу з 21 год 00 хв до 07 год 00 хв наступного дня до 20 січня 2024 року включно, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Зобов`язати ОСОБА_5 прибути до місця проживання за адресою АДРЕСА_3 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 строком до 20 січня 2024 року включно, такі обов`язки:

прибувати в судові засідання на дати та час, призначені судом;

не відлучатися з м. Києва без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими, потерпілими та свідками.

На період дії воєнного стану на території України дозволити обвинуваченому ОСОБА_5 після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 15 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатись з визначеного в ухвалі місця проживання з метою перебування останнього в укритті.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_13 - відмовити.

Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу із домашнього арешту на особисте зобов`язання обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_13 - задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , який проживає за адресою: АДРЕСА_6 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Зобов`язати ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до суду та, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки:

прибувати в судові засідання на дати та час, призначені судом;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими, потерпілими та свідками;

Вказані обов`язки покласти на ОСОБА_7 до 20 січня 2024 року.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 - задовольнити.

У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_19 про зміну запобіжного заходу із домашнього арешту на особисте зобов`язання обвинуваченому ОСОБА_4 - відмовити.

Продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в період часу з 21 год 00 хв до 07 год 00 хв наступного дня до 20 січня 2024 року включно, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_4 прибути до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 строком до 20 січня 2024 року включно, такі обов`язки:

прибувати в судові засідання на дати та час, призначені судом;

не відлучатися з м. Києва та Київської області без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими, потерпілими та свідками.

На період дії воєнного стану на території України дозволити обвинуваченому ОСОБА_4 після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 15 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатись з визначеного в ухвалі місця проживання з метою перебування останнього в укритті.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Клопотання захисника ОСОБА_10 про скасування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання застосованого до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 - задовольнити.

Скасувати обраний обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід увигляді особистого зобов`язання.

Клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 - задовольнити.

Продовжити строк дії обов`язків застосованих до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 при обранні запобіжного заходу у вигляді застави.

Зобов`язати ОСОБА_3 прибувати за кожною вимогою до суду та, у відповідності до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти до 20 січня 2024 року наступні обов`язки:

прибувати в судові засідання на дати та час, призначені судом;

не відлучатися з м. Києва та Київської області без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими, потерпілими та свідками.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_9 .

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченим та захисникам, негайно після її проголошення, та направити до органу Національної поліції за місцем проживання обвинувачених для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 15 год 35 хв 24 листопада 2023 року.

Суддя: ОСОБА_1