ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/700/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/292/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника

потерпілого - адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 липня 2023 року.

Даним вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нова Ігірма, Іркутської області, російської федерації, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, з вищою освітою, раніше не судимого,

визнано винуватим за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортним засобом.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено питання арешту майна, процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, 18 жовтня 2022 року водій ОСОБА_8 , в порушення вимог пунктів: 2.3 (а), 31.1, 31.4 Розділу 31 «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання», Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведені у абзаці 7 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» (№ 3353-ХІІ від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями, перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан і комплектність вантажного автомобіля «VOLKSWAGEN-MAN 6.100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1990 року випуску, червоного кольору, а розпочав рух на ньому з наступною технічною несправністю, яка носить експлуатаційний характер, а саме: колісний гальмівний механізм задніх лівих коліс транспортного засобу не приводиться у дію під час гальмування робочою гальмівною системою, яку він мав можливість виявити шляхом огляду транспортного засобу перед початком руху на ньому.

18 жовтня 2022 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_8 , керуючи технічно несправним вантажним автомобілем «VOLKSWAGEN-MAN 6.100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1990 року випуску, червоного кольору, який належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 20.09.2007 року, РЕВ 7-го MB ДАІ при УМВС України у Львівській області, громадянину ОСОБА_11 , жителю АДРЕСА_2 , а водій ОСОБА_8 керував ним на підставі наявного в нього свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, без пасажирів, з вантажем, а саме дровами вагою 3 тони, рухався по вул. Лятуринської, м. Кременець, Тернопільської області, у напрямку від перехрестя з вул. Дубенська м. Кременець до с. Білокриниця Кременецького району Тернопільської області, що проходить в межах автодороги М-19 сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече», із швидкістю 45 км/год.

Рухаючись із зазначеною швидкістю, у вказаному напрямку проїзною частиною дороги вулиці Лятуринської м. Кременець, горизонтального профілю, прямою в плані, яка в цей час мала сухе асфальтобетоне покриття і не була освітлена ліхтарями дорожнього освітлення та, наближаючись до прилягання вул. Вокзальна щодо вул. Лятуринської, а також пункту зупинки автобуса, і нерегульованого пішохідного переходу, який встановлений на вул. Лятуринської м. Кременець та позначений дорожньою розміткою 1.14.2 («зебра червоно-білого кольору - що позначає пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод»), дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 «Пішохідний перехід» ПДР, які встановленні з обох боків проїзної частини дороги, водій ОСОБА_8 не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, не обрав дозволеної на даній ділянці автодороги швидкості руху величиною до 40 км/год, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка» і належного виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.9 (б), вимоги дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 40 км/год», Розділу 33. Дорожні знаки, Правил дорожнього руху, а також вимоги, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», які зобов`язували його рухатися на даній ділянці автодороги із швидкістю не більше 40 км/год, згідно встановленого перед нерегульованим пішохідним переходом дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 40 км/год» і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

У цей час, проїзну частину дороги вул. Лятуринської м. Кременець, у напрямку від пункту зупинки автобуса до вул. Вокзальна, тобто справа-наліво відносно руху автомобіля «VOLKSWAGEN-MAN 6.100», р.н. НОМЕР_1 , у відповідності до вимог пунктів: 4.7, 4.16 (а) ПДР, почала переходити по вказаному нерегульованому пішохідному переході пішохід ОСОБА_12 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Під час подальшого руху по вул. Лятуринської м. Кременець та наближення до зазначеного нерегульованого пішохідного переходу, водій ОСОБА_8 , маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_12 , яка переходила проїзну частину дороги вул. Лятуринської, по нерегульованому пішохідному переході, в напрямку справа-наліво по ходу руху автомобіля «VOLKSWAGEN-MAN 6.100», відповідно до вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху, не зменшив швидкість руху керованого вантажного автомобіля та не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, щоб дати дорогу пішоходу, хоча мав таку технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування (як з технічно несправною робочою гальмівною системою, так і з робочою гальмівною системою, яка б знаходилася у працездатному стані), за умови руху із дозволеною швидкістю автомобіля «VOLKS WAGEN-MAN 6.100» величиною 40 км/год, тобто згідно встановленого дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 40 км/год» ПДР, а продовжив рух у вказаному напрямку.

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху, а також вимог, які наведені у абзаці 11 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух», водій ОСОБА_8 не забезпечив безпеку дорожнього руху та шляхом перевищення дозволеної на даній ділянці автодороги швидкості руху і несвоєчасного застосування гальмування позбавив себе технічної можливості зупинити керований ним автомобіль перед нерегульованим пішохідним переходом та в процесі руху, виїхавши на пішохідний перехід, скоїв наїзд передньою лівою частиною керованого автомобіля «VOLKSWAGEN-MAN 6.100», р.н. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_12 , яка в момент наїзду переходила саме смугу руху вул. Лятуринської м. Кременець, у напрямку до с. Білокриниця Кременецького району, по нерегульованому пішохідному переході.

У результаті наїзду транспортним засобом пішохід ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у виді: тромбоемболії гілок легеневої артерії, яка зумовлена тромбозом вен лівої нижньої кінцівки, а останній виник у ході перебігу травми на фоні масивного травмування м`яких тканин та кісток цієї кінцівки з ушкодженням судин, вираженого травматичного набряку м`яких тканин, що супроводжувався сповільненням відтоку крові внаслідок стиснення поверхневих і глибоких вен у цій кінцівці, такі фактори (сповільнення кровотоку, ушкодження судин) у сукупності призвели до виникнення тромбозу вен, що в подальшому супроводжувалось відривом тромбів, заносом їх током крові в легеневі судини та розвитком гострої легеневої недостатності, від яких настала її смерть о 16 год. 40 хв. 04 листопада 2022 року під час проходження стаціонарного лікування в загально-хірургічному відділі Комунального некомерційного підприємства «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.9 (б), 18.1 вимог дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 40 км/год», Розділу 33. Дорожні знаки, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведені у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14, і у абзаці 11 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» (№ 3353-ХІІ від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілої ОСОБА_12 ..

