Справа №498/1186/22
Провадження №1-кп/498/36/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року Великомихайлівський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Велика Михайлівка кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000554 від 30.11.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

встановив:

В провадженні Великомихайлівського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000554 від 30.11.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 15 травня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його в Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України строком на 60 (шістдесят) днів - до 13 липня 2023 року.

26 вересня 2023 року в судовому засіданні прокурор надав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, так як на день розгляду справи існують ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. По перше, відповідно до п.1 ч.1 ст.177 КПК України, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, з конфіскацією майна або без неї, та те, що обвинувачений ОСОБА_4 після вчинення злочину зник з місця його вчинення, добровільно до правоохоронних органів не звернувся, з метою подальшого переховування та ухилення від кримінальної відповідальності, а був зупинений на блок-посту під час керування викраденим транспортним засобом працівниками поліції, з урахуванням воєнного стану в Україні та нестабільним рівнем безпеки у області, підсумовуючи вище викладене, є достатні підстави вважати, що особа може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. По друге, відповідно до п.3 ч.1 ст.177 КПК України наявним є ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, адже останньому відомо місце роботи та несення служби свідків та перебуваючи на волі обвинувачений матиме можливість впливати на свідків з метою зміни ними показів, наданих в ході досудового розслідування. По третє, відповідно до п.5 ч.1 ст.177 КПК України наявним є ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може продовжити свою злочинну діяльність, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, на шлях виправлення не став, та знову вчинив умисний злочин в період коли його попередня судимість не знята та не погашена в законному порядку, а також те, що на даний час відносно останнього розглядаються кримінальні провадження іншими судами, а саме: справа № 523/16053/20 за ч.2 ст. 263 КК України Суворовського районного суду м. Одеси та справа № 706/797/23 за ч. 4 ст. 358 КК України Христинівським районним судом Черкаської області. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, має не зняту та не погашену у законному порядку судимість повторно вчинив умисний злочин, що підтверджується матеріалами кримінального провадження зібраними під час досудового розслідування. Зазначене свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, такого як домашній арешт чи особисте зобов`язання не забезпечать у повній мірі запобігання вищевказаним ризикам , тому як ОСОБА_4 , залишаючись на волі, може продовжити злочинну діяльність і переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на свідків. Крім того, застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо з наступних підстав: обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, передбаченого ст.179 КПК України, є недоцільним, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину повторно маючи незняту та непогашену судимість, тому не має впевненості, що обвинувачений буде дотримуватись вимог, закріплених ст.42 КПК України. Крім того, застосування особистого зобов`язання жодним чином не сприятиме запобіганню ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Для застосування особистої поруки, згідно зі ст. 180 КПК України, потрібна наявність поручителів. Проте жодна особа, під час досудового розслідування кримінального провадження, не виявила намір бути поручителем обвинуваченого ОСОБА_4 . Для застосування домашнього арешту, згідно ст.181 КПК України не має підстав, так як вказаний запобіжний захід жодним чином не сприятиме запобіганню ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Враховуючи, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, вважає, що покладення обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, не є доречним. Іншими обставинами, що в сукупності вказують на можливість і необхідність застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до ст. 178 КПК України, також є: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України; 2) вік та стан здоров`я обвинуваченого слідством не встановлено фактів хвороби, яка б унеможливлювала застосування до ОСОБА_4 такого запобіжного заходу; 3) наявність у обвинуваченого постійного місця роботи обвинувачений ніде не працює; 4) міцність соціальних зв`язків обвинуваченого за місцем проживання обвинувачений ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, останні п`ять років не проживав за місцем реєстрації, веде антисоціальний спосіб життя. Від так він вважає, що ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшилися, а враховуючи, що обвинувачений на даний час знаходиться в умовах ізоляції від суспільства, то нові ризики з`явитися не могли.

