ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року

м. Харків

справа № 638/13771/23

провадження № 1-кп/638/1737/23

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали кримінального провадження № 0000709 від 20 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, 2008 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення- злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст. ст. 65. 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІУ, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Однак, сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді водія 3 кулеметного відділення кулеметного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно, тимчасово ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 21 квітня 2022 року самовільно залишив місце служби поблизу АДРЕСА_3 та до 15 вересня 2023 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

У подальшому, 15 вересня 2023 року сержант ОСОБА_5 самостійно прибув до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, та повідомив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 21 квітня 2022 року сержант ОСОБА_5 умисно, в умовах воєнного стану, без поважних причин самовільно залишив місце служби поблизу с. Нова Дмитрівка Ізюмського району Харківської області та незаконно перебував за його межами до 15 вересня 2023 року.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за частиною п`ятою статті 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

29 вересня 2023 року між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000709 від 20 квітня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, з одного боку, та обвинуваченим, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України, у приміщенні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві за адресою: м. Харків, Євгена Котляра, 7, у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , діючи добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок, укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до положень угоди, обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, вчиненого ним за викладених обставин у повному обсязі висунутої підозри.

ОСОБА_5 під час досудового розслідування щиро покаявся у скоєному злочині та активно сприяв розкриттю злочину.

ОСОБА_5 під час досудового розслідування та судового провадження зобов`язується:

а) беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України;

б) щиро каятися;

в) активно сприяти розгляду кримінального провадження судом.

При укладанні даної угоди прокурором враховано обставини, передбачені ст. 470 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_5 під час досудового розслідування давав детальні показання про події кримінального правопорушення, що мають значення для кримінального провадження та підлягають встановленню (доказуванню), викриваючи показання відносно себе за фактом самовільного залишення місця служби без поважних причин, вчиненого в умовах воєнного стану особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, чим активно сприяв у проведенні кримінального провадження щодо себе, щиро розкаявся у скоєному злочині, характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового провадження кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , а також дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, 2008 року народження, є учасником бойових дій, раніше не судимий, його вік, стан здоров`я та інші обставини, що його характеризують, а також інтереси суспільства.

У той же час, кримінальним правопорушенням шкоди не завдано.

Цивільний позов під час досудового розслідування не заявлений.

Витрати на залучення експерта у зв`язку із проведенням під час досудового розслідування експертиз відсутні.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України - відсутні.

Потерпілих у кримінальному провадженні немає.

Враховуючи вищевказані обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 та істотно впливають на прийняття рішення про можливість укладення угоди про визнання винуватості та обумовлення міри покарання за вчинений злочин, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого ОСОБА_5 , а також роз`яснень, що містяться у п. 12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони вважали за можливе при призначенні покарання ОСОБА_5 та погодились на призначення останньому покарання за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.

Так, з урахуванням ст. 69 КК України, з якої вбачається, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статті 65 КК України, сторони мають право, використовуючи положення статті 69 КК України, узгоджувати інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин, сторони погодились на призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Сторони вважали за можливе з урахуванням всіх обставин справи на підставі ст. ст. 62, 69 КК України замінити основне покарання ОСОБА_5 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

На підставі вищевикладених обставин, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_5 , сторони погодились призначити ОСОБА_5 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Даною угодою обвинувачений ОСОБА_5 підтверджує свою згоду на призначення йому вказаного виду та міри покарання.

Збитки внаслідок вчинення кримінального правопорушення відсутні.

Умови застосування спеціальної конфіскації відсутні.

Сторони усвідомлюють та розуміють, що відповідно до статті 473 КПК України, наслідком укладання та затвердження означеної угоди для сторін є:

- для прокурора і обвинуваченого - обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394, 424 КПК України;

- для обвинуваченого - відмова від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України.

Обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснені та зрозумілі підстави оскарження обвинувального вироку, в разі затвердження угоди про визнання винуватості в апеляційному порядку, які визначені в пункті 1 частини першої статті 394 КПК України, та в касаційному порядку, які визначені в пункті 1 частини третьої статті 424 КПК України.

Також, обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснено та зрозуміло, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого їй кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів.

Обвинувачений ОСОБА_5 розуміє, що невиконання зобов`язання іншою стороною в межах цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди. У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до статті 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив таку угоду з клопотанням про скасування вироку та призначення судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_5 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення її до кримінальної відповідальності за статтею 389-1 КК України.

Під час проведення підготовчого судового засідання обвинуваченому ОСОБА_5 судом роз`яснено положення частини четвертої статті 474 КПК України щодо його права на судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують, а він має при цьому певні права, визначені цією ж статтею; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Також судом роз`яснені прокурору наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України.

Прокурор пояснив, що сторони добровільно уклали угоду, без застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок. Вона відповідає вимогам закону. Він розуміє наслідки укладення сторонами і затвердження судом угоди про визнання винуватості та обмеження права на оскарження вироку, на підставі статей 394, 424 КПК України.

Прокурор просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити ОСОБА_5 узгоджену міру покарання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що угоду про визнання винуватості він уклав добровільно, тобто це не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок, чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в ній. Він цілком розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують, має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватою; вид покарання, а також, інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом і те, що для нього наслідком укладення і затвердження угоди про визнання винуватості є обмеження права на оскарження вироку, згідно з положеннями статей 394, 424 КПК України та його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 і 4 пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України. ОСОБА_5 розуміє наслідки умисного невиконання угоди.

Обвинувачений просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання.

Захисник ОСОБА_6 підтримав позицію свого підзахисного, просив затвердити угоду та призначити йому узгоджену міру покарання.

Таким чином, суд переконався в добровільному укладенні угоди про визнання винуватості сторонами. Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що при її укладенні враховано обставини, передбачені статтею 470 КПК України, вона відповідає вимогам статті 472 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, заслухавши прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 , які підтвердили суду, що їм зрозумілий зміст роз`яснених судом наведених вище норм та вони просять суд затвердити укладену угоду про визнання винуватості, перевіривши матеріали провадження, угоду, суд доходить наступного.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про затвердження угоди.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом, встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжких злочинів.

Сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості.

Дана угода укладена з дотриманням вимог статей 468-470, 472 КПК України.

При цьому, судом перевірено, що ОСОБА_5 цілком розуміє роз`яснені йому права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, суть обвинувачення та вид покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України, тобто як самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_5 під час досудового розслідування давав детальні показання про події кримінального правопорушення, що мають значення для кримінального провадження та підлягають встановленню (доказуванню), чим активно сприяв у проведенні кримінального провадження щодо себе, а також характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового провадження кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 .

Суд враховує, що ОСОБА_5 щиро розкаявся у скоєному злочині, з`явився із зізнанням, надав викриваючи показання відносно себе за фактом самовільного залишення місця служби без поважних причин, вчиненого в умовах воєнного стану особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України.

Вивченням даних про особу обвинуваченого судом встановлено, що ОСОБА_5 на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, 2008 року народження, має місце постійного проживання та реєстрації, раніше не судимий.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Суд вбачає наявними підстави, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, для призначення покарання відповідно до вимог ст. 69 КК України шляхом призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, у вигляді 2 років позбавлення волі.

Разом з тим, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При цьому, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 15 від 28.12.1996 «Про практику призначення військовослужбовцям покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні» зазначав, що покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні застосовується, у випадках коли засуджених можна залишити на військовій службі й виправити в умовах дисциплінарної частини. Цей вид покарання може бути застосований і до військовослужбовців, які вчинили злочини середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі, за умови, що суд, враховуючи особу винного й обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, дійде висновку про можливість призначення такого покарання.

Враховуючи викладене, тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем роботи характеризувався добре, за час роботи проявив себе як надійний керівник, на посаді директора поводився з колегами коректно, прислухався, разом із тим, вимагав чіткого виконання завдань, користувався авторитетом та повагою в колективі, отримував подяки від керівництва, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку про можливість замінити призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк на підставі ч. 1 ст. 62 КК України.

Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.

Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб судом не встановлено.

У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу (пункт 1 частини третьої статті 314 КПК України).

Згідно з частиною першою статті 475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін провадження та інших осіб.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Кримінальним правопорушенням шкоди не завдано.

Потерпілих у кримінальному провадженні немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази та витрати, пов`язані з залученням експертів, у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді застави до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Після набранням вироком законної сили запобіжний захід слід скасувати, заставу в розмірі 107 360 (сто сім тисяч триста шістдесят) грн 00 коп. - повернути заставодавцю ОСОБА_8 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 314, 368, 370, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 29 вересня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000709 від 20 квітня 2023 року, укладену між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами кримінального провадження покарання, із застосуванням положень статті 69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі частини першої статті 62 КК України замінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки триманням в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного виконання вироку.

На підставі частини п`ятої статті 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 18 вересня 2023 року по 26 вересня 2023 року.

До набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді застави - залишити без змін.

Після набранням вироком законної сили запобіжний захід слід скасувати, грошові кошти в сумі 107 360 (сто сім тисяч триста шістдесят) гривень 00 копійок, внесені у якості застави за ОСОБА_5 , повернути заставодавцю ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України та з урахуванням обмежень, визначених частиною другою статті 473 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд міста Харкова до Харківського апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно статті 476 КПК України, у разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за статтею 389-1 КК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1