Справа № 152/923/23
В И Р О К

іменем України

11 жовтня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/923/23

Провадження №1-кп/152/92/23

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000090 21.06.2023 року, за обвинувальним актом від 30.06.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, особу якого встановлено за паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 16.02.2006 року Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, є пенсіонером та особою з третьою групою інвалідності, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України,

з участю сторін кримінального

провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора у кримінальному

провадженні прокурора

Тульчинської окружної

прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Обвинувачений ОСОБА_3 19.06.2023 року приблизно о 17 годині, з метою придбати спиртних напоїв прийшов у домоволодіння ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_1 . Виявивши, що ОСОБА_5 немає вдома, а житловий будинок закритий на навісний замок, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, бажаючи їх настання, маючи намір на порушення конституційного права ОСОБА_5 на недоторканість житла, реалізуючи свій протиправний умисел, протиправно, всупереч вимогам статті 30 Конституції України, якою кожному гарантується недоторканість житла та не допускається проникнення до житла особи, діючи проти волі власника житла ОСОБА_5 , ОСОБА_3 підійшов до вхідних дверей будинку, де під навісом відшукав ключ від навісного замка, відкрив його і через двері проник у будинок, та, не виявивши спиртних напоїв, покинув будинок ОСОБА_5 .

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України, тобто незаконне проникнення до житла.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.1 ст.162 КК України і викладене в обвинувальному акті від 30.06.2023 року.

Прокурор Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини справи не оспорює, зміст їх розуміє, його позиція добровільна, про що подав суду відповідну заяву (а.с.45).

Потерпілий ОСОБА_5 в судовий розгляд не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с.37).

При цьому, потерпілий ОСОБА_5 20.09.2023 року подав до Шаргородського районного суду заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності у зв`язку із неможливістю прибуття до суду та повідомив суду, що фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорює, зміст їх розуміє, тому просить не досліджувати докази щодо цих обставин, його позиція є добровільною, у зв`язку із чим вважає можливим здійснення судового розгляду у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. При цьому йому відомі наслідки апеляційного оскарження вироку суду при розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Просить покарати ОСОБА_3 відповідно до закону (а.с.38).

Прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 не заперечують щодо проведення судового розгляду у кримінальному провадженні у відсутності потерпілого ОСОБА_5 .

Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…

Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , враховуючи подану потерпілим заяву, суд вважає можливим за його відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілого.

Крім того, суд враховує, що потерпілий у поданій заяві зазначив про те, що не оспорює фактичних обставин справи.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, який передбачено ч.1 ст.162 КК України і викладено в обвинувальному акті від 30.06.2023 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 , висловлену у заяві до суду, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення, готовий нести призначене судом покарання, під час досудового розслідування він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, так як приймав участь добровільно у всіх слідчих діях, добровільно надав показання щодо обставин та способу вчинення кримінального правопорушення, також добровільно надає показання під час судового провадження щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 показав, що проживає у АДРЕСА_1 . Потерпілий ОСОБА_5 по сусідству. Він неодноразово ще до вчинення кримінального правопорушення, знаходився у ОСОБА_5 вдома, допомагав останньому по господарству. При цьому, ОСОБА_5 показав йому, де знаходиться ключ від будинку, зокрема, під навісом біля вхідних дверей. 19.06.2023 року приблизно о 17 годині він шукав, де придбати спиртного, тому вирішив піти до ОСОБА_5 та попросити в останнього алкогольні напої. Прийшовши до будинку ОСОБА_5 , він виявив, що останнього немає вдома, а вхідні двері житлового будинку закриті на навісний замок. Він вирішив проникнути у житловий будинок ОСОБА_5 без дозволу останнього, так як був обізнаний, де захований ключ від вхідних дверей в будинок, щоб знайти спиртні напої. Відшукавши під навісом ключ, пересвідчившись, що власник житла та сторонні особи відсутні, він відкрив двері, проник у житловий будинок, де почав шукати алкогольні напої, але нічого не знайшовши, вийшов з будинку та пішов додому.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_3 запевняє суд, що не вчинятиме кримінальних правопорушень, так як виправив свою поведінку, просить його суворо не карати.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, доведена повністю.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України, тобто незаконне проникнення до житла, а саме: 19.06.2023 року приблизно о 17 годині, з метою придбати спиртних напоїв ОСОБА_3 прийшов у домоволодіння ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_1 . Виявивши, що ОСОБА_5 немає вдома, а житловий будинок закритий на навісний замок, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, бажаючи їх настання, маючи намір на порушення конституційного права ОСОБА_5 на недоторканість житла, реалізуючи свій протиправний умисел, протиправно, всупереч вимогам статті 30 Конституції України, якою кожному гарантується недоторканість житла та не допускається проникнення до житла особи, діючи проти волі власника житла ОСОБА_5 , ОСОБА_3 підійшов до вхідних дверей будинку, де під навісом відшукав ключ від навісного замка, відкрив його і через двері проник у будинок, та, не виявивши спиртних напоїв, покинув будинок ОСОБА_5 .

