ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 636/429/23 Номер провадження 1-кп/636/513/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , обвинуваченої - ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Чугуїв кримінальне провадження № 0001024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с-ща Кочеток Чугуївського району Харківської області, українки, громадянки України, з середньою освітою, розлученої, непрацюючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

В провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження в ході досудового розслідування до обвинуваченої ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 закінчується 20 січня 2024 року, однак судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженню не закінчено і потребує часу.

У судовому засіданні від прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених в п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування і суду, може незаконно впливати на потерпілу та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення у зв`язку з чим, обрання більш м`якого запобіжного заходу окрім як тримання під вартою не можливо.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на ненадання стороною обвинувачення доказів існування ризиків, наведених у ст. 177 КПК України, звертаючи увагу суду на ті обставини, що намірів ухилятися від суду, намірів впливати на свідків у провадженні або вчиняти інші кримінальні правопорушення ОСОБА_4 не має, а навпаки має постійне місце проживання та постійні соціальні зв`язки, у зв`язку із чим просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора, та змінити ОСОБА_4 запобіжний захід на домашній арешт.

Суд, заслухавши позицію обвинуваченої та її захисника, думку прокурора, дослідивши документи та матеріали, якими прокурор обґрунтовує клопотання, в рамках якого подається клопотання, приходить до висновку про задоволення клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Приймаючи до уваги, що ухвала Чугуївського міського суду Харківської області від 22 листопаа 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 припиняє свою дію 20 січня 2024 року, а судове провадження не завершене, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченої на 60 днів.

Підставами продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тяжкість скоєного нею кримінального правопорушення, віднесеного до особливо тяжкого злочину.

Суд вважає встановленим існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачена ОСОБА_4 може переховуватись від суду, може незаконно впливати на потерпілу та свідків, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик переховування від суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, і розуміючи тяжкість покарання, яке може бути їй призначене у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого злочину, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відбування покарання.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 фактично мешкає в одному населеному пункті із свідками та потерпілою, а також може мати інформацію щодо їх фактичного місця мешкання та місця перебування, що дає можливість останній застосувати відносно них фізичний та психологічний вплив з метою зміни показань у подальшому на свою користь. Не зважаючи на те, що в ході досудового розслідування свідки вже були допитані, однак суд відповідно до ст.ст. 23, 95 КПК України сприймає докази безпосередньо.

Ризик того, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення виражається в тому, що вона може вчинити інші кримінальні правопорушення, в тому числі, пов`язані з заподіянням тілесних ушкоджень, задля приховування слідів вчиненого нею вищевказаного злочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити, крім іншого, виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд, розглядаючи клопотання прокурора враховує те, що стороною захисту на теперішній час не надано до суду переконливих доказів того, що наведені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання сторони обвинувачення про продовження строку запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 ризики на теперішній час суттєво зменшились або перестали існувати.

Приведені обставини, на думку суду, беззаперечно свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобігання ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, про що викладено правову позицію в рішеннях ЄСПЛ «Летельє проти Франції», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Осаковський проти України».

Суд наголошує, що сама по собі тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не може бути підставою для продовження дії обраного раніше запобіжного заходу, але при цьому, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, про що викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлюють, що законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, враховуючи сукупність досліджених судом обставин та тяжкість покарання за злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 суд вважає, що на момент вирішення клопотання прокурора встановлено наявність обґрунтованої підозри та достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановлених ризиків, і приходить до висновку про відсутність підстав для скасування, зміни запобіжного заходу, оскільки не зникли наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відтак суд вважає доцільним продовжити обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 20 січня 2024 року включно, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить її належну процесуальну поведінку та може запобігти вказаним ризикам та буде належною мірою гарантувати виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків, та відповідно - відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про обрання стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення та обставини, передбачені ст. 177 КПК України, суд не визначає ОСОБА_4 розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 177, 178, 182, 183, 331, 369, 370, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 на 60 (шістдесят) днів, з 08 січня 2024 року до 07 березня 2024 року включно, в державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

У задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 про обрання стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - відмовити.

Копію ухвали направити до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» - для виконання.

Ухвалу в частині продовження строку запобіжного заходу може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення, а обвинуваченою - ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення їй копії цієї ухвали суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Суддя ОСОБА_1