УХВАЛА

22 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 504/4411/20

провадження № 51-5989ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 квітня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 червня 2023 року щодо нього,

встановив:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК), невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК), даний перелік є вичерпним.

Верховний Суд звертає увагу, що, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судом при ухваленні судового рішення, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

При цьому, слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Водночас, засуджений, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, не враховує, що в силу статей 433, 438 КПК, ці обставини не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Суть доводів скаржника зводиться до того, що суди попередніх інстанцій всупереч вимогам ст. 65 Кримінального кодексу України (далі - КК) не врахували повною мірою особу винуватого та пом`якшуючих покарання обставин і дійшли необґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства. Позицію щодо суворості призначеного покарання останній пов`язує із не застосуванням до нього приписів ст. 75 КК. Однак, вказаним положенням регулюється не вид та розмір покарання, а порядок його відбування.

Невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК) та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) є дві самостійні підстави для скасування або зміни судових рішень, які потребують самостійного обґрунтування у касаційній скарзі, що засудженим при оскарженні судових рішень не дотримано.

Також, засуджений, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону як на підставу для скасування судового рішення, зокрема недотримання вимог статей 370, 419 КПК, в касаційній скарзі не навів обґрунтування такої підстави, з огляду на положення ст. 412 КПК.

ОСОБА_4 в касаційній скарзі не вказує конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом при постановленні ухвали за результатами розгляду апеляційної скарги на вирок, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на ті доводи, що наведені в ній.

Крім того, засуджений ставить питання про поновлення строку на касаційне оскарження, однак, не вказує, коли отримав копію ухвали апеляційного суду.

Також, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, зазначаються: найменування суду касаційної інстанції.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким відповідно внесено зміни до КПК і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Однак, засуджений неправильно зазначив у скарзі найменування суду касаційної інстанції, до якого він подає касаційну скаргу.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 квітня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 червня 2023 року щодо нього залишити без руху та надати скаржнику 15днів для усунення виявлених недоліків з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3