Кваліфікацію дій обвинуваченого органом досудового розслідування за ч.1 ст.162 КК України суд вважає вірною.

При цьому, суд виходить з наступного.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.379 ЦК України).

Під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення... Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи (ч.2 ст.233 КПК України).

Ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті (ч.1 ст.233 КПК України).

Як слідує з обвинувального акту та показань обвинуваченого, житловий будинок, що належить ОСОБА_5 , куди проник ОСОБА_3 , був закритий на замок, згоди на проникнення до житла потерпілий обвинуваченому не давав, тому останній проник у житловий будинок всупереч волі ОСОБА_5 .

За таких обставин, вторгнення обвинуваченого ОСОБА_3 до належного ОСОБА_5 житлового будинку було незаконним. А тому дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані як незаконне проникнення до житла.

Отже, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.1 ст.162 КК України.

ІІ. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, мотиви суду щодо призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що ним вчинено умисне кримінальне правопорушення проти особистого права потерпілого на недоторканість житла, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.30 Конституції України, є право кожного на недоторканість його житла.

Виходячи з норми ч.2 ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.1 ст.162 КК України, є кримінальним проступком.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Ці обставини, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 12.10.2022 року у справі №557/970/21 вбачається, що щирим каяттям є відверта негативна оцінка винним своєї кримінально караної поведінки, визнання тих обставин, які йому ставляться в провину, а отже, характеризує поведінку винної особи після вчинення злочину суто з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, характеризується тим, що суб`єкт справді засуджує свій вчинок та визнає його антисуспільний характер, про що мають свідчити й об`єктивні дані про зміни в ціннісних пріоритетах та способі життя. Саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. З огляду на викладене вище, щире каяття слід відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності.

Поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про негативну оцінку своїх дій та щирий жаль з приводу вчинених дій, їх осуд.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к вбачається, що під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся. До того ж доведеність винуватості ґрунтується, у тому числі, й на зізнавальних показаннях самого обвинуваченого, що також підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як активне сприяння обвинуваченого в розкритті кримінального правопорушення.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд не вбачає.

ОСОБА_3 раніше не судимий (а.с.56).

За місцем проживання в с. Рахни-Лісові Тульчинського району Шпиківською селищною радою ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, щодо якої відсутні компрометуючі матеріали, відповідно до характеристики від 23.06.2023 року за №1564; проживає одиноко, згідно з довідкою Шпиківської селищної ради про склад сім`ї обвинуваченого від 26.06.2023 року за №1570 (а.с.53, 54).

ОСОБА_3 не звертався за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра та не перебуває на обліку у лікаря-нарколога Шаргородської МЛ, що вбачається із довідки Шаргородської МЛ від 27.06.2023 року за №01-04/881 (а.с.55).

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, з врахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, з врахуванням думки потерпілого, який в заяві до суду зазначив, що просить обвинуваченого покарати згідно із вимогами КК України, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе в умовах призначення покарання у виді штрафу в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі статтею 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням суду, оскільки при визначенні виду, розміру покарання потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, суспільної небезпечності і характеру кримінального правопорушення, ступеня його тяжкості, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

При цьому, суд, призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання, виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ІІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Ухвалою слідчого судді Тульчинського районного суду від 26.06.2023 року накладено арешт на сліди пальців рук, вилучені з поверхні навісу ліворуч; сліди пальців рук, вилучені з внутрішньої поверхні сторони дерев`яних двохстулкових дверей кімнати №2; сліди пальців рук, вилучені з поверхні дерев`яного підвіконня кімнати №2; сліди пальців рук, вилучені з зовнішньої сторони дерев`яних одностулкових дверей кімнати №3, які за допомогою прозорої клейкої стрічки скопійовані на аркуш паперу, який упакований в паперовий конверт з підписами старшого дізнавача сектору дізнання, спеціаліста та понятих, скріплений печатками «Для довідок» Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області (а.с.59-60).

