Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження № 1-в/641/263/2023 Справа № 641/2938/15-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. Харків

Суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, заяву представника потерпілого ОСОБА_3 ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2016 року в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003333 від 10.10.2013 року,-

В С Т А Н О В И В:

До Комінтернівського районного суду м. Харкова звернулася представник потерпілого ОСОБА_3 ОСОБА_4 із заявою про скасування арешту (номер запису про обтяження 14874515 від 07.06.2016 року), накладений на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, накладений ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.04.2016 року, право приватної власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В обґрунтування клопотання заявник ОСОБА_4 вказала, що в провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова перебувало кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003333 від 10.10.2013 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч,2 ст. 190, ч.3 ст. 190 КК України. За обставинами справи ОСОБА_6 19.04.2013 року з використанням підроблених документів заволодів квартирою АДРЕСА_1 , яку 30.04.2013 року продав ОСОБА_5 . Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.05.2018 року у справі № 641/2938/15-к ОСОБА_6 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за частиною 5 статті 27, частинами 2 та 3 статті 190, частиною 3 статті 358 КК України та призначено покарання. Також, вироком Харківського апеляційного суду від 17.06.2021 року вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.05.2018 року у відношенні ОСОБА_6 в частині засудження за ч. 2 ст. 190 КК України скасовано. На підставі ч. 5 ст.74 КК України та п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_6 від покарання, призначеного вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.05.2018 року у зв`язку зі сплпвом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Виключено із вироку рішення суду про призначення ОСОБА_6 остаточного покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, також виключено з мотивувальній частині вироку посилання на прізвище ОСОБА_7 зазначивши як "особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження". Вказаний вирок в частині призначення покарання за ч. 3 ст. 190 КК України скасовано та призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст 190 КК України у виді 5 років позбавлення волі. Постановою Верховного суду від 21.02.2022 року вказані судові рішення залишені без змін.

Крім того, вказала, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 0003333 відносно ОСОБА_6 ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.04.2016 року ОСОБА_8 у справі № 640/5 141/16-к від 26.04 2016 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , площею 30.4 кв.м, що належить ОСОБА_5 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати відчуження.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиною реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28 02.2017 року, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею .30,4 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1) належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Також, зазначила, що всупереч зазначеному вище у вироках Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.05.2018 року, Харківського апеляційного суду від 17.06.2021 року та постанові Верховного Суду від 21.02.2022 року питання про скасування арешту вирішено не було.

На теперішній час набрало законної сили рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.09.2019 року, постанова Верховного Суду від 04.07.2023 року та постанова Харківського апеляційного суду від 28.09.2023 року у справі № 641/8266/16-ц, якими за ОСОБА_3 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витребувано квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , скасовано рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , зроблене приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_10 30.04.201.3 року на підставі договору купівлі-продажу від 30.04.2013 року.

Судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до СРДР за № 0003333 від 10.10.2013 року відносно ОСОБА_6 закінчено, його визнано винуватим у вчиненні зазначених вище кримінальних правопорушень та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, а тому відсутні підстави для продовження арешту на майно зазначене в ухвалі слідчого судді ухвали Київського районного суду м. Харкова від 26.04.2016 року, у зв`язку з чим заявник була вимушена звернутися до суду із вказаною заявою.

Представник потерпілого ОСОБА_3 ОСОБА_4 до судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд заяви про скасування арешту майна за її відсутності, вимоги заяви підтримала, просила їх задовольнити.

Прокурор відділу обласної прокуратури ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилась, надала до суду письмові пояснення, в яких просила справу розглядати за її відсутності, та не заперечувала щодо задоволення заяви про скасування арешту майна.

Суд, дослідивши матеріали заяви, приходить до наступного.

