Справа № 738/563/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/677/23
Категорія - в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

05 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю сторін кримінального провадження:

захисника адвоката ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 22 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від покарання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ареда Чернишевського району Читинської області російської федерації, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , за вироком Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року, яким він був засуджений за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд вказав про передчасність заявленого клопотання, оскільки відсутні підстави однозначно стверджувати про виправлення засудженого ОСОБА_8 , а також не встановлені переконливі дані про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ст. 81 КК України, проте у даному випадку є недостатнім для висновку про виправлення засудженого.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, за наслідками апеляційного розгляду застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України на невідбутий строк 2 роки 11 місяців позбавлення волі.

Мотивує тим, що суд не взяв до уваги, що він позитивно характеризується адміністрацією установи, не працює лише з 2023 року, але це обумовлено виключно тяжким станом його здоров`я та наявністю тяжких хронічних і невиліковних захворювань.

Вказує на те, що законодавцем чітко визначений мінімальний строк покарання, після відбуття якого особа може бути умовно-достроково звільнена від подальшого відбування покарання і не як не може бути процесуальною формальністю, як висловився суд в ухвалі, адже це є однією зі складових для розгляду питання про застосування до засуджених пільг.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України, ним відбуто 3/4 частини призначеного покарання, отже, він має право на розгляд питання про застосування умовно-дострокового звільнення.

Щодо його працевлаштування, то адміністрація установи тільки усно посилалась на якість доводи, але не надала суду жодного підтверджуючого доказу, що для засуджених створені всі умови для безперешкодного працевлаштування, враховуючи їх навички та можливості, а отже твердження суду про те, що він не працює, є тільки припущенням без врахування вимог ст. 118 КВК України та ст. 13 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», в якій закріплено, що підприємства в колоніях створені не з метою отримання прибутку, а виключно для забезпечення професійно-технічного навчання засуджених та залучення їх до праці.

Переконаний, що відсутність у нього стягнень та наявність заохочення свідчить, що він своєю поведінкою, а також залученням до праці на виробництві та до двогодинних відпрацювань, довів своє виправлення. В судовому засіданні представник адміністрації установи підтвердив складену на нього характеристику та зазначив, що він заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Також судом було залишено поза увагою, що з 19 січня 2023 року набрав законної сили наказ Міністерства Юстиції України № 294/5, яким був затверджений Порядок визначення ступеня виправлення засудженого,який спрямований відповідно до підпункту 6 пункту 1 розділу 1 Закону України «Про внесення і змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини, статей 81, 82 КК України, ч. 12 та 13 ст. 154 КВК України, абз. 3 п. 2 постанови КМУ від 28 грудня 1992 року № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади».

На час розгляду його клопотання в суді, станом на березень 2023 року, даний Наказ діяв і Висновок щодо ступеня виправлення засудженого адміністрація установи щодо нього мала, але суду не надала. Він про цей Висновок дізнався в ході консультації з цього приводу та на вимогу отримав копію цього Висновку, а також офіційно ознайомився з його змістом.

З Висновку щодо ступеня його виправлення та можливості застосування до нього пільги, передбаченої ст. 81 КК України, адміністрація установи зробила висновок, що загальний бал його виправлення становить 76 балів, отже, відповідно до нормативно правового акту, який є обов`язковим до виконання та підлягає урахуванню при визначенні ступеню виправлення, він став на шлях виправлення (довів своє виправлення), що дає підстави для застосування до нього пільги умовно-дострокового звільнення.

Судом матеріальне право було залишено поза увагою, що є прямим порушенням при прийнятті рішення. За основу суд взяв тільки двоякі тлумачення та суб`єктивну думку прокурора, який не вивчав його справи, не спілкувався з ним, для того, щоб надати належну оцінку ступеню його виправлення.

Заслухавши доповідача, захисника засудженого, яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила про скасування ухвали суду першої інстанції та застосування до її підзахисного інституту умовно-дострокового звільнення, адже він довів, що став на шлях виправлення та заслуговує на застосування вказаної пільги, думку прокурора, який заперечував проти доводів засудженого, ухвалу суду вважав обґрунтованою та просив залишити її без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення.

Положення ст. 81 КК України передбачають можливість для осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, після фактичного відбуття певної частини покарання, при сумлінній поведінці і ставленні до праці, бути звільненими умовно-достроково від невідбутої частини покарання.

Саме по собі фактичне відбуття частини покарання, автоматично не зобов`язує суд звільнити особу умовно-достроково від покарання. Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд був зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за увесь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Відбуття визначеної законодавцем часини строку покарання є лише підставою для застосування пільги про умовно-дострокове звільнення, підставою для звернення з клопотанням до суду та розгляду клопотання, але не є обов`язковою підставою для застосування умовно-дострокового звільнення, як помилково вважає сторона захисту.

Головною передумовою умовно-дострокового звільнення особи є не просто формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці за увесь час відбування покарання а не за певний його період.

З матеріалів справи убачається, що 21 листопада 2017 року ОСОБА_8 засуджений вироком Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з 10 травня 2015 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_8 зарахований строк його попереднього ув`язнення з 10 травня 2015 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04 квітня 2019 року вирок Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року змінено, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 у строк покарання у виді позбавлення волі зарахований строк його попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 21 березня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті судові рішення залишено без змін.

Таким чином, на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_8 відбув встановлену законом частину покарання, яка надає право на застосування умовно-дострокового звільнення, отже на день судового розгляду, 22 червня 2023 року невідбутий строк покарання становив ще 3 роки 3 дні позбавлення волі.

У державній установі «Менська виправна колонія №91» засуджений відбував призначену міру покарання з 04 травня 2018 року по 06 червня 2018 року, де за час відбування покарання характеризувався посередньо, під контролем дотримувався норм, що визначають порядок відбування покарання, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

У період з 06 червня 2018 року по 30 липня 2018 року перебував на лікуванні у ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)», де встановленого порядку відбування покарання не порушував, дисциплінарні стягнення та заохочення не застосовувались, до суспільно-корисної праці засуджений не залучався.

До ДУ «Менська виправна колонія №91» для подальшого відбування покарання засуджений прибув 30 липня 2018 року. За час відбування покарання дотримувався норм, що визначають порядок відбування покарання, виконував розпорядок дня колонії, за вчинення порушень установленого порядку відбування покарання притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення за які зняті та погашені в установленому законом порядку.

На підставі наказів з 03 травня 2019 року по 02 жовтня 2019 року та з 06 квітня 2021 року по 06 вересня 2021 року перебував на профілактичних обліках засуджених, які схильні до вчинення злісних порушень, встановленого порядку відбування покарання. На час звернення з клопотанням на профілактичних обліках ОСОБА_8 не перебував.

На підставі цивільного-правового договору №67, № 87 з 01 листопада 2018 року по 01 травня 2019 року був працевлаштований на посаду кочегара швейної дільниці підприємства установи, до майна установи та предметів, які використовував при виконанні роботи, ставився дбайливо.

На підставі цивільно-правового договору №87 з 06 травня 2019 року по 30 квітня 2021 року працював на посаді робітника з пошиття спецодягу швейної дільниці підприємства установи, правила розпорядку дня не порушував, має заохочення.

З 20 лютого 2020 року по 01 квітня 2022 року виконував обов`язки нічного днювального відділення, до покладених на нього обов`язків ставився добросовісно, за що отримав заохочення.

На підставі договору цивільно-правового характеру №137 від 01 листопада 2022 року виконував обов`язки працівника швейної дільниці установи, до роботи ставився добросовісно, отримав два заохочення. На даний час не працює.

ОСОБА_8 залучається до робіт з благоустрою установи та поліпшення житлово-побутових умов у гуртожитку відділення, до виконання робіт відноситься посередньо.

Відвідує заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в уставної, реагує на них байдуже, особистої участі в організації таких заходів не приймає.

Засуджений дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, товариські зв`язки підтримує із засудженими різної спрямованості, не конфліктний, пасивний та спокійний.

Разом з тим, під сумлінною поведінкою розуміється не тільки стримування від порушень режиму відбування покарання і внутрішнього розпорядку, а й активна форма поведінки, що виражається в активній участі в суспільному житті, прагненні спокутувати вину за вчинений злочин, наявності заохочень.

Відповідно до довідки про стягнення та заохочення ОСОБА_8 мав чотири стягнення, які на даний час вже погашені, та чотири заохочення. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що останніх три заохочення засуджений отримав в 2022 та 2023 роках, тобто перед одержанням право на пільгу для умовно дострокового звільнення від покарання, у той час як в місцях позбавлення волі перебуває з 10 травня 2015 року.

