Справа № 190/1414/23
УХВАЛА

30 жовтня 2023 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі:головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000124 від 10.02.2016 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством і проникненням у житло.

У судовому засіданні прокурором заявлено письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , посилаючись на те, що необхідно провести судовий розгляд справи, враховуючи тяжкість і суспільну небезпеку злочину, сувору міру покарання, відсутність доходу, місця роботи, міцних соціальних звязків, перебування у розшуку, негативні характеризуючі дані, через продовження існування ризиків вчинення нового злочину, незаконного впливу на свідків та ухилення від суду.

Захисник в судовому засіданні заперечував щодо клопотання і подав клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт , посилаючись на те, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, відсутня неналежна процесуальна поведінка обвинуваченого, обвинувачений раніше не судимий, не ухилявся від слідства, відсутні докази його причетності до злочину і передбачені законом ризики, також вказував на наявність житла в обвинуваченого і можливість працювати он-лайн.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав клопотання захисника .

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом враховано, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Згідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Положеннями ст.178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу та продовження його дії, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, а не тільки ті, на які посилаються прокурор та обвинувачений.

Водночас, суд враховує практику ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р., згідно якої суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Розглядаючи можливість зміни запобіжного заходу суд зазначає, як і раніше ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину щодо особи похилого віку, поєднаного з насильством, що викликає тяжкі соціальні наслідки і за який законом передбачено максимальне покарання до 12 років позбавлення волі, офіційно неодружений і не має міцних соціальних звязків, тому з метою уникнення від можливого суворого покарання він може переховуватися від суду і незаконно впливати на свідків, будучи обізнаним про їх місцепроживання .

При цьому, ОСОБА_5 не працевлаштований і постійного джерела доходу не має, обвинувачується у скоєнні корисливого злочину, відтак з урахуванням вищевказаних обставин в своїй сукупності суд вважає, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення з метою відшукання коштів для прожиття.

Отже, суд вважає, що обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися та є актуальними, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, в т.ч. домашній арешт, може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Доводи сторони захисту, на думку суду, не спростовують вищевказані обставини і є недостатніми для зміни запобіжного заходу на цей час. Щодо тривалого розгляду - то він має обєктивний хараткер з огляду на складність справи.

Враховуючи наведені вище обставини, інтереси правосуддя, в т.ч. необхідність допиту свідків і самого обвинуваченого, та зважаючи на значний суспільний інтерес до такої категорії справ, суд вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою ще на 60 днів без визначення застави з урахуванням приписів ч.4 ст.183 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 199, 183, 184, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів до 28 грудня 2023 року включно.

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу - відхилити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення .

СУДДЯ: