ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/5716/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1608/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 290 КК України
УХВАЛА

Іменем України

13 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 ,

встановила:

Вказаною ухвалою у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на більш м`який - відмовлено.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України - задоволено.

Продовжено дію запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 04 грудня 2023 року включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України одночасно визначено ОСОБА_8 розмір застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює сумі 214 720 грн, із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

При прийнятті зазначеного рішення стосовно ОСОБА_8 суд першої інстанції, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватості; дані про особу ОСОБА_8 , його вік, репутацію, відсутність законних джерел доходу; наявність не погашеної судимості; кількість епізодів обвинувачення, частина з яких, згідно обвинувальних актів була скоєна під час іспитового строку та коли відносно ОСОБА_8 діяв запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту; наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також сукупність інших обставин, суд дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, адже жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе гарантувати запобігання встановленим ризикам.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції обвинувачений та його захисник подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить задовольнити його клопотання про зміну міри запобіжного заходу на не пов`язану з триманням під вартою; в разі відмови у цій частині, просить враховуючи його матеріальне становище та інші обставини, визначити заставу у розмірі 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд не врахував, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не доведені належними та допустимими доказами і ґрунтуються лише на особистій не об`єктивній та упередженій думці прокурора. Також не враховано наявність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків та постійного місця мешкання. ОСОБА_8 посилався на непомірність визначеного розміру застави його матеріальному становищу, так як у нього та його сім`ї відсутні достатні грошові накопичення або майно, яке можна реалізувати для внесення такої захмарної суми.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2023 року в частині визначення розміру застави ОСОБА_8 та ухвали в цій частині іншу ухвалу, якою визначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 17.08.2023 ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу у розмірі 20 прожитковий мінімумів для працездатних осіб.

Захисник звертав увагу на те, що під час розгляду клопотання про продовження строків тримання під вартою слідчий суддя, суд має право, за відсутності інших клопотань, продовжити його або відмовити у такому продовженні, що дає підстави дійти висновку, що погіршення становища особи шляхом збільшення розміру застави під час вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою без відповідного клопотання сторони обвинувачення чи відсутності фактів про неналежну поведінку обвинуваченого, не передбачено КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, як стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу, та виправдовують тримання особи під вартою.

З наявних в матеріалах судового провадження відомостей вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів,передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно, ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, ч. 1 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, за найтяжчий з яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційних скарг щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття слідчим суддею необґрунтованого рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про наявність у нього стійких соціальних зв`язків та постійного місця мешкання, то колегія суддів вважає, що ці обставини не є стримуючим фактором належної поведінки останнього, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

Не є обґрунтованими й доводи апелянтів про необхідність зменшення розміру застави.

На переконання колегії суддів, з огляду на обставини провадження, тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , а також особу останнього, який раніше судимий Ленінським районним судом м. Полтави від 27.10.2022 за вчинення умисного корисливого кримінального правопорушення проти власності, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, до 1 року обмеження волі, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, без офіційного працевлаштування, одружений, має малолітню доньку; по кримінальним провадженням обвинувачується у вчиненні 19 епізодів умисних кримінальних правопорушень, 18 з яких є також корисливими, в тому числі у вчиненні 4 епізодів тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, визначений судом розмір застави у 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатен забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, що не суперечить вимогам ст. 182 КПК України.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: