ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №642/6073/23 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/1462/23 Доповідач ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю представника власників майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 23 жовтня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0001710 від 22 серпня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України, про арешт майна, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві перебуває кримінальне провадження №0001710 від 22.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України.

Прокурор посилався на те, що під час досудового розслідування органом досудового розслідування встановлено, що військові службові особи ХНУ Повітряних сил ім.І.Кожедуба у період часу з 24 лютого 2022 року по 23 жовтня 2022 в умовах воєнного стану, перевищуючи свої службові повноваження, умисно вчинили дії, які явно виходять за межі наданих цим особам прав чи повноважень, а саме без відповідних дозволів зайняли будівельний об`єкт житлового комплексу, який розташований за адресою: вул. Клочківська, 228 у м. Харкові, звідки відкрито викрали майно на загальну суму 14 135 569 гривень, чим спричинили шкоду АТ «Трест Житлобуд-1» на вказану суму.

На підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 19.10.2023 року було 20.10.2023 року проведений обшук за місцем тимчасового проживання заступника командира батальйону з матеріально-технічного забезпечення ХНУ Повітряних сил ім.І.Кожедуба ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході яких виявлено та вилучено майно відповідно до переліку доданого до протоколу обшуку. Виявлене та вилучене майно 20.10.2023 року передано на відповідальне зберігання представнику потерпілого АТ «Трест Житлобуд-1».

Постановою слідчого СВ ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві від 21.10.2023 року вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

21.10.2023 року прокурор подав до суду клопотання про арешт майна

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що вилучене майно могло зберегти на собі сліди злочинів, та містять інші дані, які будуть використані як доказ факту і обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження, а також виявлене майно та документи потребують подальшої перевірки шляхом детального огляду, аналізу отриманої інформації та перевірки шляхом проведення подальших слідчих (розшукових) дій, дослідження з участю спеціалістів, забезпечення проведення судових експертиз.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 23.10.2023 року клопотання прокурора задоволено.

Суд вирішив накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на:

- 13 картонних коробок з електродами різних діаметрів в асортименті;

- 50 пластикових підрозетників у полімерному пакеті;

- 6 розподільчіх коробок марки «Шнайдер»;

- 1 моток кабелю алюмінієвого (чорно-жовтий);

- 1 циркулярна пила марки «Дніпро-М»;

- 2 зварювальні маски марки «Хамелеон» (чорного та червоного кольорів);

- 2 ліхтарі настінні марки «Магнум»;

- 1 пачка шпильок металевих (діаметр 8 мм.);

- 7 пар робочих рукавиць в асортименті;

- 13 дисків відрізних різних діаметрів;

- 10 розеток марки «Мадрид»;

- 2 перемикачі світла марки «Делюкс»;

- 57 манометрів тиску води;

- 1 мішок з пластиковими сантехнічними виробами в асортименті (відвід, муфти, трійник, інше) марки «КАН»;

- 2 паяльники сантехнічних;

- 1 моток кабелю чорного кольору (50 м.)

- 1 моток кабелю білого кольору;

- 1 переноска електрична з кабелю білого кольору марки «Легранд»;

- 4 акумулятори (2 білого кольору марки «Солар Х», 2 чорного кольору марки «Маст»);

- 1 мішок з тримачами утеплення фасаду з комплектуючими;

- 1 мішок з написом «білизна бавовняна …» з тримачами утеплення фасада з комплектуючими;

- 4 листи гіпсокартоні марки «Кнауф»;

- 8 листів металу чорного товщиною 2 мм.;

- 4 віконні рами у зборі марки «Вікналенд»;

- 1 віконна рама марки «Вікналенд»;

- 1 ящик з військовим майном у якому знаходяться вимикачі, лампочки, ручки до дверей та інша дверна фурнітура;

- 43 упаковки плитки розміром 400х400 марки «Голден тайл»;

- 1 мішок зі шпателями та лопатами;

- 1 мішок з валиками малярними марки «Мультікорн»;

- 1 картонна коробка з вимикачами та розетками в асортименті;

- 1 сумка в клітинку з комплектуючими до водяних труб та кранами;

- 1 моток кабелю білого кольору;

- 1 моток шлангу садового 20 м.;

- 24 упаковки утеплювача марки «Дурхан 100мм»;

- 2 електричні радіатори марки «Атлантік 2000вт»;

- 1 зварювальний апарат марки «Револд» з переноскою;

- 31 пластикова труба довжиною 4 м. кожна, різного діаметру марки «Кан»;

- 7 труб каналізаційних довжиною 3 м. кожна марки «Остендорф»;

- 9 рулонів сітки-рабиці металевих;

- 20 штук пластикових труб довжиною 2 м. кожна, марки «Кан»;

- 4 рулона утеплювача «Поліізол»;

- 3 бетонозмішувача;

- 1 оцинковане відро з хомутами монтажними;

- 6 упаковок саморізів марки «Експерт»;

- 9 шпателів будівельних;

- 1 клавіатура марки «Рапу»;

- 1 багатофункціональний пристрій марки «Єпсон Л-3151»;

- 1 монітор марки «Самсунг 24 д. Одісей»;

- 10 розкладних ліжок марки «Колонія»;

- 1 лебідка марки «Глобал пром» з ланцюгом;

- 3 мішки із шкіряним взуттям ботинки чоловічі;

- 3 мішки зі стельками для взуття;

- 4 мішки з військовим майном (розвантажувальні дилети, планшети та інше);

- 1 мішок з брезентом.