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 липня 2023 року в частині призначеного покарання ОСОБА_8 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим за ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Вважає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано ст.75 КК України та звільнено обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням.

Наголошує на тому, що оскільки обвинувачений допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, наслідки, які настали смерть потерпілої ОСОБА_12 , тому звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням не вплине на формування думки інших осіб про розуміння того, що особа буде нести невідворотнє та справедливе покарання.

Вказує, що позиція потерпілого у справі щодо покарання, яке має понести винна особа, повинна бути врахована судом, проте вона не є вирішальною.

Звертає увагу на те, що перебування потерпілої у стані алкогольного сп`яніння суд не в праві відносити до обставин, які можуть вплинути на обрання виду і строку покарання ОСОБА_8 , оскільки настання дорожньо-транспортної пригоди зумовлене порушеннями ПДР обвинуваченим.

Приймаючи рішення про можливість не застосування додаткового покарання суд зазначив, що діяльність обвинуваченого пов`язана з керуванням транспортним засобом і для нього та його сім`ї це є необхідним для отримання джерела доходу. Проте в матеріалах провадження відсутні докази, які б підтверджували цю обставину. Крім того, під час судового розгляду матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого вбачається, що у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, оскільки він розлучений та будь-які особи на утриманні у нього не перебувають.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_9 зазначає про те, що обвинувачений жодного разу не притягувався до будь-якої відповідальності, в тому числі за порушення правил дорожнього руху, шкодує про те, що сталося, на час виникнення ДТП у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував, вчинив необережний злочин, повністю відшкодував шкоду.

Зазначає, що ОСОБА_8 працює водієм і даний вид діяльності є основним та єдиним джерелом його доходу, має на утриманні батьків, з яких батько хворіє на серцево-судинну хворобу.

Звертає увагу на правові позиції у конкретних кримінальних провадженнях: №654/763/17 від 24.10.2018 року, №346/356/18 від 12.02.2019, №166/937/16-к від 26.04.2018 року, №125/1133/17 від 29.01.2019 року, відповідно до яких Верховний Суд дійшов висновку за умови вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України у судів були підстави для застосування приписів ст. 75 КК України та висловив правову позицію у справі №495/9188/16-к від 12.03.2019 року, відповідно до якої закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керування транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу.

Вважає, що покарання, яке просить призначити прокурор, а саме три роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки, є надто суворим та не відповідає принципам справедливості, гуманізму та індивідуалізації. Тому просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу просить її задовольнити, в судових дебатах представника потерпілого ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_7 , який заперечив апеляційну скаргу прокурора, просить вирок суду залишити без змін, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_8 , в судових дебатах його захисника, які заперечили апеляційну скаргу, вважають вирок суду законним та обґрунтованим, просять його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено та кваліфікація його дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, досліджувалися судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким, його наслідки- смерть потерпілої ОСОБА_12 , особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив необережний злочин, офіційно працевлаштований.

Суд взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, а саме: повне визнання вини, щире каяття, позитивно характеризується, повністю відшкодував шкоду потерпілому (родині загиблої), врахував думку потерпілого ОСОБА_13 , який просив обвинуваченого суворо не карати та не позбавляти його прав водія і за відсутності обтяжуючих покарання обставин, правомірно обрав ОСОБА_8 покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, вмотивувавши прийняте рішення про можливість виправлення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, підставно застосував ст. 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, суд взяв до уваги, що ОСОБА_8 на час виникнення ДТП у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував, упродовж судового провадження давав визнавальні показання щодо обставин вчиненого правопорушення і не оспорював фактичних обставин його вчинення, що дало суду підстави розглядати провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Цим, обвинувачений сприяв здійсненню правосуддя, а отже, і розкриттю злочину.

Щодо визначення питання призначення додаткового покарання, то суд першої інстанції підставно врахував, що ОСОБА_8 офіційно працює водієм, тому наявність водійських прав є його єдиним джерелом заробітку та доходом для сім`ї, оскільки на його утриманні перебувають батьки- пенсіонери, з яких батько хворіє на серцево-судинну хворобу.

Зазначені обставини, відповідно до ч.2 ст.66 КК України, слід визнати такими, що пом`якшують покарання обвинуваченому.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року (із змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання із врахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу суди вправі обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.

Колегія суддів погоджується із рішенням місцевого суду в частині застосування ст.75 КК України, тобто покарання не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, але в умовах здійснення контролю за поведінкою засудженого під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на строк, достатній для того, щоб він довів своє виправлення.

Наведені в апеляційній скарзі апелянта доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, не впливають на відповідність призначеного покарання, а також і не містять достатніх даних про призначення покарання без застосування ст. 75 КК України.

Колегія суддів бере до уваги ті обставини, що позову про відшкодування шкоди в кримінальному провадженні потерпіла сторона не заявляла. Потерпілий вказав, що шкода обвинуваченим повністю відшкодована на досудовому розслідуванні. Як з`ясовано в суді апеляційної інстанції, обвинувачений шкодує про вчинене, просив вибачення у потерпілого.

Колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про щире каяття обвинуваченого, оскільки розкаяння, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, передбачає ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Призначене покарання, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК та відповідає принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації покарання.

Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального закону, які були би підставами для скасування вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді