КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва від 03 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва від 03.10.2023 задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на речі та грошові кошти, вилучені 10.08.2023 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон iPhone 13 Pro IMEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з сім карткою НОМЕР_3 ; ноутбук APPLE s: W0VHN26J72; банківська картка «UNIVERSAL» НОМЕР_4 ; банківська картка «Приват банк» № НОМЕР_5 ; кошти в іноземній валюті в розмірі 15 000 доларів США.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, посилаючись на непричетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, які розслідуються у даному кримінальному провадженні.

______________________________________________________________________________

Справа 757/35936/23-к Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/146/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Апелянт зазначав, що ОСОБА_7 займається блогерською діяльністю на інтернет-платформі з розміщення відеороликів «Тік-Ток», в телеграм-каналах чи інших загальнопоширених інформаційних платформах будь-яких телекомунікаційних мереж, однак не здійснює жодної діяльності, пов`язаної з наданням фінансових послуг на торговій платформі «binomo.com» чи будь-якій іншій, відповідно жодного прибутку від такої діяльності отримувати він не міг.

Органом досудового розслідування не надано доказів наявності у ОСОБА_7 можливості, джерел та способів отримати вилучені в нього кошти саме внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

У ході обшуку в помешканні ОСОБА_7 не віднайдено жодних речей та документів, перелічених в ухвалі слідчого судді від 19.07.2023, а також тих, що підтверджують його причетність до даного кримінального провадження.

Органом досудового розслідування проведено допит ОСОБА_7 у якості свідка, під час якого він вказував на те, що, хоча він і знайомий з фігурантом кримінального провадження ОСОБА_10 , проте жодного відношення до його діяльності з обставин, викладених в ухвалі слідчого судді від 19.07.2023, не має.

У даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру.

Апелянт звертав увагу на те, що під час розгляду клопотання про арешт майна прокурор ОСОБА_8 підтвердив відсутність будь-яких встановлених під час досудового розслідування фактів причетності ОСОБА_7 до розслідуваних злочинів.

Ухвалою слідчого судді від 19.07.2023 надано дозвіл на обшук з можливістю вилучення грошових коштів, походження яких не підтверджено документально, однак вилучені стороною обвинувачення грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 15 000 доларів США мають законне походження.

Зокрема, зазначені грошові кошти є власними заощадженнями ОСОБА_7 , накопиченими від здійснення підприємницької діяльності як фізичною особою підприємцем упродовж 2022-2023 років, про що він повідомляв під час проведення обшуку та давав на огляд відомості податкової звітності з відображенням сум задекларованих доходів від власної підприємницької діяльності за вказаний проміжок часу. Також документи щодо походження вилучених коштів ОСОБА_7 надіслано слідчому ОСОБА_11 із клопотанням від 23.08.2023 про повернення тимчасово вилученого майна.

Як убачається із відомостей податкової звітності ФОП ОСОБА_7 , поданих до фіскальних органів за 2022 рік, частину 2023 року, ним сплачувались податки та отримано прибуток у розмірі 570 200 грн. у 2022 році, 180 106,44 грн. у першому півріччі 2023 та 28 150,5 грн. за липень 2023 року, що свідчить про реальність проведення підприємницької діяльності та отримання ОСОБА_7 доходу у значно більшому розмірі, ніж вилучена під час проведення обшуку сума коштів.

Крім того, апелянт вказував на формальність наведених прокурором підстав для накладення арешту на вилучене майно, а також на те, що стороною обвинувачення, в порушення вимог ч. 2 ст. 167 КПК України, не надано доказів того, що вилучені грошові кошти є предметом кримінального правопорушення, були одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них.

Слідчим суддею розглянуто клопотання про арешт тимчасово вилученого майна з порушенням строку, встановленого ч. 1 ст. 172, ч. 6 ст.173 КПК України.

Також представник власника майна зазначав, що станом на день подання апеляційної скарги уповноваженими особами Печерського районного суду міста Києва не надано відповідь на його адвокатський запит від 25.09.2023 вх. № 132009.