Зазначені речові докази визначено зберігати за адресою АДРЕСА_2 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження та ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора в повному обсязі.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження адвокат посилається на те, що оскаржувану ухвалу суд першої інстанції постановив без виклику власника майна та про зазначене судове рішення слідчого судді власник майна дізнався лише після ознайомлення представника з матеріалами справи 26.10.2023 року та протягом 5 днів було подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що обшук був проведений у будинку колишньої дружини ОСОБА_10 , який нібито є фігурантом кримінального провадження без процесуального статусу. Водночас, ОСОБА_10 з ОСОБА_7 не перебуває в шлюбі з 2019 року, за адресою проведення обшуку не проживає з 2020 року і там не зареєстрований, до гаражу колишньої дружини нічого не привозив.

Вказує, що майно, яке знаходилося в гаражі, належить ОСОБА_8 , який здійснює будівельну діяльність та винаймав приміщення для зберігання в ньому своїх речей: інструментів, будівельних матеріалів, обладнання тощо, що підтверджується договором оренди та чеками на придбання майна. Водночас, в матеріалах справи немає жодного доказу, що вилучене майно належало AT «Трест Житлобуд-1». За таких, обставин, на переконання апелянта, вилучення та арешт майна ОСОБА_8 , який не має жодного відношення до ХНУПС, позбавляє його можливості реалізовувати конституційне право на працю та на підприємницьку діяльність, оскільки в нього забрали інструмент та матеріали, якими він заробляє собі на життя. Отже, слідчий суддя не досліджував питання співмірності арешту майна та впливу його на інтереси третіх осіб, що є порушенням п.5, 6 ч.2 ст.173 КПК України.

Також, вказує, що вивіз майна з гаражу відбувався на транспорті AT «Трест Житлобуд-1» представниками цього ж підприємства, що очевидно містить конфлікт інтересів та свідчить про упередженість розслідування та на теперішній час власнику майна не відомо кому було передано вилучене майно та де саме воно знаходиться, оскільки за адресою АДРЕСА_2 перебуває велика кількість об`єктів нерухомості, що не дає змоги сформувати інформаційну довідку.

До початку судового засідання прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін та просив провести судове засідання без його участі.

В обґрунтування заперечень на апеляційну скаргу посилається на те, що на теперішній час у кримінальному провадженні проводиться компелкс слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, необхідних для встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення.

Вказує, що доводи апеляційної скарги вже були предметом розгляду слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 07.11.2023 року, частково було задоволено клопотання про арешт майна та скасовано арешт, накладений ухвалою Ленінського райсуду м. Харкова від 23.10.2023 року та на теперішній майно визначене вказано ухвалою було повернуто власнику.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власників майна на підтримання вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений процесуальний строк може бути поновлений слідчим суддею, якщо його пропущено з поважних причин.

У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строків на оскарження судового рішення, такі підстави. Так, вирішення питання про поважність причин пропуску строку покладається на розсуд слідчого судді. Разом з тим, виходячи з системного тлумачення положень КПК України, зокрема ч. 3 ст. 37, ст. 138, п. 1 ч. 1 ст. 232, п. 1 ч. 1 ст. 336 КПК України, під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти фактичні обставини, які: 1) об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі особи, яка пропустила строк; 2) виникли та/або існували протягом строку, передбаченого КПК України для вчинення процесуальної дії; 3) безпосередньо унеможливили або істотно ускладнили можливість вчинення процесуальних дій у визначений КПК України строк; 4) підтверджуються належними доказами.

Таке визначення поважних причин пропуску строку відповідає усталеній судовій практиці Верховного Суду (судові рішення Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28.01.2021 р. у справі № 201/1156/18, від 05.03.2020 р. у справі № 367/5629/16-к, від 30.09.2019 р. у справі № 635/4248/16-к, від 11.06.2019 р. у справі № 373/1742/15-к, від 11.06.2019 р. у справі № 523/11081/17).

Враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, клопотання підлягає задоволенню.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що у ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві перебуває кримінальне провадження №0001710 від 22.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України.

Відомості щодо вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.5 ст.426-1 КК України внесені до ЄРДР за заявою заступника голови правління АТ «Трест Житлобуд-1» () щодо можливих протиправних дій військових службових осіб Харківського національного університету Повітряних Сил ім.Івана Кожедуба.

