У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2023 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС 1-го відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській обл. ОСОБА_5 , погоджене із прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000063 внесеного до ЄРДР 31.03.2022 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про здійснення спеціального досудового розслідування, в якому просить надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002053 від 25.06.2022 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч.2 ст. 438 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначає, що Слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002053 від 25.06.2022 року, за підозрою громадян рф ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 28 ч.2 ст. 438 КК України.

19 лютого 2014 року представниками Російської Федерації (далі - РФ) розпочато збройне вторгнення збройних сил РФ (далі - ЗС РФ), приховане твердженням керівників РФ про переміщення військових підрозділів в рамках звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту РФ та іншими підрозділами ЗС РФ здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечивши військову окупацію території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя. 18 березня 2014 року РФ оголосила про офіційне включення Криму до її території.

Одночасно із цим, протягом березня та на початку квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі за текстом - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року в м. Луганську - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі за текстом - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Внаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII.

Надалі, 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку РФ, Білорусі та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

З того моменту сили оборони України здійснюють збройну відсіч вздовж всієї лінії фронту.

Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24.02.2022 не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п.п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього" (Україна проти РФ) та ін.)».

Відповідно до ст. 2 спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 р. ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 2 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 03.07.1954 (далі - Конвенція), ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб:

a) насилля над життям й особистістю, зокрема всі види вбивств, завдання каліцтва, жорстоке поводження й тортури;

b) захоплення заручників;

c) наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження;

d) засудження та застосування покарання без попереднього судового рішення, винесеного судом, який створено належним чином і який надає судові гарантії, визнані цивілізованими народами як необхідні (стаття 3 Конвенції).

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 6 зазначеної Конвенції, вона повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2-й цієї Конвенції. На території сторін конфлікту застосування Конвенції припиняється після загального припинення бойових дій. На окупованій території застосування цієї Конвенції припиняється через рік після загального припинення бойових дій.

Відповідно до положень ст. 27 Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

З урахуванням положень стосовно здоров`я, віку та статі, сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, має право поводитися з усіма ними однаково, без жодної дискримінації, зокрема стосовно раси, релігії або політичних переконань.

Статтею 29 Конвенції передбачено, що сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

Згідно ст. 32 Конвенції Високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Також, ч.1 ст. 97 Глава VI Конвенції передбачено, що інтернованим буде дозволено залишити при собі речі власного користування. Гроші, чеки, цінні папери тощо, коштовні речи можуть бути відібрані лише відповідно визначеній процедурі. У такому разі інтернованим буде видано детальну розписку.

Згідно із ст. 147 Конвенції серйозні порушення, про які йдеться у Конвенції, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричинять великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.

Статтею 43 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року передбачено, що збройні сили сторони, що перебуває в конфлікті, складаються з усіх організованих збройних сил, груп і підрозділів, що перебувають під командуванням особи, відповідальної перед цією стороною за поведінку своїх підлеглих, навіть якщо ця сторона представлена урядом чи властями, не визнаними супротивною стороною. Такі збройні сили підпорядковані внутрішній дисциплінарній системі, яка, поряд з іншим, забезпечує додержання норм міжнародного права, застосовуваних у період збройних конфліктів.

Особи, які входять до складу збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті (крім медичного і духовного персоналу, про який ідеться у статті 33 Третьої конвенції, є комбатантами, тобто вони мають право брати безпосередню участь у воєнних діях.

Так, відповідно до ст. 8 Статуту внутрішньої служби збройних сил російської федерації, затвердженого указом президента російської федерації №1495 від 10 листопада 2007 (далі - Статут), відповідно до законодавства російської федерації зміст та обсяг прав, обов`язків та відповідальності військовослужбовців, залежать від того, перебувають вони при виконанні обов`язків військової служби чи ні. Військовослужбовець вважається таким, що виконує обов`язки військової служби у випадках, зокрема, участі у бойових діях, виконання завдань в умовах надзвичайного стану та військового стану, а також в умовах збройних конфліктів. Військовослужбовці, які є іноземними громадянами, беруть участь у виконанні завдань в умовах військового стану, а також в умовах збройних конфліктів відповідно до загальновизнаних принципів і норм міжнародного права, міжнародних договорів російської федерації та законодавства російської федерації та виконання наказу (наказу) або розпорядження, відданого командиром (начальником).