В судовому засіданні прокурор підтримав своє клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на обставини, викладені в ньому.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечув проти заявленого прокурором клопотання стосовно продовження обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судовому засіданні, заперечував проти продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 тривалий час перебував з потерпілим ОСОБА_7 у дружніх відносинах. На грунті сформованих дружніх відносин потерпілий ОСОБА_7 періодично надавав обвинуваченому ОСОБА_4 у користування свій автомобіль. 30.11.2022 року стан здоров`я матері обвинуваченого ОСОБА_8 різко погіршився та остання потребувала невідкладної медичної допомоги, та в силу свого похилого віку має низку хронічних хвороб її син обвинувачений - ОСОБА_4 неодноразово викликав швидку медичну допомогу. Однак, з урахуванням територіальної віддаленості місця проживання від найближчої медичної установи, відсутністю достатньої кількості автомобілів швидкої допомоги , які обслуговують тери торіальну громаду, а також їх завантаженість, очікування на прибуття швидкої медичної допомоги може тривати годинами. Враховуючи стан здоров`я матері 30.11.2022 року самостійно госпіталізувати її до медичного закладу було небезпечно, а тому обвинувачений ОСОБА_4 вирішив не втрачати час та поїхати за медичними працівниками для матері, а в подальшому у разі необхідності госпіталізувати її до медичного закладу під наглядом лікарів. А тому коли обвинувачений ОСОБА_4 побачив на подвір`ї навпроти будинку незачинений автомобіль з ключами у замку, він скористався ним виключно з метою якомога швидше призвести до матері медичних працівників. Тобто, у обвинуваченого ОСОБА_4 не було прямого умислу на незаконне заволодіння транспортного засобу автомобіля марки, а останній діяв у стані крайньої необхідності. Із змісту клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що прокурором ОСОБА_3 лише перераховані ризики , які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та не підтвердження не додано жодного доказу. У клопотанні про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , прокурором ОСОБА_3 зазначається про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України , а саме незаконно впливу на свідків та потерпілого, проте докази на підтвердження зазначеного ризику прокурором до клопотання не додано, крім того зауважив, що практично всі свідки по справі вже дапитані, більшість з яких є співробітниками правоохоронних органів. Також зазначив, що станом на теперішній час потерпілий ОСОБА_7 претензій морального та матеріального характеру до бвинуваченого ОСОБА_4 не має, а тому у останнього взагалі немає ніякого наміру та необхідності здійснювати на потерпілого ОСОБА_7 будь-який вплив. Також обвинувачений ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, у нього є мати та цивільна дружина, крім того його товариш який був допитаний в якості свідка підтверджував, що він допомагає матері. З урахуванням вищевикладеного, підстави для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 відсутні, оскільки ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України відсутні. Крім того, зазначив, що згідно відповіді Міністерства юстиції України № 10397/852-1-23/27 від 27.01.2023 року, починаючи з 24.02.2022 року з метою забезпечення права на захист життя та здоров`я осіб, що тримаються в установах ДКВС України, керівництвом слідчих ізоляторів вжито заходів щодо створення захисних споруд для укриття засуджених осіб, узятих під варту, від ракетних обстрілів. Лише в державних установах « Київський слідчий ізолятор», Одеський слідчий ізолятор « та Рівненський слідчий ізолятор» не обладнанні укриття у зв`язку із відсутністю місць, які за своїми властивостями можна використовувати як захисні споруди від обстрілів. Аналізуючи вищевикладене, продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 наражає на небезпеку життя та здоров`я останнього. Сторона захисту вважає, що продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, буде суперечити п.п. « с» п.1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та принципу правової держави, оскільки підозра на даний час є обґрунтованою і в подальшому, при розгляді кримінального провадження можлива зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення з тяжкого злочину на злочин невеликої, або середньої тяжкості. Також просив долучити до матеріалів кримінального провадження характеристику з місця проживання обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився.

Розглянувши підстави заявленого клопотання про продовження обвинуваченому обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника обвинуваченого, суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина 3 статті 131 КПК регламентує, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

За змістом ст.ст.131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключено у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого є запобігання ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, що підтверджується обвинувальним актом та реєстром матеріалів досудового розслідування.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, та те, що обвинувачений ОСОБА_4 після вчинення злочину зник з місця його вчинення, добровільно до правоохоронних органів не звернувся, з метою подальшого переховування та ухилення від кримінальної відповідальності, та був зупинений на блок-посту під час керування викраденим транспортним засобом працівниками поліції, раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, в тому числі і за аналогічний злочин, має не зняту та не погашену у законному порядку судимість, повторно вчинив умисний злочин, крім того, в провадженні Христинівського районного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 358 КК України та в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси також перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 263 КК України, під час розгляду якого він перебував у розшуку, отже на шлях виправлення не став.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , так як це відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а дані про особу обвинуваченого дають достатні підстави вважати, що дійсно існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України та прокурором доведено, що перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_4 може продовжити свою злочинну діяльність, вчинити інше кримінальне правопорушення, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, негативно впливати на свідків.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Однак, враховуючи існування ризиків, особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів із можливістю внесення застави визначеної ухвалою суду від 15 травня 2023 року.

На момент розгляду даного клопотання термін тримання ОСОБА_4 під вартою не закінчився, однак він сплине до наступного судового засідання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 65, 84, 95, 176-178, 183, 194-199, 369-372, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Оголосити перерву в судовому засідані по кримінальному провадженю внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000554 від 30.11.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України до 11:30 год. на 25 жовтня 2023 року для повторного виклику свідків.

Клопотання прокурора Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його в Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України строком на 60 (шістдесят) днів - до 25 листопада 2023 року включно, із можливістю внесення застави визначеної ухвалою суду від 15 травня 2023 року.

Копію ухвали вручити прокурору Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області, обвинуваченому, захиснику - для відома, направити Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України - для виконання.

Ухвала підлягає апеляційному оскарженню згідно вимог діючого законодавства.

Суддя ОСОБА_1