УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2023 року слідча суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна

ВСТАНОВИЛА

В провадженні слідчої судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна.

Ініціатор клопотання зазначає, що громадянка України ОСОБА_4 є власником земельної ділянки загальною площею 0,0802 га, кадастровий номер :72:303:0021, розташована за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку (бланк серія ЯЖ № 905433), зареєстрованим в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 12 жовтня 2009 року за № 06-7-03986. Право власності на земельну ділянку було набуте власником майна на підставі Рішення Київської міської ради від 18.12.2008 № 922/922 та зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 70222214 від 15.11.2023 11:00:51, прийнятого Державним реєстратором Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_5 .

Заявник зазначає, що як свідчать відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наведені у Інформаційній довідці № 352709037, сформованій 01.11.2023 за запитом ОСОБА_3 , 05.08.2010 до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Десятою Київською державною нотаріальною конторою був внесений запис про реєстрацію обтяження на земельну ділянку у вигляді арешту майна. Підставою для внесення до реєстру вказаного запису про обтяження майна вказано постанову слідчого про визнання речовими доказами та накладення арешту б/н, видану 20.07.2010 Заступником начальника СВ УСБУ у м. Києві майором юстиції ОСОБА_6 . Відтак, станом на дату звернення до Суду з цим клопотанням власник майна фактично позбавлений можливості в повному обсязі реалізовувати своє право власності щодо земельної ділянки, зокрема, будь-яким способом розпоряджатися нею та/або відчужувати її, у зв`язку із обтяженням такої земельної ділянки арештом, накладеним слідчим в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Адвокат ОСОБА_3 зазначає, що з метою з`ясування обставин накладення арешту на земельну ділянку та поточного статусу розслідування кримінальної справи, в межах якої на земельну ділянку слідчим був накладений арешт, він звернувся до Слідчого управління Головного управління СБУ у м. Києві та Київській області з адвокатським запитом від 02.11.2023 р. № 02-11/2023. 17 листопада 2023 року на його електронну пошту надійшла відповідь СУ ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від 17.11.2023 № 51/17/К-3080/24, з якою стало відомо, що слідчим відділом ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000031. В рамках здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні було накладено арешти на земельні ділянки, розташовані у м. Києві, в тому числі і на земельну ділянку, що належить власнику майна. Однак, 07.09.2018 відповідно до постанови першого заступника Генерального прокурора України ОСОБА_7 здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000031 доручено слідчому управлінню ГУ НП у м. Києві, де на теперішній час перебувають усі матеріали досудового розслідування вказаного кримінального провадження.

Заявник зазначає, що подальше існування арешту земельної ділянки, накладеного постановою слідчого більше ніж 13 років тому в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000031, до якого ані власник майна, ані належна йому земельна ділянка не мають жодного відношення, є втручанням держави у гарантоване Конституцією України право власності, оскільки позбавляє можливості власника майна вільно володіти та розпоряджатися належним йому майном, право власності на яке набуте правомірно і на законних підставах, у зв`язку з чим просить скасувати арешт, накладений постановою слідчого про визнання речовими доказами та накладення арешту б/н, виданою 20.07.2010 Заступником начальника СВ УСБУ у м. Києві майором юстиції ОСОБА_6 в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000031, на земельну ділянку загальною площею 0,0802 га з кадастровим номером :72:303:0021, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (бланк серія ЯЖ № 905433), зареєстрованим в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 12 жовтня 2009 року за № 06-7-03986.

У судовому засіданні представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі з підстав в ньому наведених, зазначив, що арешт було накладено у 2010 році, власник майна набув право власності на вказану земельну ділянку у 2009 році у законний спосіб. Кримінальному провадження перебуває у ГУНП у м. Києві, досудове розслідування триває вже 13 років, зазначив, що накладений арешт на земельну ділянку обмежує права власника на володіння належним їй майном, ОСОБА_4 немає жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні, жодного разу не була навіть допитана у будь-якому статусі, на сьогодні відсутні правові підстави щодо продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, просив клопотання задовольнити.

Уповноважений слідчий Головного управління Національної поліції у м. Києві та прокурор Київської міської прокуратури будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Слідчий скерував на адресу суду повідомлення про розгляд клопотання за його відсутності та надав рішення арешт майна та визнання його речовим доказом.

Заслухавши думку учасників, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідча суддя дійшла наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що постановою про визнання речовими доказами та накладення арешту, б/н, заступника начальника слідчого відділу Управління Служби безпеки України у м. Києві ОСОБА_6 від 20.07.2010 року, накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером: :72:303:0021, площею 0,0802 га, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

27.11.2012 року на підставі кримінальної справи № 1601, за № 0000031 до Єдиного реєстру досудових розслідування, внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 362, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 233, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 367, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 362, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 367 КК України.

Досудове розслідування вказаного кримінального провадження здійснюється слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві.

При цьому, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі №335/12096/15-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі №461/233/17 та від 07 листопада 2018 року у справі №296/8586/16-ц, якщо у кримінальному провадженні у справі, у якій триває застосування обтяження у вигляді арешту, накладеного згідно із вимогами КПК України від 1960 року, справа не передана до суду на час набрання чинності КПК України від 2012 року, то вирішення питання щодо зняття арешту чи оскарження дій чи бездіяльності слідчого у кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України від 2012 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В той же час, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", та рішення у справі "Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції").

Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами (арешт майна, з забороною їх відчуження, розпорядження та користування до завершення досудового розслідування та судового розгляду у кримінальному провадженні), які застосовуються, та мету, яку прагнуть досягти, зокрема отримання фактичних даних обставин вчинення кримінального правопорушення та притягнення винних до відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що такий обмежувальний захід як арешт майна, який застосований ще 20.07.2010 року, не дозволяє власнику мирно володіти своїм майном, що не кореспондується з принципом розумності та співмірності обмеження права власності третіх осіб завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду.

Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення, кримінально процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - адвоката ОСОБА_3 , разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати.

Таким чином, слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які надані слідчій судді. Жоден учасник судового розгляду не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

При цьому, уповноважений слідчий СУ ГУ НП у м. Києві та прокурор Київської міської прокуратури у кримінальному провадженні, у судове засідання не з`явились та не спростували доводи, викладені у клопотанні адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , а як вбачається з самої постанови про накладення арешту ОСОБА_4 відсутня у переліку осіб, які за грошову винагороду погодилися написати заяви щодо виділення нібито їм земельних ділянок.

Зазначені вище обставини дають слідчому судді достатні підстави для висновку про необхідність задоволення клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 та скасування арешту майна, накладеного постановою про визнання речовими доказами та накладення арешту, б/н, заступника начальника слідчого відділу Управління Служби безпеки України у м. Києві ОСОБА_6 від 20.07.2010 року, на земельну ділянку з кадастровим номером: :72:303:0021, площею 0,0802 га, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст.28, 98, 170, 173-174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИЛА

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою про визнання речовими доказами та накладення арешту, б/н, заступника начальника слідчого відділу Управління Служби безпеки України у м. Києві ОСОБА_6 від 20.07.2010 року, на земельну ділянку з кадастровим номером: :72:303:0021, площею 0,0802 га, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1