Згідно із ст. 16. Статуту військовослужбовець у службовій діяльності керується Конституцією російської федерації, федеральними конституційними законами, федеральними законами, загальновійськовими статутами та іншими нормативними правовими актами Російської Федерації. Захист державного суверенітету і територіальної цілісності Російської Федерації, забезпечення безпеки держави, відбиття збройного нападу, а також виконання завдань відповідно до міжнародних зобов`язань Російської Федерації складають сутність військового обов`язку, який зобов`язує військовослужбовця, зокрема, дотримуватися загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародні договори російської федерації.

Разом з цим, ст. 22. Статуту передбачає обов`язок військовослужбовця знати і дотримуватися норм міжнародного гуманітарного права, правила поводження з пораненими, хворими, особами, які зазнали аварії корабля, медичним персоналом, духовними особами, цивільним населенням в районі бойових дій, а також з військовополоненими.

Також, відповідно до ст. 34. Статуту за своїм службовим становищем і військовим званням одні військовослужбовці стосовно інших можуть бути начальниками або підлеглими. Начальник має право віддавати підлеглому накази та вимагати їх виконання. Він повинен бути для підлеглого прикладом тактовності, витриманості і не повинен допускати фамільярності та упередженості щодо нього. За дії, що принижують честь і гідність підлеглого, відповідає начальник. Підлеглий зобов`язаний беззаперечно виконувати накази начальника.

Згідно із ст. 39. Статуту наказ - розпорядження командира (начальника), звернене до підлеглих і потребує обов`язкового виконання певних дій, дотримання тих чи інших правил або встановлює будь-який порядок, положення. Наказ командира (начальника) повинен бути виконаний беззаперечно, точно і вчасно. Також, відповідно до ст. 44. командир (начальник) несе відповідальність за відданий наказ (наказ) та його наслідки, за відповідність змісту наказу вимогам статті 41 цього Статуту та за неприйняття заходів щодо забезпечення його виконання.

Також, ст. 70. Статуту передбачає, що військовослужбовці повинні бути ввічливими по відношенню до цивільного населення, проявляти особливу увагу до інвалідів, людей похилого віку, жінок і дітей, сприяти захисту честі та гідності громадян, а також надавати їм допомогу при нещасних випадках, пожежах та інших надзвичайних ситуаціях природного та техногенного характеру.

Статтею 44 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року передбачено, що для сприяння посиленню захисту цивільного населення від наслідків воєнних дій комбатанти зобов`язані відрізняти себе від цивільного населення в той час, коли вони беруть участь у нападі або у воєнній операції, що є підготовкою до нападу. Однак у зв`язку з тим, що під час збройних конфліктів бувають такі ситуації, коли через характер воєнних дій озброєний комбатант не може відрізнити себе від цивільного населення, він зберігає свій статус комбатанта за умови, що в таких ситуаціях він відкрито носить свою зброю.

Статтею 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року передбачено, що цивільне населення як таке, а також окремі цивільні особи не повинні бути об`єктом нападів. Заборонено акти насильства чи загрози насильства, що мають головною метою тероризувати цивільне населення.

