УХВАЛА

10 жовтня 2023 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне клопотання старшого слідчого СВ Рівненського РУП Головного управління Національної поліції в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_3 , (далі слідчий), погоджене прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0001759 від 03.04.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190, ч.1 ст. 366 КК України (далі це ж кримінальне провадження) про арешт майна , -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Рівненського РУП Головного управління Національної поліції в Рівненській області капітан поліції ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням яке погоджено із прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_4 у якому просить накласти арешт на майно.

В обґрунтування клопотання зазначає, що у провадженні слідчого відділу Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області перебувають матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001759 від 03.04.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190, ч.1 ст. 366 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що в період часу з 2004 року по 2006 рік, службові особи спільного підприємства "Рівненське заготівельно-виробниче підприємство" Рівненської облспоживспілки, внесли завідомо неправдиві відомості у договір купівлі продажу фінського будинку по АДРЕСА_1 , чим слугувало втраченню права власності на вищевказаний будинок ОСОБА_5 .

В ході проведення допиту потерпілого ОСОБА_5 було встановлено, що у 2004-2006 р.р. між ним і спільним підприємством «Рівненське заготівельно- виробниче підприємство» Рівненської облспоживспілки (далі - СП) в особі директора ОСОБА_6 було укладено договір від 06.09.2006р. про купівлю-продажу фінського житлового будинку загальною площею 56,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , котрий перебував на балансі СП, що підтверджується вказаним договором, документами проплати коштів.

Пізніше було змінено поштову адресу будинку та технічну документацію на неї. 20.12.2010 в.о. директора СП ОСОБА_7 оформив договір купівлі-продажу житлового будинку, оформивши процедуру проведенням через аукціон від 23.04.2010р.

20.12.2010р. відчужено вказаний будинок ОСОБА_8 , що підтверджується відповідним договором.

22.12.2013 оформлено договір про поділ нерухомого майна №61, згідно якого частину фінського будинку за адресою АДРЕСА_2 , площею 23,9 кв.м. оформлено за ОСОБА_9 , а іншу частину будинку за адресою АДРЕСА_3 , площею 32,4 кв.м. оформлено за ОСОБА_8 .

Відповідно до інформації наявної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власником нерухомого майна, а саме фінського будинку АДРЕСА_4 є ОСОБА_9 .

Відповідно до інформації наявної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власником нерухомого майна, а саме фінського будинку АДРЕСА_5 є ОСОБА_8 .

Згідно із нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

До початку розгляду клопотання слідчим подана заява про розгляд клопотання у його відсутність, у заяві зазначено, що клопотання підтримує в повному обсязі, із підстав, наведених у ньому та просить задовольнити вказане клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутності учасників провадження, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. ч.2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, вищевказані вилучені предмети,відповідають критеріям речових доказів, вказаних у ст. 98 КПК України, адже можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З огляду на ці обставини, не накладення арешту на вищевказані речі та документи не забезпечить здійснення ефективного досудового розслідування, унеможливить проведення таких експертних досліджень, результати яких фактично вплинуть на хід досудового розслідування, що у сукупності знівелює принцип дієвості, а тому ефективним цей захід забезпечення є винятково у разі накладення арешту на таке майно.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Крім того, арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збережені цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

Таким чином, з метою забезпечення збереження речових доказів, у зв`язку із наявними підставами вважати, що вилучене майно містить відомості щодо обставин, які досліджуються в ході кримінального провадження, та може бути використане, як доказ у суді, з врахуванням того, що не забезпечення його схоронності може призвести до його зникнення, втрати, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, необхідно накласти арешт на зазначене вище майно.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 173 КПК України та вищевикладене, є необхідним накласти арешт майно, вилучене за вищевказаних обставин, оскільки наявні достатні підстави вважати, що майно відповідає критеріям встановленим ст. 98 КПК України, а незастосування арешту може призвести до втрати чи його пошкодження.

Керуючись ст. 170, 171,175 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого - задоволити.

Накласти арешт на житловий будинок загальною площею 23,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , що перебуває у власності ОСОБА_9 .

Накласти арешт на житловий будинок загальною площею 32,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_3 , що перебуває у власності ОСОБА_8 .

Встановити заборону володільцям (власникам), чи будь-якій іншій особі, на відчуження, розпорядження та користування майном до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні;

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1