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином, арешт, накладений на вказане майно (сліди пальців рук, вилучені з поверхні навісу ліворуч; сліди пальців рук, вилучені з внутрішньої поверхні сторони дерев`яних двохстулкових дверей кімнати №2; сліди пальців рук, вилучені з поверхні дерев`яного підвіконня кімнати №2; сліди пальців рук, вилучені з зовнішньої сторони дерев`яних одностулкових дверей кімнати №3, які за допомогою прозорої клейкої стрічки скопійовані на аркуш паперу, який упакований в паперовий конверт з підписами старшого дізнавача сектору дізнання, спеціаліста та понятих, скріплений печатками «Для довідок» Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області), підлягає скасуванню.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, сліди пальців рук, вилучені з поверхні навісу ліворуч; сліди пальців рук, вилучені з внутрішньої поверхні сторони дерев`яних двохстулкових дверей кімнати №2; сліди пальців рук, вилучені з поверхні дерев`яного підвіконня кімнати №2; сліди пальців рук, вилучені з зовнішньої сторони дерев`яних одностулкових дверей кімнати №3, які за допомогою прозорої клейкої стрічки скопійовані на аркуш паперу, який упакований в паперовий конверт з підписами старшого дізнавача сектору дізнання, спеціаліста та понятих, скріплений печатками «Для довідок» Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, які визнано речовими доказами на підставі постанови слідчого від 21.06.2023 року, приєднано до матеріалів кримінальної справи (а.с.57), та передано на зберігання до вирішення кримінальної справи в кімнату речових доказів Тульчинського РВП, слід залишити в матеріалах цього наглядового кримінального провадження впродовж строку його зберігання.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення дактилоскопічної експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України проведено 26.06.2023 року дактилоскопічну експертизу і надано стороні обвинувачення висновок за №СЕ-19/102-23/11493-Д і вартість експертизи становить 1673 грн. (а.с.58).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 1673 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.100, 122, 124, 174, 373-376 КПК України, на підставі ч.1 ст.162 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, та засудити його до покарання у виді штрафу в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одну тисячу двадцять) гривень.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученим стороною обвинувачення експертом спеціалізованої державної установи Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України: 1673 (одну тисячу шістсот сімдесят три) гривні за проведення дактилоскопічної експертизи від 26.06.2023 року за №СЕ-19/102-23/11493-Д.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тульчинського районного суду від 26.06.2023 року на сліди пальців рук, вилучені з поверхні навісу ліворуч; сліди пальців рук, вилучені з внутрішньої поверхні сторони дерев`яних двохстулкових дверей кімнати №2; сліди пальців рук, вилучені з поверхні дерев`яного підвіконня кімнати №2; сліди пальців рук, вилучені з зовнішньої сторони дерев`яних одностулкових дверей кімнати №3, які за допомогою прозорої клейкої стрічки скопійовані на аркуш паперу, який упакований в паперовий конверт з підписами старшого дізнавача сектору дізнання, спеціаліста та понятих, скріплений печатками «Для довідок» Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, скасувати.

Речові докази: сліди пальців рук, вилучені з поверхні навісу ліворуч; сліди пальців рук, вилучені з внутрішньої поверхні сторони дерев`яних двохстулкових дверей кімнати №2; сліди пальців рук, вилучені з поверхні дерев`яного підвіконня кімнати №2; сліди пальців рук, вилучені з зовнішньої сторони дерев`яних одностулкових дверей кімнати №3, які за допомогою прозорої клейкої стрічки скопійовані на аркуш паперу, який упакований в паперовий конверт з підписами старшого дізнавача сектору дізнання, спеціаліста та понятих, скріплений печатками «Для довідок» Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, залишити в матеріалах цього наглядового кримінального провадження впродовж строку його зберігання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1