Напади не вибіркового характеру заборонено. До нападу не вибіркового характеру належать: напади, не спрямовані на конкретні воєнні об`єкти; напади, при яких застосовуються методи або засоби ведення воєнних дій, які не можуть бути спрямовані на конкретні воєнні об`єкти; напади, при яких застосовуються методи або засоби ведення воєнних дій, наслідки яких не можуть бути обмежені, як це вимагається згідно з цим Протоколом; і які, таким чином, у кожному такому випадку поражають воєнні об`єкти й цивільних осіб або цивільні об`єкти, не розрізняючи їх; напади, котрі, як можна очікувати, попутно потягне за собою втрати життя серед цивільного населення, поранення цивільних осіб та шкоду цивільним об`єктам, або те й інше разом, які були б надмірними щодо конкретної і безпосередньої воєнної переваги, якої передбачається таким чином досягти.

Також статтею 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема: вбивство; катування всіх видів - фізичні чи психічні; тілесні покарання; каліцтво; знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, непристойне посягання в будь-якій його формі; взяття заручників; колективне покарання; і погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

Таким чином, з 19 лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України, окупацією частини території України, що вказує на поширення дії на території України законів та звичаїв війни (норм міжнародного гуманітарного права).

Як вказує у клопотанні слідчий, у результаті вищезазначених подій, значна частина території Київської області, починаючи з 24.02.2022, у тому числі село Мотижин та частково Макарівська територіальна громада Бучанського району - знаходяться під постійним обстрілом з різного виду озброєння з боку підрозділів Збройних Сил та інших військових формувань Російської Федерації.

У період часу з 27.02.2022 по 30.03.2022 громадянин Російської Федерації ОСОБА_7 , єфрейтор, військовослужбовець 1 взводу вч НОМЕР_1 закріплений за бойовою машиною НОМЕР_2 , перебуваючи на території окупованого представниками підрозділів ЗС РФ села Мотижин Бучанського району Київської області, вчинив інші порушення законів та звичаїв війни, шляхом здійснення нападів на цивільне населення, поєднане з умисним вбивством у вказаному населеному пункту.

При цьому, останній був обізнаний із законами та звичаями війни, передбаченими та закріпленими в положеннях міжнародного законодавства, Статутом внутрішньої служби ЗС РФ, тобто вчиняючи дії по вбивству цивільного населення, останній чітко усвідомлював їх злочинність.

Як вказує у клопотанні слідчий, 27.02.2022, близько 22 години, військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими невстановленими на даний час військовослужбовцями ЗС РФ, які були озброєні вогнепальною зброєю та бойовою технікою, діючи умисно, з метою здійснення фільтраційних та інших заходів, рухалися в напрямку села Мотижин, що було окуповане РФ.

В подальшому, приблизно о 22 год. 00 хв. 27.02.2022 зі сторони села Мотижин Бучанського району в напрямку автомобільної траси М06, поблизу сімейного ландшафтного парку «Добропарк» по зустрічному напрямку від броньованої техніки ЗС РФ (МТЛБ) із позначкою «V» та маркуванням «143» на якій перебували військовослужбовці ЗС РФ ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням військовослужбовцями ЗС РФ рухався транспортний засіб марки «Opel», моделі «Zafira» з номерним знаком НОМЕР_3 , в якому перебували цивільні особи: ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому, вказаний транспортний засіб не мав будь яких знаків розрізнення та приналежності до Сил оборони України. Зазначений автомобіль зупинився на відстані приблизно 100 метрів до вказаної вище МТЛБ ЗС РФ. Після встановлення зорового контакту з вказаним транспортним засобом, приблизно о 22 год. 00 хв. 27.02.2022 всупереч положень статей 3, 27, 32, 147 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на напад на цивільне населення, поєднане з умисним вбивством, без попередження про відкриття вогню, групою осіб без попередньої змови разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням військовослужбовцями ЗС РФ здійснили невстановлену кількість прицільних пострілів із невстановленої стрілецької (вогнепальної) зброї, яка перебувала на озброєнні підрозділу ЗС РФ в бік вказаного цивільного транспортного засобу, який вже на той час перебував в нерухомому стані поблизу сімейного ландшафтного парку «Добропарк» на автодорозі «Мотижин - Житомирська траса». В результаті таких пострілів, цивільні особи які перебували у салоні зазначеного транспортного засобу отримали вогнепальні ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, а саме:

