Справа №577/3599/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/252/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

Іменем України

08 січня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 577/3599/21 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.08.2022, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_12 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 просить змінити вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого і призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 115 КК у виді семи років позбавлення волі, оскільки він позитивно характеризується за місцем проживання, жалкує з приводу смерті брата, добровільно здався працівникам поліції, попросив у неї пробачення. Суд залишив поза увагою її думку як потерпілої, хоч вона просила суворо не карати сина.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.08.2022 ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк десять років шість місяців. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 19.06.2021. За правилами ч. 5 ст. 72 КК зараховано в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 19.06.2021 до вступу вироку в законну силу з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в сумі 5148, 60 грн.

Згідно вироку, ОСОБА_9 19.06.2021 близько 13:00 прийшов за місцем мешкання матері ОСОБА_11 та рідного брата ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_2 та хотів увійти до будинку, в якому знаходився ОСОБА_13 , з яким склалися неприязні стосунки. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_13 почав виганяти ОСОБА_9 , така поведінка не сподобалася останньому, у зв`язку з чим між ними виникла штовханина, під час якої обидва впали на підлогу та знаходячись у лежачому положенні на спині ОСОБА_9 обхопив ОСОБА_13 обома руками в ділянці бокових поверхонь шиї і почав з силою стискати, доки останній не перестав дихати, внаслідок чого смерть ОСОБА_13 настала внаслідок механічної асфіксії при задушенні. З метою приховання слідів злочину ОСОБА_9 витягнув труп брата на подвір`я, облив паливно-мастильними матеріалами та підпалив, після чого став копати серед двору яму, в який хотів поховати тіло, але в цей час додому повернулася ОСОБА_11 , яка і виявила труп сина, про що повідомила до поліції.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи потерпілої ОСОБА_11 , її представника ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу та просили пом`якшити призначене покарання, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги потерпілої без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_11 про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, КК має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням; для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК).

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК), а згідно ч. 1-2 ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні виду і розміру покарання підлягає також врахуванню й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання повинно бути пропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12). При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98).

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я людини, особу винного, який раніше не судимий, на обліку в лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, за місцем фактичного проживання характеризується позитивно, за місцем реєстрації посередньо. 30.07.2019 медичною комісією при Конотопському ОМВК визнаний придатним для військової служби та був призваний на військову службу за контрактом, а 19.11.2019 звільнений через службову невідповідність.

Відповідно висновків первинної амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 290 від 19.07.2021 та повторної амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 115 від 23.05.2022 на момент вчинення кримінального правопорушення та на час проведення експертизи ОСОБА_9 будь-яким психічним захворюванням не страждав, не виявляв ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосуванню примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнав позитивну характеристику за місцем фактичного проживання, ставлення обвинуваченого до наслідків вчиненого, оскільки він жалкує з приводу смерті брата, попросив пробачення у матері, обставиною, яка обтяжує покарання суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних та близьких відносинах та дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 1 ст. 115 КК (від 7-ми до 15-ти років) і на переконання колегії суддів призначене покарання відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначене судом покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Посилання в апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_11 на те, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, жалкує з приводу смерті брата, добровільно здався працівникам поліції та попросив вибачення у неї, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ці обставини ураховані судом при ухваленні вироку у сукупності також і з іншими фактичними обставинами кримінального провадження.

Таким чином, призначене покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав та інтересів особи, не становить «особистий надмірний тягар», а також є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_9 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та умотивованим, тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга потерпілої без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.08.2022 відносно ОСОБА_14 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4