Справа № 950/3460/23
Провадження № 1-кп/950/286/23
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 року м. Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Лебедин кримінальне провадження № 0000175, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженець м. Дніпропетровськ; громадянин України; освіта середня; не працює; неодружений; проживає: АДРЕСА_1 ),

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 пред`явлено наступне обвинувачення: 07.11.2023 близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_3 та ОСОБА_3 перебували в кімнаті топкової будинку по АДРЕСА_2 . У цей час між ними виникла сварка в ході якої ОСОБА_3 , вчиняючи домашнє насильство, тобто діяння фізичного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», переслідуючи умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, завдав потерпілому один удар кулаком правої руки в область правого ока. Внаслідок вищевказаних умисних, протиправних дій потерпілому заподіяно тілесні ушкодження: на нижньому віці правого ока синець фіолетового кольору розмірами 3,5 х 3 см, які відповідно до висновку проведеної в ході досудового розслідування судово-медичної експертизи від 14.11.2023 № 373, визначено як легкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений подав суду угоду про примирення, укладену між ним та потерпілим. При цьому потерпілий зазначив, що обвинувачений його брат, вони примирилися та він не бажає притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності. Заявив про відмову від обвинувачення.

Прокурор, враховуючи заяву потерпілого, вважав неможливим закрити дане кримінальне провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, оскільки вказана справа пов`язана з домашнім насильством.

З огляду на відмову потерпілого від обвинувачення, ухвалою від 28.11.2023 судом відмовлено у затвердженні угоди про примирення. Враховуючи заперечення прокурора щодо неможливості закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, справа була призначена до судового розгляду.

У судовому 14.12.2023 потерпілий повторно заявив про відмову від обвинувачення та висловив небажання притягувати брата до кримінальної відповідальності. З огляду на таку відмову потерпілого, прокурор вважав за можливе закрити кримінальне провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Обвинувачений проти закриття кримінального провадження не заперечував.

Відповідно до ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених в тому числі статтею 125 (умисне легке тілесне ушкодження).

Згідно з ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення закривається у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Таким чином відмова потерпілого від обвинувачення у справі приватного обвинувачення є підставою для закриття кримінального провадження за виключенням випадку, якщо кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні 28.11.2023 стверджував, що дане кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством.

Суд зазначає, що пред`явлене обвинувачення, викладене в обвинувальному акті від 23.11.2023 дійсно містить посилання на ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та вказівку на те, що «… ОСОБА_3 , вчиняючи домашнє насильство, тобто діяння фізичного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами…».

Слід зазначити, що ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає терміни, які вживаються у такому Законі.

Так, п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає домашнє насильство як діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

При цьому дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед іншого, поширюється і на рідних братів та сестер (п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Також згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Таким чином дійсно, за певних умов, дії осіб, перелік яких наведено у ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» можуть бути кваліфіковані як такі, що пов`язані з домашнім насильством за наявних для того підстав.

При цьому в постанові від 07.04.2020 у справі № 647/1931/19 Верховний Суд не погодився із запропонованим стороною обвинувачення підходом, що злочин щодо особи, яка зазначена у частинах 2 та 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі узагальнено член сім`ї), завжди має вважатися злочином, «пов`язаним з домашнім насильством» в значенні п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У цій же постанові Верховний Суд зазначив: «Стамбульською Конвенцією домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації. Однак це жодним чином не свідчить про те, що міжнародні договори мали намір розглядати як «домашнє насильство» будь-яке насильство, що трапляється між членами сім`ї, але яке зумовлене іншими причинами. Суд не має підстав вважати, що законодавець, приймаючи Закон № 2227-VIII, під терміном «домашнього насильства» мав намір визначити більш широке коло діянь, ніж міжнародне законодавство, на імплементацію якого він спрямований. Тому посилання лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченого, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Стамбульською Конвенцією та законом, що ухвалено з метою її імплементації. Для того, щоб обґрунтувати застосовність виключення щодо домашнього насильства у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України до конкретного випадку, обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого злочину особа є у той же час і жертвою домашнього насильства».

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» містить визначення кривдника, яким є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Особа, яка постраждала від домашнього насильства особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Враховуючи обставини даної справи судом встановлено, що потерпілий та обвинувачений є братами, проживають порізно, не конфліктують, ОСОБА_6 не зазнає жодних утисків з боку ОСОБА_7 .

Таким чином у суду відсутні підстави вважати ОСОБА_8 особою, яка постраждала від домашнього насильства, а прокурором не надано жодних доказів того, що ОСОБА_3 шляхом подібних систематичних дій намагається утвердити та підтримати свій контроль над ОСОБА_8 , який у свою чергу відноситься до певної вразливої групи, знаходиться у вразливій ситуації, залежить від обвинуваченого, не здатен захистити себе чим і користується обвинувачений.

За таких обставин суд вважає, що дане кримінальне провадження не пов`язане із домашнім насильством як про це зазначено в обвинувальному акті, а тому не підпадає під заборону п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України щодо можливості закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Враховуючи те, що кримінальне провадження щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відноситься до кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення, а потерпілий відмовився від обвинувачення і така відмова є безумовною підставою для закриття кримінального провадження, враховуючи те, що потерпілий не має жодних претензій до обвинуваченого, суд вважає за необхідне кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 закрити.

Керуючись ст. ст. 284, 314, 372, 477 КПК України, суд

у х в а л и в:

Кримінальне провадження № 0000175 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Вадим КОСОЛАП