ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 00000430 від 22 вересня 2023 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Покровськ Донецької області, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у виді 6 місяців виправних робіт з відрахуванням 20 відсотків заробітку в дохід держави.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, за таких обставин.

ОСОБА_7 , 19 вересня 2023 року приблизно о 19 годин 55 хвилин, перебував на території автозаправної станції «ОККО», яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Каштанова, 4, де зустрів раніше незнайомого йому ОСОБА_9 , раптово на ґрунті неприязних стосунків у ОСОБА_7 до ОСОБА_9 виник намір на заподіяння останньому фізичного болю.

Реалізуючи свій намір, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, бажаючи їх настання, стоячи обличчям до ОСОБА_9 , а саме на відстані витягнутої руки, своєю правою рукою стиснутою у кулак завдав останньому один удар в ділянку пахової зони, чим умисно заподіяв ОСОБА_9 фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити в частині призначення покарання, вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор зазначає, що суд, всупереч вимогам ст. 57 КК України, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді виправних робіт, яке до нього не може бути застосовано, оскільки останній офіційно непрацевлаштований. На переконання прокурора, покарання у виді штрафу у розмір 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сприятиме попередженню вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень та виправленню останнього.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченого, захисника та потерпілого, які проти задоволення апеляційної скарги не заперечували, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, у цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, прокурором не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що вони є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності з вимогами ст. 57 КК України, покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

Виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, приватних виконавців, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування.

З диспозиції зазначеної норми вбачається, що виправні роботи відбуваються за місцем постійної роботи порушника, тому вони не можуть застосовуватися до непрацюючих громадян, оскільки це унеможливлює виконання такого покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, наведених вимог закону судом дотримано не було.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 на час ухвалення оскаржуваного вироку був не працевлаштований. Зазначений статус залишився незмінним й під час розгляду провадження апеляційним судом.

За цих обставин, суд дійшов безпідставного висновку про необхідність призначення йому покарання у виді виправних робіт.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У відповідності з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Враховуючи те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, через застосування закону, який не підлягає застосуванню, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора.

Визначаючи ОСОБА_7 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до кримінальних проступків, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

В якості обставини, що відповідно до ст. 65 КК України пом`якшує покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому покарання у виді штрафу у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 126 КК України, що відповідатиме меті покарання та сприятиме виправленню останнього.

Отже, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора та погоджуючись з ними приходить до висновку про необхідність її задоволення та зміни вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4