Судом встановлено, що вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.05.2018 року по кримінальному провадженню №0003333 ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання за ч. 2 ст. 190 КК України - 3 роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 190 КК України - 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України - 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки. За ч. 5 ст. 27, ч. З ст. 358 КК України 1 рік обмеження волі. На підставі ст. ст. 12,49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від призначеного покарання за ч. 5 ст. 27, ч. З ст. 358 у зв`язку із закінченням притягнення строків давності до кримінальної відповідальності. За ч. 4. ст. 358 КК України - 1 рік 6 місяців обмеження волі. На підставі ст. ст. 12, 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від призначеного покарання, за ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням притягнення строків давності до кримінальної відповідальності.

Вироком Харківського апеляційного суду від 17.06.2021 року вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.05.2018 року у відношенні ОСОБА_6 за ч.2 ст. 190 КК України скасовано та на підставі ч. 5 ст. 74 КК України та п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України останнього звільнено від покарання у зв`язку із спливом строків давності притягнення до кримінальної. Виключено з вироку рішення суду про призначення ОСОБА_6 остаточного покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України. Вказаний вирок в частині призначення покарання за ч. 3 ст. 190 КК України скасовано та призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 190 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

Постановою Верховного суду України від 21.02.2022 року вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.05.2018 року та вирок Харківського апеляційного суду від 17.06.2021 року залишено без змін.

Крім того, з ухвали Київського районного суду м. Харкова від 26.04.2016 року по справі № 640/5141/16-к клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_12 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003333 від 10.10.2013р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.2, ч.3 ст. 190 КК України було задоволено, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 площею 30,4 м2, належній ОСОБА_5 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди, стосовно цього майна, проводити реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати відчуження.

Також, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.09.2019 року ро справі № 641/8266/16-ц позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково, визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності від 19.04.2013 року, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_13 , зареєстроване в реєстрі за №212 про придбання ОСОБА_14 однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 20.02.2020 року по справі № 641/8266/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, та рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30.09.2019 року в частині відмови у задоволенні позову про витребування квартири, скасування державної реєстрації та виселення - змінено в частині мотивів з яких в задоволенні позову в частині витребування квартири, скасування державної реєстрації та виселення відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Крім того, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.07.2023 року касаційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, та рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова та постанову Харківського апеляційного суду від 20.02.2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності від 19.04.2013 року, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_13 , зареєстроване у реєстрі № 212 про придбання ОСОБА_14 однокімнатної квартири АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_3 право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено без змін. Постанову Харківського апеляційного суду від 20.02.2020 року у частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_15 про витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення скасувати, справу передано у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, за номером справи № 641/8266/16-ц міститься постанова Харківського апеляційного суду від 28.09.2023 року по вказаній справі, якою апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30.09.2019 року у частині вирішення спору про витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог. Витребувано квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1) за ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 30 квітня 2013 року, індексний номер: 2083521 від 30.04.2013 року о 10:47:03 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: реєстр № 2354, виданий 30 квітня 2013 року, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_16 ; усунено перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_5 та члена її сім`ї - сина ОСОБА_15 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також положеннями п. 166 рішення Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України" встановлено, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою). Пункт 168 приведеного вище рішення говорить про те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до приписів ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи, що при ухваленні вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.05.2018 року та вироку Харківського апеляційного суду від 17.06.2021 року не було вирішено питання щодо скасування арешту майна, а саме щодо квартири АДРЕСА_1 , то суд приходить до висновку, що доводи, наведені заявником у клопотанні про скасування арешту майна свідчать про те, що потреба в застосуванні арешту майна відпала, а кримінальне провадження № 0003333 від 10.10.2013 року відносно ОСОБА_6 завершене ухваленням судового рішення, яке набрало законної сили.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника потерпілого ОСОБА_3 ОСОБА_4 про скасування арешту майна.

Керуючись статтями 174-176, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника потерпілого ОСОБА_3 ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2016 року в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003333 від 10.10.2013 року задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2016 року по справі № 640/5141/16-к на квартиру АДРЕСА_1 площею 30,4 м2, належній ОСОБА_5 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди, стосовно цього майна, проводити реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати відчуження.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через районний суд протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя- ОСОБА_1