Справа № 545/3536/23
Провадження № 1-кп/545/1061/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.09.2023 року суддя Полтавського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , розглянувши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000415 від 02.09.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Полтава, українця, громадянина України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, на утриманні маючого малолітню доньку, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , є особою з інвалідністю, депутатом не являється, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних поступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

За ч. 4 ст. 15 даного закону особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, підготовку або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 15 цього ж закону, теоретичний і практичний іспити для отримання права на керування транспортними засобами відповідної категорії складаються в територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України, та в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

У свою чергу за ч. 9 ст. 15 зазначеного закону, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Наведеним положенням кореспондують норми абз. 2 ч. 2 ст. 16 вказаного закону, за якими водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Натомість згідно ч. 10 ст. 15 цього закону забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Всупереч даним положенням законодавства, обвинувачений ОСОБА_2 у середині жовтня 2020 року (більш точну дату встановити не надалося можливим), перебуваючи по АДРЕСА_1 , з метою отримання можливості керування транспортними засобами, маючи умисел на пособництво у виготовленні підробленого посвідчення водія, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом надання анкетної інформації про свою особу, замовив невстановленій особі виготовлення завідомо підробленого посвідчення тракториста-машиніста на право керування транспортним засобом категорій «А 1» та «С», заповнене на його власне ім`я.

При цьому ОСОБА_2 надав вказаній невстановленій особі фотокартку з власним зображенням, необхідну для виготовлення даного документа та повідомив свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові та дату народження, тим саме виступив пособником у виготовленні підробленого посвідчення тракториста-машиніста, з метою його використання у власних цілях.

Після цього, у жовтні 2020 року ОСОБА_2 отримав від невстановленої особи виготовлене на його замовлення підроблене посвідчення тракториста - машиніста серії НОМЕР_1 з дозволом керування транспортними засобами категорій: «А 1», «С» на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане, згідно його змісту, 20.10.2020 ГУ ДПСС в Рівненській області, бланк якого не відповідає аналогічним бланкам документів, які знаходяться в офіційному обігу та містить фотозображення ОСОБА_2 .

Своїми умисними діями ОСОБА_2 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України за кваліфікуючими ознаками пособництво в підробленні посвідчення, яке видається установою і яке надає права, з метою його використання.

У подальшому, 01.09.2023 року близько 17 год. 45 хв. обвинувачений ОСОБА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи вищезгадане підроблене посвідчення тракториста-машиніста, керував фронтальним навантажувачем державний номерний знак НОМЕР_2 та між житловими будинками та залізничною колією по вул. Південній, у с. Терешки, Полтавського району, Полтавської області, був зупинений інспектором патрульної поліції ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області.

Під час перевірки документів ОСОБА_2 діючи протиправно, умисно пред`явив працівнику патрульної поліції завідомо підроблене посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 на пластиковій основі, з дозволом керування транспортними засобами категорій: «А 1», «С», видане, згідно його змісту, 20.10.2020 ГУ ДПСС в Рівненській області, заповнене на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що містить його фотозображення, використавши в такий спосіб завідомо підроблений документ.

Бланк вказаного посвідчення тракториста-машиніста не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу та є підробленим.

Своїми умисними діями ОСОБА_2 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України за кваліфікуючими ознаками використання завідомо підробленого документа.

Із долучених до обвинувального акту матеріалів встановлено, що обвинувачений в присутності захисника адвоката ОСОБА_3 , беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності, йому відомі наслідки розгляду кримінального провадження у спрощеному порядку, передбачені ч. 1 ст. 296 КПК України.

Виходячи із зазначеного, обставини вчинення кримінальних проступків, установлені органом досудового розслідування, сприймаються судом, як дійсні.

Тому суд розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінальних проступків без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин, відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України.

Установлені органом досудового розслідування обставини і викладені судом, не оспорюються учасниками судового провадження, так як під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності.

Окрім того, обвинувачений ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Також, суд, здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального проступку, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України за кваліфікуючими ознаками пособництво в підробленні посвідчення, яке видається установою і яке надає права, з метою його використання та за ч. 4 ст. 358 КК України за кваліфікуючими ознаками використання завідомо підробленого документа.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_2 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_2 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_2 та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення протиправних дій, суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_2 у виді штрафу.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєних кримінальних правопорушень і особою винного.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено.

Накладений арешт на майно підлягає зняттю.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час досудового розслідування була проведена судово-технічна експертиза, витрати пов`язані з проведенням експертиз становлять 1673грн. 00коп., які підлягають стягненню з обвинуваченого.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирати.

Керуючись ст. ст. 302, 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання за:

- ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510грн.00 коп.;

- ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850грн.00 коп.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_2 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850грн.00 коп.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід стосовно ОСОБА_2 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 1673 грн.00 коп. (одна тисяча шістсот сімдесят три грн. 00 коп.).

Зняти арешт на майно а саме: посвідчення тракториста-машиніста на ім`я ОСОБА_2 , серії НОМЕР_1 , видане ГУ ДПСС в Рівненській області від 20 жовтня 2020 року, заповнене на ім`я ОСОБА_2 , який накладено згідно ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 05.09.2023 року.

Речовий доказ - підроблене посвідчення тракториста-машиніста на ім`я ОСОБА_2 , серії НОМЕР_1 , видане ГУ ДПСС в Рівненській області від 20 жовтня 2020 року, заповнене на ім`я ОСОБА_2 , яке зберігається в камері зберігання речових доказів ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області знищити.

Цивільний позов не заявлено.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку, з урахуванням того, що відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1