Зокрема, досудовим розслідування попередньо встановлено, що військові службові особи Університету у період часу з 24 лютого 2022 року по 23 жовтня 2022 в умовах воєнного стану, перевищуючи свої службові повноваження, умисно, вчинили дії, які явно виходять за межі наданих цим особам прав чи повноважень, а саме без відповідних дозволів зайняли будівельний об`єкт житлового комплексу, який розташований за адресою: вул. Клочківська, 228 у м. Харкові, звідки відкрито викрали майно на загальну суму 14 135 569 гривень, чим спричинили шкоду АТ «Трест Житлобуд-1» на вказану суму.

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя врахував обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що органом досудового розслідування доведено, що вилучене майномістить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використаним як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При постановленні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Доводи апелянта про те, що власником вилученого майна є інша особа- ОСОБА_8 , який не має жодного відношення до кримінального провадження та органом досудового розслідування було безпідставно вилучено та арештовано майно, що йому належить, а тому не має підстав для арешту майна, є безпідставними, оскільки на даний час ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві проводиться досудове розслідування за заявою заступника голови правління АТ «Трест Житлобуд-1» () щодо можливих протиправних дій військових службових осіб Харківського національного університету Повітряних Сил ім.Івана Кожедуба, щодо викрадення майна на загальну суму 14 135 569 гривень та на даний час йде перевірка вилученого майна, яке можемати певний зв`язок з розслідуваним кримінальним правопорушенням, а також відомості, що саме ОСОБА_8 є власником вилученого майна повинне бути перевірено органом досудового розслідування під час досудового розслідування кримінального правопорушення.

При цьому, колегія суддів вважає, що на цьому етапі кримінального провадження достатньою мірою підтверджується наявність необхідності розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майна ознакам речових доказів, оскільки воно може містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта з приводу того, що вилучене майно не містить ознак речових доказів у справі, оскільки арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Тобто вилучене майно, а саме будівельні матеріали можуть мати певний та безпосередній зв`язок з розслідуваним кримінальним правопорушенням з огляду на властивості предмету злочину.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам власника майна та у відповідності до вимог ст.132,170 - 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Крім того, постановою слідчого майно було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів приймає до уваги, що ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 07.11.2023 року, якою частково задоволено клопотання про арешт майна та скасувано арешт, накладений ухвалою Ленінського райсуду м. Харкова від 23.10.2023 року, а саме на:

- 6 розподільчіх коробок марки «Шнайдер»;

- 1 моток кабелю алюмінієвого (чорно-жовтий);

- 1 циркулярна пила марки «Дніпро-М»;

- 2 ліхтарі настінні марки «Магнум»;

- 7 пар робочих рукавиць в асортименті;

- 13 дисків відрізних різних діаметрів;

- 2 перемикачі світла марки «Делюкс»;

- 1 моток кабелю білого кольору;

- 1 переноска електрична з кабелю білого кольору марки «Легранд»;

- 1 мішок з написом «білизна бавовняна …» з тримачами утеплення фасада з комплектуючими;

- 4 листи гіпсокартоні марки «Кнауф»;

- 1 ящик з військовим майном у якому знаходяться вимикачі, лампочки, ручки до дверей та інша дверна фурнітура;

- 1 мішок зі шпателями та лопатами;

- 1 мішок з валиками малярними марки «Мультікорн»;

- 1 моток кабелю білого кольору;

- 1 моток шлангу садового 20 м.;

- 9 рулонів сітки-рабиці металевих;

- 1 оцинковане відро з хомутами монтажними;

- 6 упаковок саморізів марки «Експерт»;

- 9 шпателів будівельних;

- 1 мішок з брезентом,

Повернути вищезазначене майно власнику.

В іншій частині слідчий суддя вирішив відмовити.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане вилучене майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна власником майна не надано та колегією суддів не встановлено, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на даний час ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 07.11.2023 року було частково задоволено клопотання представника власника майна (апелянта) про скасування арешту, накладеного ухвалою Ленінського райсуду м. Харкова від 23.10.2023 року, та частково, відповідно резолютивної частини зазначеної ухвали, було повернуто ОСОБА_8 майно.

Крім того, зазначеною ухвалою слідчого судді було перевірено та встановлено у відповідності до наданих документів належність частини вилученого майна саме ОСОБА_8 провадження, а тому слідчий суддя дійшов висновку про відсутність перешкод для часткового скасування арешту майна. Однак, підстави для скасування арешту в іншій частині слідчим суддею не було встановлено, оскільки розслідування кримінального провадження не завершено і зняття арешту на майно, визнане постановою слідчого ДБР речовими доказами, неприпустимо.

За таких обставин,на переконання колегії суддів, вимоги клопотання на цьому етапі досудового розслідування виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

За таких обставин матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майна (з урахуванням ухвали слідчого судді від 07.11.2023 року) ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину з урахуванням його специфіки, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Колегія суддів, також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим та таким, що не позбавляє набувача прав володіти та користуватися цим майном в повному обсязі. Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст.174 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Клопотання власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 23 жовтня 2023 року.

Апеляційну скаргу власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 23 жовтня 2023 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4