Справа №694/1290/23
провадження № 1-кп/694/134/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2023 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Звенигородка клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000174 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стебне, Звенигородського району Черкаської області, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодружений, не працюючого, інваліда III групи, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, раніше судимого:

- 29.11.2022 Звенигородським районним судом за ч. 4 ст. 185 КК України, у вигляді позбавлення волі на 5 років, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільненого з іспитовим строком на 2 роки;

за участю:

особи щодо якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника особи, щодо якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим 29.11.2022 Звенигородським районним судом за ч. 4 ст. 185 КК України, у вигляді позбавлення волі на 5 років, маючи не зняту та не погашену судимість, у період іспитового строку на шлях виправлення не став та вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 раніше неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, діючи в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, ст. 29 Конституції України, відповідно до якої кожна людина має право на особисту недоторканість, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», безпричинно, систематично вчиняє психологічне насильство, що проявляється у словесних образах нецензурними словами потерпілої ОСОБА_7 , яка є його матір`ю та з якою проживає однією сім`єю, що призвело до проявів психічного розладу невротичного рівня, а саме: розладу адаптації у формі затяжної тривожності і депресивної реакції, які знаходяться у причинному зв`язку із скоєними відносно неї протиправними діями у формі домашнього насильства, які мали психотравмуючий характер.

Так, ОСОБА_4 , 17.11.2022 близько 22:00 години, за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї матері ОСОБА_7 суспільно-небезпечні дії, які підпадають під домашнє насильство, а саме дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою. За свої протиправні дії, відповідно до постанови Звенигородського районного суду Черкаської області від 23.11.2022, ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Насильство в сім`ї ОСОБА_4 вчиняє систематично.

Окрім цього, продовжуючи свої суспільно-небезпечні дії, ОСОБА_4 , 13.10.2022 близько 20:28 години, за місцем спільного проживання, по АДРЕСА_1 , знову вчинив відносно своєї матері ОСОБА_7 суспільно-небезпечні дії, які підпадають під домашнє насильство, а саме дії психологічного характеру, в наслідок чого могла бути заподіяна шкода її психологічному здоров`ю. За свої протиправні дії, відповідно до постанови Звенигородського районного суду Черкаської області від 12.01.2023 року, ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Насильство в сім`ї ОСОБА_4 вчиняє систематично.

Окрім цього, продовжуючи свої суспільно-небезпечні дії ОСОБА_4 , 01.02.2023 за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, вчинив суспільно-небезпечні дії, які підпадають під домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_7 , а саме дії психологічного характеру, які полягали в погрозах та вираженню нецензурної лайки в бік останньої. За свої протиправні дії, відповідно до постанови Звенигородського районного суду Черкаської області від 03.02.2023, ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Насильство в сім`ї ОСОБА_4 вчиняє систематично.

Він же, 06.02.2023 близько 19:00 години, перебуваючи за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 , вчинив сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_7 , під час якої висловлювався нецензурною лайкою, виражав словесні погрози про фізичну розправу, чим вчинив психологічне насильство.

Згідно з висновком судово - психологічної експертизи № 134 від 28.03.2023 року ситуація, яка досліджується за кримінальним провадження, для ОСОБА_7 має виражений психотравмувальний характер, про що свідчить наявність негативних змін в структурі її особистості, з переживанням острахів за своє майбутнє та порушень в емоційній сфері з виникненням почуття безпорадності, незахищеності, вразливості, з порушенням звичайної діяльності особистості підекспертної, що перешкоджають її функціонуванню, як особистості та є наслідком вчинених щодо неї протиправних дій.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скоїв суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України - домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.

Відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з п.п.3, 14 ч.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017, № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство форма домашнього - насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, пояснив суду про обставини викладені вище, зазначив, що дійсно він вчиняв домашнє насильство в сім`ї відносно своєї матері ОСОБА_7 проте провину зрозумів і в подальшому зобов`язується не вчиняти подібних дій.

Законний представник та захисник проти задоволення клопотання про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу психіатричної допомоги із звичайним наглядом, в зв`язку з вчиненням ним суспільно-небезпечного діяння, не заперечували.

Потерпіла в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_4 є її сином, регулярно вживає алкогольні напої, постійно вчиняє сімейні сварки при цьому застосовуючи відносно неї фізичне насильство, наполягала щодо застосування до останнього примусових заходів медичного характеру.

Також судом в ході розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 були досліджені наступні письмові докази, які підтверджують причетність останнього до вчинення суспільно-небезпечного діяння, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінальне правопорушення або таке, що готується 06 лютого 2023 року, згідно якого ОСОБА_7 просить притягнути до кримінальної відповідальності її сина ОСОБА_4 , який систематично, за місцем спільного проживання вчиняє домашнє насильство психологічного характеру.

- копією постанови Звенигородського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2022 року, згідно якої ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

- копією постанови Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 січня 2023 року, згідно якої ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

- копією постанови Звенигородського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2023 року, згідно якої ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

- висновком судово-психіатричної експертизи № 134 від 28.03.2023 року з якого вбачається, що на період скоєння відносно ОСОБА_7 протиправних дій, пов`язаних з домашнім насильством з боку сина, у неї відмічалися прояви психічного розладу невротичного рівня, а саме: розладу адаптації у формі затяжної тривожної і депресивної реакції (Р-43.22 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду). На теперішній час у ОСОБА_7 виявляються прояви психічного розладу невротичного рівня, а саме: розладу адаптації у формі затяжної тривожної і депресивної реакції, які знаходяться у причинному зв`язку із скоєними відносно неї протиправними діями у формі домашнього насильства, які мали психотравмуючий характер. Ситуація, яка досліджується за кримінальним провадженням, для ОСОБА_7 має виражений психотравмувальний характер, про що свідчить наявність негативних змін в структурі її особистості, з переживанням острахів за своє майбутнє та порушень в емоційній сфері з виникненням почуття безпорадності, незахищеності, вразливості, з порушенням звичної діяльності особистості підекспертної, що перешкоджають її функціонуванню, як особистості та є наслідком вчинених щодо неї протиправних дій.

