Провадження № 1-кп/127/1110/23

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2024 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження № 0000392 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , уродженця м. Горлівки, Донецької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, раніше судимого:

- 13.09.2019 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до остаточного покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі. 11.09.2020 звільнений з ДУ «Стрижавська ВК (№81)» в зв`язку з відбуттям строку покарання;

- 29.03.2022 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладення обов`язків, визначених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 14.09.2023 приблизно о 22 год 45 хв, перебуваючи поблизу будинку №24 по вулиці Максима Шимка у місті Вінниці, помітив у раніше незнайомого йому ОСОБА_5 мобільний телефон. В цей час у ОСОБА_4 виник протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме належним ОСОБА_5 мобільним телефоном.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, умисно, повторно, шляхом обману, під приводом здійснення телефонного дзвінка, взяв у ОСОБА_5 належний останньому мобільний телефон торгової марки «Nokia» моделі «G21» об`ємом пам`яті 4/64 Гб в корпусі кольору Dusk, вартість якого відповідно до висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 7437/23-21 від 17.11.2023, з урахуванням зносу, станом на 14.09.2023 складала 3289,13 грн, після чого відійшов від ОСОБА_5 .

У подальшому, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 3289,13 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим йому злочином, свою вину визнав у повному обсязі, підтвердив обставини його скоєння, викладені в обвинувальному акті та погодився з кваліфікацією його дій. Зокрема, повідомив, що 14.09.2023 у вечірню пору доби перебував по вулиці Максима Шимка у місті Вінниці, де помітив раніше незнайомого йому ОСОБА_5 . Під час спілкування помітив у потерпілого телефон, яким вирішив заволодіти шляхом обману останнього. Попросивши у потерпілого телефон щоб зателефонувати, відійшов в сторону, після чого втік. На наступний день телефон здав в ломбард та отримав за нього 1800 грн, які використав на власні потереби. Про вчинене щиро шкодує, просить його суворо не карати.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 повідомив суду, що 14.09.2023 у вечірню пору доби на вулиці Максима Шимка у місті Вінниці до нього підійшов раніше незнайомий йому ОСОБА_4 . При спілкуванні ОСОБА_4 попросив у нього мобільний телефон для того щоб комусь зателефонувати. Потерпілий зауважив, що відразу після того, як надав обвинуваченому свій телефон, останній відійшов від нього на певну відстань та зник разом з телефоном. Також потерпілий акцентував увагу суду на тому, що наразі претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, останній йому відшкодував вартість телефону. ОСОБА_4 просив суворо не карати.

Вислухавши позицію прокурора, думки обвинуваченого та потерпілого, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволять ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне: позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття та відшкодування завданої злочином шкоди); ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином); особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення; особу обвинуваченого (раніше неодноразово судимий, за місцем проживання скарг щодо його неналежної поведінки не надходило, офіційно непрацевлаштований, з 26.05.2011 знаходиться під диспансерним наркологічним спостереженням в КНП «ЦТЗ «СОЦІОТЕРАПІЯ» ВОР» з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю).

При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування потерпілому завданої злочином шкоди.

Щире каяття проявилося у визнанні обвинуваченим факту вчинення кримінального протиправного діяння, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Активне сприяння розкриттю злочину полягає в тому, що обвинувачений беззаперечно зізнався у вчиненому та повідомив про всі обставини вчинення злочину.

Добровільне відшкодування завданої злочином шкоди полягає у відшкодуванні обвинуваченим потерпілому матеріальної шкоди за викрадений у нього мобільний телефон.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжували б покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

За змістом статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

Відтак, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, проаналізувавши поведінку обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття, відшкодування потерпілому завданої злочином шкоди, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи позицію прокурора та думку потерпілого щодо можливої міри покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції відповідної статті. Остаточне покарання суд призначає з урахуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 29.03.2022.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

В межах даного кримінального провадження обвинуваченому запобіжний захід не обирався. Відповідного клопотання про його обрання, до дня набрання вироком законної сили, стороною обвинувачення не заявлялось.

Згідно з ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз № 6012/23-21 від 28.09.2023 в сумі 716,94 грн та № 7437/23-21 від 17.11.2023 в сумі 955,92 грн, на загальну суму 1672 (одна тисяча шістсот сімдесят дві) грн 86 коп., оскільки їхнє проведення було обумовлено розслідуванням скоєного ним злочину.

Арешти в межах даного кримінального провадження не накладались.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65-67, 190 КК України, ст. ст. 100, 124, 349, 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України визначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 29.03.2022, призначивши остаточне покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 1672 (одна тисяча шістсот сімдесят дві) грн 86 коп.

Речові докази по кримінальному провадженню № 0000392, а саме:

-коробку з чеком № 35291 до мобільного телефону марки «Nokia G21», яка передана на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити потерпілому;

-два відеозаписи з камер відеоспостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , якими було зафіксовано особу, яка в подальшому заволоділа чужим майном 15.09.2023, які зберігаються на DVD-R диску залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: