У Х В А Л А

06 листопада 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191 та ч.1 ст.366 Кримінального кодексу України,-

УСТАНОВИВ:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000057 від 28.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.5 ст.191 та ч.1 ст.366 Кримінального кодексу України.

Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання відповідно до ст. 331 КПК України про продовження запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту в певний час доби відносно ОСОБА_4 строком на 60 діб.

Позиції сторін кримінального провадження.

Клопотання прокурора обґрунтовується тим, що обраний раніше та продовжений ухвалою суду запобіжний захід закінчується 11.11.2023. На думку прокурора, наразі продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_6 , який здійснює захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_4 , у судовому засіданні звернув увагу суду, що вина його підзахисного не доведена, а ризики, наведені прокурором, є необґрунтованими. ОСОБА_4 має постійне місце проживання, місце роботи, одружений, на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей та батьки. Щодо ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, вказує, що ОСОБА_4 постійно з`являється до суду; щодо ризику передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, зазначає, що ОСОБА_4 не має можливості знищити, сховати чи спотворити будь - яку із речей чи документів, оскільки такі документи знаходяться в суді в матеріалах справи; впливати на свідків, представника потерпілого не має наміру /п.3 ч.1 ст.177 КПК України/, ризики, передбачені п.п.4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, прокурором не доведено та необґрунтовано.

Крім того, що в жовтні листопаді 2023 року ТОВ «Будівельна компанія «Атера Девелопмент», керівником якої являється ОСОБА_4 , уклала договори підряду, виконання яких передбачається в Черкаській та Херсонських областях, що тягне за собою необхідність присутності ОСОБА_4 по місцю виконання підрядних робіт, а тому просить змінити обвинуваченому запобіжний захід з домашнього арешту в певний час доби на особисте зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання прокурора. Просив змінити йому запобіжний захід з домашнього арешту в певний час доби на особисте зобов`язання. На запитання суду пояснив, що виконання договорів підряду, на які послався його захисник, передбачають його періодичну особисту присутність. При укладанні договорів підряду він був обізнаний стосовно обраного та продовженого щодо нього запобіжного заходу, контроль за виконанням договорів підряду планувалося покласти на представника ТОВ «Будівельна компанія «Атера Девелопмент», штат якого становить приблизно 50 чоловік.

Установлені судом обставин із посиланням на докази, мотивів з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 інкримінується вчинення злочинів, передбачених .5 ст.191 та ч.1 ст.366 Кримінального кодексу України. Дані злочини відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

Відповідно до ч.1,2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 201 КПК, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

З пояснень сторони обвинувачення вбачається, що підставою застосування запобіжного заходу в виді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 було обґрунтованість підозри, вагомість доказів, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відомості щодо особистості обвинуваченого. Аналогічні посилання, як підставу продовження запобіжного заходу, наведено прокурором і у клопотання про продовження запобіжного заходу.

Однак, на думку суду, останній, діючи як суд встановлений законом для розгляду справи по суті, не має право на стадії судового розгляду вирішувати такі питання - як обґрунтованість підозри чи вагомість доказів. Дані категорії можуть були лише предметом оцінки слідчого судді на стадії досудового розслідування. Ці висновки суду ґрунтуються на тому, що суддя не може приймати участь в розгляді справи як такий, що вже надав відповідні висновки, щодо доказів в порядку ст. 94 КПК України, та обґрунтованості підозри, що межує з доведенням винуватості. Тим більше, ці висновки також ґрунтуються і на загальних засадах кримінального провадження, визначених положеннями статей 17, 22, 23, 26 КПК України.

Тож суд, оцінуючи клопотання прокурора, бере лише до уваги той факт, що в передбаченому законом порядку судом, встановленим законом, було надано відповідні висновки - наявність обґрунтованої підозри та вагомість доказів саме для продовження запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1.переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2.знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3.незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4.перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5.вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно зі ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст.199 КПК України.

За правилами ст. 199 КПК України клопотання про продовження запобіжного заходу необхідно розглянути до закінчення строку дії попередньої ухвали.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність судимостей у обвинуваченого тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України якщо суд застосовує відповідний запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, то зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків.

Аналізуючи положення ст. 194 КПК України разом із загальними положеннями КПК України щодо судового провадження в суді першої інстанції, можна дійти висновку, що при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри, тобто відповідно до статей 194, 199 КПК України під час процедури обрання чи продовження запобіжного заходу, слід ураховувати, що надання оцінки доказів у справі відбувається лише в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення вироку. Зазначене свідчить про те, що на стадії судового розгляду суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри чи то обвинувачення безпосередньо шляхом надання оцінки доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

Суд вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, представника потерпілого у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , за ступенем тяжкості відноситься до кримінальний проступків /ч.1 ст.366 КК України/ та до особливо тяжких злочинів /ч.5 ст.191 КК України/, зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, беручи до уваги, що злочини вчинено у сфері службової діяльності та у сфері злочинів проти власності, останній може переховуватися від суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Суд, беручи до уваги обставини вчиненого правопорушення, вважає, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 , з метою дачі, зміни ними показань на його користь, а це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілого слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом. Вказане в сукупності свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КК України, відповідно до якого ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не обґрунтований, оскільки матеріали кримінального провадження знаходяться в матеріалах судової справи.

Підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом направлення органу слідства на хибний шлях, у слідчого судді відсутні, так як ризик щодо перешкоджанню кримінального провадження іншим чином, на думку суду, може полягати лише в діях, які не охоплені п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, на думку суду, наразі існують підстави для продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу на строк до 21.12.2023 із дотриманням умов домашнього арешту та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Посилання сторони захисту на необхідність зміни обвинуваченому запобіжного заходу з домашнього арешту на особисте зобов`язання, суд оцінює критично.

Так, як на підставу зміни запобіжного заходу, сторона захисту посилалася на необхідність особистої участі ОСОБА_4 як керівника при здійсненні контролю за ходом виконання будівельних робіт, які будуть виконуватися ТОВ «Будівельна компанія «Атера Девелопмент» в Черкаській та Херсонських областях, однак ОСОБА_4 при укладанні договорів підряду був обізнаний щодо застосованого щодо нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, мав врахувати цю обставину при укладанні договорів, виконання яких передбачалося в інших областях, відмінних від його місця проживання; до того ж штат ТОВ «Будівельна компанія «Атера Девелопмент» налічує, за словами обвинуваченого, приблизно 50 чоловік, що надасть ОСОБА_4 можливість делеговувати свої функції іншому працівнику в разі необхідності, а тому підстав для зміни запобіжного заходу суд не знаходить.

При визначенні строку, на який продовжується запобіжний захід у виді домашнього арешту, суд виходить з того, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, а відповідно до ч.6 ст. 181 КПК України сукупний строк тримання під домашнім арештом не може перевищувати шість місяців і такий строк збігає 21.12.2023.

Суд наголошує, що наразі саме обраний запобіжний захід - домашній арешт, відповідає особистості обвинуваченого та встановленим обставинам - наявності ризиків передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки та співіснування з суспільством. Приймаючи таке рішення, суд відповідно до вимог ст. 178 КПК України також перевірив характеризуючи відомості щодо особистості обвинуваченого та наведені прокурором у клопотанні, що свідчить про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження відповідно до вимог ст. 331 КПК України запобіжного заходу на час розгляду справи судом.

Слід також урахувати, що наразі триває воєнний стан, а з 00:00 год. до 05:00 год. в місті Києві та Київській області діє комендантська година, під час якої забороняється цивільним особам перебувати на вулиці. Тож застосування запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту, який за своїм змістом наразі майже відповідає комендантській годині, є найменш обтяжливим запобіжним заходом, та на думку суду, найменше порушує права обвинуваченого.

Керуючись статтями 7, 31, 177, 178, 181, 194, 199, 331, 350, 369-372, 376, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, до 21.12.2023 року, включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до суду на першу вимогу, кожного разу у визначений час;

- не залишати місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду у період доби з 23 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин наступної доби;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи;

- утримуватись від спілкування з свідками у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Ухвала підлягає негайному виконанню, а останнім днем строку її дії є 21.12.2023.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_11