Номер провадження:1-кп/521/1003/23
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2023 року м.Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одеса клопотання прокурора про продовженя дії запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.255-1 КК України -
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Малиновського районного суду м.Одеси перебуває зазначене кримінальне провадження, судовий розгляд триває.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави стосовно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , посилаючись на тяжкість висунутого їм обвинувачення та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки строк тримання під вартою останніх спливає.
Захисник ОСОБА_7 , посилаючись на пактику ЄСПЛ щодо тривалого перебування під вартою, та обвинувачений ОСОБА_4 заперечували проти клопотання прокурора. Просили обрати стосовно нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки обвинувачений не має наміру переховуватися від суду, раніше є не судимою особою, має стійкі соціальні зв`зки, сім`ю, постійне місце проживання, до затримання працював, під вартою перебуває вже понад один рік. Тривалий час не з його вини розглядається кримінальне провадження. Також зазначили, що якщо до обвинуваченого неможливо застосувати домашній арешт, то визначити йому розмір застави, що буде відповідати захисту прав на свободу обвинуваченого.
Захисник ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_6 заперечували проти клопотання прокурора, зазначивши, що наведені ризики є лише припущенням, потерпілий на цей час проходить військову службу, тому фізично неможливо погрожувати останньому. Просили обрати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Обвинвачений ОСОБА_6 зазначив, що стосовно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у іншому кримінальному провадженні.
Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_5 також заперечували проти клопотання прокурора, посилаючись на тривалий час перебування під вартою та відсутність наведених ризиків, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Адвокат ОСОБА_9 підтримала думку інших захісників.
Заслухавши думки учасників судового засідання, вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Під час розгляду клопотання оцінці судом підлягають наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК. Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. За цих обстави суд відхіляє посилання захисників на відсутність ризиків.
З урахуванням наявності існування наведених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, виникла необхідність у вирішенні питання щодо продовження дії запобіжного заходу стосовно обвинувачених.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує, що останній обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, за вчинення якого, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому обвинувачений, для якого настання вказаних наслідків є небажаним, може вдатися до спроб переховуватись від суду. Обвинувачений раніше не судимий, до затримання працював таксистом, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має постійне місце проживання, але наявність у обвинуваченого місця проживання, соціальних зв`язків, роботи не може виключити ризику його ухилення, тобто існує реальна загроза, що останній може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних, може вчинити інші злочини або перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом.
Обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачуються у вчинені особливо тяжкого злочину, за вчинення якого, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому обвинувачений, для якого настання вказаних наслідків є небажаним, також може вдатися до спроб переховуватись від суду. Обвинувачений раніше не судимий , не працючий, одружений, має постійне місце проживання але наявність у обвинуваченого місця проживання, родини не може виключити ризику його ухилення, тобто існує реальна загроза, що останній може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних, може вчинити інші злочини або перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом.
Обвинувачений ОСОБА_6 також обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, за вчинення якого, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому обвинувачений, для якого настання вказаних наслідків є небажаним, може вдатися до спроб переховуватись від суду. Обвинувачений раніше судимий, не працюює, має постійне місце реєстрації у м.Луганськ, що на цей час є тимчасово окупованою територією, постійне місце проживання відсутнє, що не виключає ризику його переховування від суду. Крім того обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на потерпілого, свідків.
Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.183 КПК України.
З урахуванням наявності існування наведених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, виникла необхідність у вирішенні питання щодо продовження дії запобіжного заходу стосовно обвинувачених.
Виходячи з характеру та обставин інкримінованого злочину, беручи до уваги особу обвинуваченого можна дійти висновку про те, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу буде неможливо запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим своїх обов`язків.
Тяжкість обвинувачення, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Виходячи з характеру та обставин інкримінованого злочину, беручи до уваги особи обвинувачених, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, можна дійти висновку про те, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою надасть можливість запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими своїх обов`язків та відсутні підстави для обрання стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного зходу, як домашній арешт.
Оцінивши в сукупності всі наведені обставини, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора та необхідності продовження тримання під вартою обвинувачених, що буде співмірним з існуючими ризиками, відповідатиме особі обвинувачених та тяжкості висунутого їм обвинувачення і зможе забезпечити їх належну процесуальну поведінку.
Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті згідно приписів ч.3 ст.183 КПК України.
Відповідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Висунуте обвинувачення пов`язане із застосуванням насильства стосовно потерпілого.
Разом з тим, варто зазначити, що безальтернативність застосування запобіжного заходу у справах, де обвинувачення пов`язане із застосуванням насильства стосовно потерпілого, може нести в собі ризики порушення прав людини.
Суд приходить до висновку, що доводи захисника обвнуваченого ОСОБА_4 про визначення альтернативного застосування запобіжного заходу із врахуваннмя особи обвинуваченого, у якого наявні родина, постійне місце проживання, робота, відсутність судимостей, який вже тривалий час перебуває під вартою, заслуговують на увагу. При цьому суд не знаходить підстав щодо обрання бйльш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченого.
Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього згідно вимог ч.4 ст.182 КПК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню. Органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою.
Відтак, з однієї сторони розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншої - не має бути таким, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.
При вирішенні питання щодо заявленого клопотання, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.
Таким чином, враховуючи наведені вимоги законодавства та особу обвинуваченого ОСОБА_4 , конкретні обставини кримінального провадження, тривалий час перебування обвинуваченого під вартою, соціальне становище та майновий стан обвинуваченого, суд приходить до висновку про можлитвість застосування альтернативного запобіжного заходу та визначити розмір застави обвинуваченому ОСОБА_4 виходячи з тяжкості злочину та обставин його вчинення, особи обвинуваченого, тяжкості можливого покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, тому суд вважає, що розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинваченим своїх обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що складає 214720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень є достатньою.
Керуючись ст.ст. 331, 176,177, 183, 193,194, 196,198 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим - задовольнити.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим:
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) діб до 05 лютого 2024 року включно кожному.
Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що складає 214720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.
Обвинувачений ОСОБА_4 з дня обрання запобіжного заходу може внести заставу на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області або забезпечити її внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, суду.
За умови внесення застави на підозрюваного ОСОБА_4 відповідно до ст.194 КПК України будуть покладені обов`язки: не відлучатись з місця постійного проживання без дозволу суду; повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання. Наслідком невиконання зазначених обов`язків є звернення застави в дохід держави і обрання до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або тримання під вартою.
Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Апеляційна скарга, на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Суддя ОСОБА_1