- ОСОБА_18 отримав численні вогнепальні сліпі та крізні поранення тіла (передній поверхні грудей зліва, передній поверхні живота у нижній третині, передньо-внутрішній поверхні правого передпліччя у нижній третині, нижньо-зовнішньому квадраті правої сідниці) з ушкодженнями внутрішніх органів, внаслідок чого настала смерть останнього;

- ОСОБА_19 отримав численні вогнепальні сліпі та крізні поранення тіла (вхідна вогнепальна рана на волосяній частині голови в потиличній області, від якої іде рановий канал ззаду наперед і закінчується вихідною раною в лобній області, по ходу якого ушкоджені кістки черепа, оболонки та тканина головного мозку, вхідні вогнепальні рани на задній поверхні шиї, в області правого надпліччя, на спині, на правій боковій поверхні тулуба, ранові канали, які ідуть від даних ран ззаду наперед частина з яких проникає в плевральну та черепну порожнини, з ушкодженнями по ходу них кісток, масивна вогнепальна рана на правому передпліччі, в глибині якої ушкоджені м?які тканини та кістки з дефектом їх) з ушкодженнями внутрішніх органів та кісток скелета, внаслідок чого настала смерть останнього;

- ОСОБА_20 отримав множинні сліпі вогнепальні кульові поранення грудної клітки з ушкодженнями внутрішніх органів (легені) та шиї з розвитком шоку і крововтрати, внаслідок чого настала смерть останнього.

Вказане вище свідчить про те, що є прямий причинний зв`язок між отриманими вогнепальними ушкодженнями, які спричинені зі стрілецької зброї ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням військовослужбовцями ЗС РФ та настанням смерті ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 за вказаних вище обставин.

Отже, військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_7 вчинив інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які виразились у нападі на цивільне населення, поєднані з умисним вбивством цивільних осіб ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , вчинене групою осіб без попередньої змови, чим порушив вимоги ст.ст. 3, 27, 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаній у м. Женеві 12.08.1949 та ст. ст. 43, 44, 51, 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року, Гаазькими конвенціями 1907 року, вчинив злочин проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Слідчий у клопотанні вказує, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється в іншому порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, поєднаному з умисним вбивством, вчинене без попередньої змови групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України.

17.04.2023 складено, але не вручено повідомлення про підозру військовослужбовцю Збройних сил Російської Федерації ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України, у зв`язку із перебуванням останнього на території держави-агресора.

На виконання вимог ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення та відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою, та відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

20.07.2023 року вручено повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України, пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного та повістки про виклик на допит в якості підозрюваного на 07.08.2023, 08.08.2023 та 09.08.2023 опубліковано у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, зокрема, в офіційній газеті органів державної виконавчої влади України «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування».

07.08.2023 ОСОБА_7 на допит в якості підозрюваного не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

08.08.2023 ОСОБА_7 на допит в якості підозрюваного не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

09.08.2023 ОСОБА_7 на допит в якості підозрюваного не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

Згідно з повідомленням Фастівського РВ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, останній у складі збройних сил російської федерації, які окупували населений пункт Київської області, виїхав з території України на територію Російської Федерації, де й знаходиться до теперішнього часу.

Разом з тим, під час проведення досудового розслідування встановити місцезнаходження підозрюваного не вдалося.

Відповідно відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_7 перетин державного кордону України не здійснював.

10.08.2023 підозрюваного ОСОБА_7 оголошено в розшук.

У подальшому Фастівським РВ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» стосовно ОСОБА_7 . У ході проведених оперативно-розшукових заходів встановлено, що ОСОБА_7 перебуває на території рф.

Постановою Верховної Ради України «Про комплекс невідкладних заходів щодо практичної реалізації міжнародно-правової відповідальності Російської Федерації за збройну агресію проти України» від 20 березня 2018 року № 2356-VIII, Російську Федерацію визнано державою-агресором.

В подальшому підозрюваного оголошено в міжнародний розшук, про що винесено відповідну постанову.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13.09.2022 у справі № 760/19698/23, надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_7 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування стосовно нього запобіжнього заходу у вигляді тримання під вартою.

Беручи до уваги викладене, зважаючи на наявність достатніх доказів вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, а також враховуючи той факт, що останній переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оголошений у розшук та перебуває на тимчасово окупованій території Донецької області, в органу досудового розслідування виникла необхідність у зверненні до слідчого судді з клопотанням про застосування процедури спеціального досудового розслідування відносно підозрюваного у кримінальному провадженні ОСОБА_7 .

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримали з підстав, викладених у ньому та просили його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Вислухавши прокурорів та захисника, вивчивши клопотання та дослідивши матеріали додані до клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002053 від 25.06.2022 року, за підозрою громадян рф ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 28 ч.2 ст. 438 КК України.

Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень врегульовані главою 24-1 КПК України.

Відповідно до частини першої-другої статті 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави. Спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших злочинів не допускається, крім випадків, коли злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошені у міжнародний розшук, та розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цій частині, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Частиною першою, другою статті 297-4 КПК України визначено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування, якщо прокурор, слідчий не доведе, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук. Під час вирішення питання про здійснення спеціального досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати наявність достатніх доказів для підозри особи щодо якої подано клопотання у вчиненні кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладені норми, слідчий суддя при вирішенні питання про здійснення спеціального досудового розслідування повинен встановити набуття особою статусу підозрюваного, наявність обґрунтованої підозри, можливість здійснення спеціального досудового розслідування за фактом інкримінованого правопорушення, та доведеність, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Слідчим у клопотанні доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 28 та частиною другою статті 438 КК України матеріалами клопотання в їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 42 КПК України підозрюваним є, зокрема, особа щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Частиною першою статті 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається у день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Порядок здійснення повідомлень передбачений статтею 135 КПК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Частиною восьмою статті 135 КПК України передбачено, що повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора. Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.02.2022, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002053 розпочате 25.02.2022. Відносно ОСОБА_7 17.07.2023 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 28 та частиною другою статті 438 КК України, що підтверджується письмовим повідомленням про підозру. Крім того, повідомлення про підозру ОСОБА_7 20.07.2023 опубліковано на офіційному вебсайті Офісу генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр».

Отже, у відповідності до вимог статті 42 КПК України ОСОБА_7 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про здійснення спеціального досудового розслідування.

Крім того, слідчий суддя має також перевірити наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

З матеріалів клопотання вбачається, що Фастівським РВ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» стосовно ОСОБА_7 . У ході проведених оперативно-розшукових заходів встановлено, що ОСОБА_7 перебуває на території рф.

Повістки про виклик на 07.08.2023, 08.08.2023 та 09.08.2023 опубліковані в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме в газеті Кабінету міністрів України «Урядовий кур`єр»., за результатами чого підозрюваний не з`явився.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 0109.2022 у справі № 760/19714/23, надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_7 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

10.08.2023 підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у розшук.

Таким чином, вищевказані матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 умисно переховується від слідства та суду на тимчасово окупованій території України, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене, враховуючи те, що є підстави вважати, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 438 КК України, яке відповідно до статті 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за вчинення якого, передбачене покарання у виді, зокрема, від восьми до на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, визначений таким при розслідуванні якого можливе здійснення спеціального досудового розслідування, останній переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, оголошений в розшук, та після вручення повідомлення про підозру не з`являвся на виклики слідчого, прокурора, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого про здійснення спеціального досудового розслідування.

На підставі викладеного та керуючись статтями 3, 9, 22, 42, 297-1, 297-3, 297-4, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання - задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002053, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.06.2022, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1