На думку апелянта, слідчим суддею не враховано ступінь втручання у права та свободи ОСОБА_7 як власника майна, неспіврозмірність арешту майна із завданнями кримінального провадження, а також негативні наслідки такого арешту для нього, що ставить його у скрутне матеріальне становище та унеможливлює забезпечення належних умов для життя, особливо під час введеного на території України воєнного стану.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення власника майна ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000091 від 20.01.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлена група осіб, під виглядом швидкісних інвестиційних заробітків, шляхом зловживання довірою громадян України заволодівають їх коштами.

Так, встановлено, що ОСОБА_10 діючи у змові з невстановленими особами, розповсюджують інформацію на своїх власних веб-сторінках та групах в соціальних мережах («telegram», «instagram», «tiktok», «youtube») про можливий надвисокий заробіток на торговій платформі «binomo.com», яка за інформацією Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку України є «фіктивною організацією», не має юридичної адреси та здійснює діяльність без відповідних дозвільних документів.

У подальшому, громадяни України, потрапивши на вказані вище веб-сторінки чи публічні групи в соціальних мережах, переходять за реферальним посиланням, які розповсюджують фігуранти. Після цього, користувачі поповнюють рахунки на сайті «binomo.com» фіксованими сумами та починають уявну торгівлю валютними та криптовалютними парами (USD/EUR, USD/CHF, crypto IDX/USD та ін.) за алгоритмами, що пропонують фігуранти. Програмні алгоритми платформи «binomo.com» налаштовані таким чином, що отримати прибуток неможливо, а вся діяльність спрямована на імітацію торгівлі та в подальшому списання вказаних депозитів на свою користь.

Надалі, всі кошти вкладені громадянами України безповоротно списуються, а вказані особи отримують близько 70% винагороди з кожної суми поповнення (депозиту) на свій приватний рахунок у виді криптовалюти USDT. З метою легалізації одержаних коштів ОСОБА_10 та інші невстановлені особи, що перебувають з останнім у змові реєструються на криптовалютній біржі «binance.com» та обготівковують зазначені кошти через онлайн обмінники криптовалют.

Вказані відомості підтверджуються і за результатами проведеного огляду соціальних мереж, які використовуються у шахрайських цілях. При цьому за участі потерпілого проведено огляд сайту «binomo.com», під час якого зафіксовано неможливість виведення коштів.

Крім того, слідчий зазначає, що отримано додаткові дані щодо іншого протиправного способу заробітку організованою групою осіб. Так, встановлено, що ОСОБА_10 публічно розповсюджував свій телеграм канал « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (станом на день зверхня із клопотанням не активний) та « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який змінив назву на « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». При цьому станом на день звернення із клопотання ОСОБА_10 змінив свою тактику роботи та спосіб заробітку за для особистої безпеки, зокрема він виходить з публічної площини шляхом створення нових телеграм-каналів з ніби то іншим власником, ймовірно використовує маловідомих блогерів України або рф, які погоджуються працювати на ОСОБА_10 за грошову винагороду та публічно розповідають про свої заробітки в телеграм каналах, які насправді належать ОСОБА_10 .

Також органом досудового розслідування встановлено ряд телеграм каналів, які нещодавно створені та належать ОСОБА_10 , а також групі його спільників, зокрема телеграм-канали під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та « ІНФОРМАЦІЯ_5 », який має пул каналів, а саме: « ІНФОРМАЦІЯ_6 »; « ІНФОРМАЦІЯ_7 »;« ІНФОРМАЦІЯ_8 »;« ІНФОРМАЦІЯ_6 »; ІНФОРМАЦІЯ_9 »; « ІНФОРМАЦІЯ_6 »; « ІНФОРМАЦІЯ_10 ».

Крім того, слідством встановлено, що ОСОБА_10 спільно зі своєю групою осіб адмініструє та продовжує купувати нові телеграм-канали, основна мета яких полягає в заохочені грошових коштів громадян України під виглядом фіктивного заробітку, тобто громадяни потрапляють на телеграм-канал в мережі інтернет та починають спілкуватись з адміністратором. Телеграм-канали позиціють себе як «спеціалісти» з торгівлі на світових біржових ринках та можуть забезпечити отримання прибутку клієнтом в 10-20 разів від суми вкладу.