Фактично більше шести років, за виключенням одного заохочення в 2019 році, засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не заслужив жодного заохочення, що ставить під сумнів той факт, що він дійсно став на шлях виправлення, як намагається переконати суд.

При цьому, доводи засудженого про позитивні зміни та сумлінну поведінку під час відбування покарання, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки за своїм змістом характеристика та Висновок щодо виправлення особи засудженого не містить змістовної інформації щодо позитивних змін у поведінці засудженого.

Сумлінне ставлення до праці, має оцінюватись судом за увесь період відбування засудженим покарання в місцях позбавлення волі, при цьому, оцінка повинна надаватися не тільки ставленню засудженого до оплачуваної праці, обов`язки по виконанню якої він виконував/виконує на підставі договору цивільно-правового характеру, а й ставленню до праці щодо благоустрою установи та поліпшення житлово-побутових умов.

З матеріалів справи убачається, що до цих робіт засуджений ставиться посередньо, на заходи виховного та культурно-масового характеру відноситься байдуже. На час розгляду клопотання з 2023 року засуджений не працює.

Твердження засудженого про те, що він не працює через стан свого здоров`я, колегією суддів до уваги не приймаються, адже ОСОБА_8 тривалий час страждає на хронічні та невиліковні захворювання, що не заважало йому працювати до цього часу. Доказів про те, що засуджений звертався до адміністрації установи влаштувати його на роботу, яку він може виконувати за станом здоров`я, стороною захисту не надано.

Тобто, навіть розуміючи, що ставлення до праці буде оцінюватись при розгляді питання про можливість умовно-дострокового звільнення, засуджений не зміг вчинити дії щодо покращення свого ставлення до праці, що свідчить про те, що він тільки стає на шлях виправлення, тому клопотання про умовно-дострокове звільнення є передчасним.

Більш того, спостережною комісію 28 квітня 2023 року ОСОБА_8 було відмовлено у застосуванні пільги у вигляді умовно-дострокового звільнення.

Кількість набраних балів, визначених Методикою, не переважає відомості психологічної характеристики засудженого, про які сторона захисту не згадує в апеляційній скарзі.

При цьому, відповідно до Висновку щодо ступеня виправлення засудженого, ОСОБА_8 не дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання та розпорядку дня установи, не бере активної участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу.

Щодо психологічної характеристики, то у засудженого неадекватна (завищена/занижена) самооцінка, середній/високий рівень агресивності, вороже ставлення до оточуючих, агресія застосовується для самоствердження, існує ймовірність вчинення насильницьких дій, наявні обставини, що спонукатимуть особу до них, наявні асоціальні переконання та цінності, незгода із загальноприйнятими моральними нормами та стандартами, непостійність, мінливість, ігнорування обов`язків, безпринципність, неорганізованість, можливість антисоціальної поведінки.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що матеріали про умовно-дострокове звільнення, повинні містити характеристику, що відображає процес виправлення засудженого та стосується всього періоду відбування ним покарання, дані про попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Саме сумлінна поведінка, ставлення до праці, розуміння протиправності своїх вчинків, які призвели до вчинення кримінального правопорушення, зміна ставлення до суспільства та окремих його громадян, відшкодування збитків завданих вчиненими протиправними діями є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого, чого у поведінці ОСОБА_8 не вбачається.

Дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України, а тому не може розцінюватись як позитивні зміни, які свідчать про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Прийняття рішення про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбуття призначеного покарання не є обов`язком суду, а залежить від переконаності в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Таким чином, висновок суду про те, що засуджений став на шлях виправлення повинен ґрунтуватись на сукупності різних обставин, які вказують на певні позитивні зміни, які відбуваються в особистості засудженого та свідчать про те, що він істотно знизив ризик повторного вчинення правопорушення, перестав бути суспільно небезпечним та схвалює правові норми і підкоряється їм, тому що внутрішньо приймає їх зміст, чого з поведінки засудженого не вбачається.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 537- 539 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 22 червня 2023 року, щодо засудженого ОСОБА_8 про відмову в умовно-достроковому звільненні від покарання, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11