Справа № 734/3002/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/853/23
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

24 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Розглянула у письмовому провадженні в місті Чернігові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, не працюючому, без зареєстрованого місця проживання, останнє відоме місце проживання по АДРЕСА_1 , раніше судимому, продовжений строк тримання під вартою до 11 грудня 2023 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений та перебуває на стадії дослідження доказів, ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а підстав для скасування запобіжного заходу або заміни його на більш м`який суд не встановив.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить обрати йому більш м`який вид запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем фактичного проживання, з урахуванням відсутності ризиків, про які вказав суд. Так, ризик впливу на потерпілих та свідків не існує, оскільки він визнає провину та щиро розкаюється у вчиненому, а тому не має підстав здійснювати тиск на учасників кримінального провадження. Не має він наміру уникати від явки до суду, оскільки вдома у нього тяжко хвора матір, яка потребує його догляду. Не заперечує, що має умовний термін покарання та перебуває на обліку в центрі пробації, але навіть під час переїзду він поставив інспектора до відома про зміну місця проживання та переніс свою відмітку за місцем проживання в м. Шостка, що вказує на те, що він не порушує покладених на нього зобов`язань.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі не вказав про бажання приймати участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисником та прокурором клопотань про розгляд апеляційної скарги обвинуваченого за їх обов`язкової участі до суду апеляційної інстанції не надходило, а тому на підставі ч. 2 ст. 422-1 КПК України, було вирішено провести розгляд без виклику сторін.

Матеріали кримінального провадження перебувають в суді першої інстанції, оскільки судовий розгляд триває, а тому на підставі ч. 1 ст. 406 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу та ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбуватиметься перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що відноситься до категорії тяжких злочинів та було вчинене в період звільнення від покарання за попереднім вироком під час іспитового строку, що підвищує ризик його ухилення від судового розгляду, адже розуміючи тяжкість та невідворотність можливого покарання, за відсутності міцних соціальних зв`язків він може переховуватись.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що ОСОБА_5 тривалий час перебував у розшуку, отже, можливість переховування обвинуваченого від суду є вже не ризиком, а встановленою обставиною, яка стала можливою через обрання більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, що довело недієвість більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, вимагаючи від суду обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, обвинуваченим не було надано відомостей про те, кому належить житло і чи згоден власник на перебування у ньому ОСОБА_5 . Власного зареєстрованого місця проживання обвинувачений не має.

Більш того, фактичне місце проживання обвинуваченого знаходиться в м. Шостка Сумської області, що на значній відстані від Чернігівської області та місця розташування суду, що ускладнить прибуття ОСОБА_5 до зали судового засідання, особливо з урахуванням того, що він не працює, а отже, не має законного джерела прибутку, обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого кримінального правопорушення, що свідчить про його фінансову неспроможність сплачувати за проїзд для прибуття до Бобровицького районного суду.

На час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, свідки у провадженні не допитані, докази жодної зі сторін не досліджені, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням встановлених у кримінальному провадженні обставин, має місце обґрунтованість твердження сторони обвинувачення про існування ризиків ухилення ОСОБА_5 від явки до суду та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, який тривалий час перебував у розшуку в даному провадженні, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2023 року про продовження обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її постановлення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9