У подальшому, потерпілі громадяни України відправляють грошові кошти на рахунки банківських кредитних карток, які вказують адміністратори телеграм-каналів. Отримавши кошти, адміністратори телеграм каналу через короткий проміжок часу повідомляють потерпілому про те, що внаслідок торгівлі на світових ринках фьючерсів/валюти/криптовалюти/ставках або інших видуманих активі, вони збільшили суму їх вкладу в десятки разів. Вводячи далі в оману потерпілих, шахраї повідомляють, що для отримання «надприбутку» потерпілим необхідно внести 15% від суми отриманого «надприбутку» не маючи на меті повернення будь-яких коштів.

Грошові кошти, які потрапляють на рахунки банківських карток від потерпілих громадян України, пізніше переказуються на інші так звані міксери або транзитні рахунки.

Згідно наявних у слідства даних, до вчинення протиправної діяльності причетний ОСОБА_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , останній здійснює розповсюдження неправдивої інформації щодо швидкого заробітку за Телеграм-каналів, які підконтрольні ОСОБА_10 , зокрема відповідальний за маркетинговий та фінансовий напрямок.

Згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_12 .

Ухвалою слідчого суддів Печерського районного суду міста Києва від 19.07.2023 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_12 .

Згідно даних протоколу обшуку від 10.08.2023, складеногослідчим Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_13 , цього ж дня проведено обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено майно, а саме: мобільний телефон iPhone 13 Pro IMEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з сім карткою НОМЕР_3 ; ноутбук APPLE s: W0VHN26J72; банківська картка «UNIVERSAL» НОМЕР_4 ; банківська картка «Приват банк» № НОМЕР_5 ; кошти в іноземній валюті в розмірі 15 000 доларів США.

Постановою слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_11 від 10.08.2023 вищевказане майно, вилучене в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000091 від 20.01.2022.

11.08.2023 прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 10.08.2023 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон iPhone 13 Pro IMEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з сім карткою НОМЕР_3 ; ноутбук APPLE s: W0VHN26J72; банківська картка «UNIVERSAL» НОМЕР_4 ; банківська картка «Приват банк» № НОМЕР_5 ; кошти в іноземній валюті в розмірі 15 000 доларів США.

Ухвалою слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва від 03.10.2023 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на речі та грошові кошти, вилучені 10.08.2023 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон iPhone 13 Pro IMEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з сім карткою НОМЕР_3 ; ноутбук APPLE s: W0VHN26J72; банківська картка «UNIVERSAL» НОМЕР_4 ; банківська картка «Приват банк» № НОМЕР_5 ; кошти в іноземній валюті в розмірі 15 000 доларів США.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на мобільний телефон, ноутбук, банківські картки та грошові кошти, вилучені 10.08.2023 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 ,з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000091 від 20.01.2022, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_7 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути пошкоджене, зіпсоване, знищене, перетворене чи відчужене.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, твердження апелянта про законність здійснення ОСОБА_7 підприємницької діяльності, а також відсутність доказів його причетності до кримінальних правопорушень, які розслідуються у даному кримінальному провадженні, є передчасними та підлягають встановленню і перевірці в ході подальшого досудового розслідування.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи апелянта про законність походження вилучених у ОСОБА_7 грошових коштів, не спростовують правильність висновків слідчого судді на даному етапі досудового розслідування кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність відповідності вилучених за місцем проживання ОСОБА_7 грошових коштів ознакам речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказані грошові кошти можуть бути набуті кримінально протиправним шляхом, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.

Твердження представника власника майна про те, що у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про формальність наведених прокурором підстав для арешту майна, спростовуються даними поданого клопотання, яке містить відповідні обґрунтування наявності підстав, передбачених п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України.

Порушення слідчим суддею строку розгляду клопотання про арешт майна вочевидь є недотриманням вимог КПК України, проте, на переконання колегії суддів, таке порушення саме по собі не може бути безумовною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді та відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги представника власника майна про те, що уповноваженими особами Печерського районного суду міста Києва не надано відповідь на його адвокатський запит від 25.09.2023 вх. № 132009, не впливають на правильність висновків слідчого судді у даному судовому провадженні, оскільки не є предметом даного апеляційного перегляду.

Твердження апелянта про те, що оскаржувана ухвала не відповідає критерію розумності та співрозмірності, а також про те, що накладений арешт ставить ОСОБА_7 у скрутне матеріальне становище та унеможливлює забезпечення належних умов для життя, не є достатньою підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3