Таким чином, у судовому засіданні, шляхом дослідження доказів, встановлено, що мало місце суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст.126-1 КК України, яке вчинене саме ОСОБА_4 .

Разом з тим, згідно правової позиції Європейського суду з прав людини викладеної у п.18 справи "G.v.France", п.39 "Halilovicv.Bosnia and Herzegovina", почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК) - висновку судово-медичної експертизи.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів - психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Проте у ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_4 перебуває під наглядом у лікаря-психіатра Звенигородської «БЛІЛ».

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 220 від 10.05.2023 року ОСОБА_4 , на періоди часу, до яких відноситься скоєння інкримінованих йому дій та на теперішній час виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання - шизотипового розладу психопатоподібного варіанту в стані декомпенсації, з грубими психопатоподібними розладами збудливого типу, паранояльною налаштованістю на адресу потерпілої та оточуючих, з хворобливими ідеями переоцінки власних здібностей, грубими розладами критичних і прогностичний функції та розлади психіки і поведінки внаслідок вживання кількох психоактивних речовин (психотимулятори, алкоголь) з синдромом залежності та збудливою, агресивною поведінкою в стані інтоксикації, що позбавляло на вказані періоди часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати про них покази під час проведення з ним слідчих дій та в судовому засіданні.

З огляду на виявлені у ОСОБА_4 психопатологічні феномини у межах декомпенсованого шизотипового розладу, а саме грубу, психопатоподібну поведінку збудливого типу, паранояльну налаштованістю на адресу потерпілою та оточуючих, некритичність до особливостей власного психічного стану, враховуючи відсутність прихильності до отримання амбулаторної психіатричної та наркологічної допомоги, враховуючи дані про ускладнюючий вплив систематичного вживання психоактивних речовин, характеризуючи підекспертного дані в кримінальному провадженні, можна прийти до висновку, що ОСОБА_4 виявляє клінічні ознаки суспільної небезпеки та потребує поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування та запобіганню вчинення ним суспільно небезпечних діянь.

За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_4 виявляє клінічні суспільної небезпеки та потребує поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування та запобіганню вчинення ним суспільно-небезпечних діянь, у зв`язку з чим відносно нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Таким чином, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ст. 126-1 КК України, у стані неосудності, а тому подальше досудове розслідування має продовжуватися згідно з правилами застосування примусових заходів медичного характеру.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 93, ч. 1 ст. 94 КК України до такої особи можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, вид яких визначається залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусовий захід медичного характеру - госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Згідно ч.3 ст.94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності, при цьому, за своїм психічним станом потребує примусового лікування, суд вважає за необхідне застосувати щодо нього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Згідно зі ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на свободу та особисту недоторканість), кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Пункт п. 1"е" даної статті, передбачає законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг.

Стосовно утримання осіб, які мають психічні розлади (п. 1 "е" ст. 5 Конвенції) Суд зазначає, що "їх може бути позбавлено волі або з метою проведення медичного лікування, або у зв`язку з потребами, що вимагає суспільство, або у зв`язку з медичними та суспільними підставами разом...» основна причина, чому Конвенція дозволяє позбавити волі осіб, зазначених у п. 1 "е" ст. 5 Конвенції, полягає не тільки в тому, що вони можуть представляти небезпеку для суспільства, а ще й у тому, що їх власні інтереси можуть потребувати їх утримання (п.37. Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року, справа «Горшков проти України», заява №67531/01).

Тримання особи, яку вважають психічно хворою, під вартою має відповідати цілям пункту 1 статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавлення осіб волі у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті «е». У зв`язку з останнім Суд повторює, що відповідно до його усталеної практики особа не може вважатися «психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. рішення від 24 жовтня 1979 року у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (п. 99 Рішення Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року, справа «Анатолій Руденко проти України», заява №50264/08)

Згідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ч. 1, 3 ст. 94 КК України, ст.ст. 513, 516 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стебне, Звенигородського району Черкаської області, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодружений, не працюючого, особи з інвалідністю III групи, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, раніше судимого 29.11.2022 Звенигородським районним судом за ч. 4 ст. 185 КК України, у вигляді позбавлення волі на 5 років, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільненого з іспитовим строком на 2 роки задовольнити повністю.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стебне, Звенигородського району Черкаської області, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодружений, не працюючого, інваліда III групи, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, раніше судимого:- 29.11.2022 Звенигородським районним судом за ч. 4 ст. 185 КК України, у вигляді позбавлення волі на 5 років, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільненого з іспитовим строком на 2 рокипримусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Речові докази відсутні.

На ухвалу можуть бути подані апеляційні скарги учасниками процесу до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня проголошення ухвали.

Копію ухвали негайно після проголошення вручити прокурору та захиснику, законному представнику.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 01.12.2023 року о 09.05 год.

Суддя ОСОБА_1