Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

17 жовтня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2022 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0001222 від 08 липня 2022 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Добропілля, Донецької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2022 року народження, працюючого інженером-програмістом КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги Криворізької сільської ради", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши 3 роки іспитового строку.

Відповідно до ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком чинності запобіжний захід до ОСОБА_7 ухвалено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 10 571 грн. 68 коп. витрат за проведення експертиз.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_7 , порушуючи порядок, встановлений ст. ст. 4, 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту психотропних речовин, з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, кримінальне провадження щодо якої виділене в окреме провадження, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину PVP, яку зберігав з метою збуту у вигляді закладок у семи однотипних полімерних пакетиках із вмістом кристалічної речовини білого кольору, які останній розповсюдив (приховав) 07.07.2022, в період часу з 19 год. 53 хв. по 20 год. 43 хв., в радіусі 500 метрів поблизу будинку №5 по вул. Князя Романа в м. Рівне, після чого фотознімки місця розташування та координати вказаних закладок з психотропною речовиною ОСОБА_7 зберіг у розділі «Фото» на власному мобільному телефоні марки Google моделі Pixel 4A для подальшого збуту кінцевим споживачам.

08.07.2022, в період часу з 17 год. 54 хв. по 19 год. 16 хв., в ході проведення працівниками поліції огляду місця події ОСОБА_7 вказав на місцезнаходження закладок з психотропною речовиною, які в подальшому були виявлені та вилучені, зокрема: сім сліп-пакетиків із вмістом кристалічної речовини білого кольору, яка відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-22/6887-НЗПРАП від 19.09.2022 є особливо небезпечною психотропною речовиною PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальною масою 1,783 г, обіг якої заборонений відповідно до списку 2 таблиці 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000, що являється великим розміром.

Також, ОСОБА_7 , порушуючи порядок, встановлений ст. ст. 4, 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, кримінальне провадження щодо якої виділене в окреме провадження, незаконно придбав, отримавши посилку через службу доставки «Нова Пошта» 08.07.2022, о 16 год. 28 хв., особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, що знаходився в прозорому полімерному пакеті, який зберігав з метою збуту в картонній коробці з биркою нова пошта.

08.07.2022, в період часу з 17 год. 08 хв. по 17 год. 22 хв., в ході проведення працівниками поліції огляду місця події, було виявлено та вилучено речовину рослинного походження зеленого кольору, яка відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-22/6718-НЗПРАП від 05.09.2022 є особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс, загальною масою 122 г, обіг якого заборонений відповідно до списку 2 таблиці 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.

Крім того, ОСОБА_7 , порушуючи порядок, встановлений ст. ст. 4, 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів, психотропних речовин, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, кримінальне провадження щодо якої виділене в окреме провадження, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, особливо небезпечну психотропну речовину PVP та психотропну речовину МДМА, які зберігав з метою збуту в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , до моменту проведення обшуку 08.07.2022 в період часу з 17 год. 54 хв. по 18 год. 22 хв., в ході проведення якого було виявлено та вилучено: 38 таблеток блакитного кольору, які знаходилися у прозорих полімерних пакетиках, обмотаних липкою стрічкою, які згідно висновку експерта №СЕ-19/118-22/6888-НЗПРАП від 16.09.2022 являються особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено МДМА, загальною масою 7,959 г, що являється великим розміром, 10 прозорих пакетиків, обмотаних липкою стрічкою, з кристалічною речовиною білого кольору з коричневим відтінком, яка згідно висновку експерта №СЕ-19/118-22/6714-НЗПРАП від 14.09.2022 являється особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено PVP, загальною масою 7,014 г, що являється великим розміром, та 11 прозорих пакетиків, обмотаних липкою стрічкою з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експерта №СЕ-19/118-22/6719-НЗПРАП від 05.09.2022 являється особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, загально масою 5,153 г.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій, покликається на незаконність вироку суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, застосування судом закону, який не підлягає до застосування, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вказує, що у рішенні жодним чином не обґрунтовано з яких саме підстав суд виключив кваліфікуючу ознаку, передбачену ч.2 ст. 307 КК України «у великих розмірах».

Звертає увагу на різновид (тип) психотропних речовин, їх вагу, які незаконно придбавав та зберігав ОСОБА_7 з метою збуту з корисливих мотивів особливо небезпечна психотропна речовина PVP у великих розмірах та психотропна речовина МДМА у великих розмірах. Злочини вчинені з прямим умислом, з ретельним готуванням до вчинення протиправних діянь та приховуванням наслідків. Спілкування з приводу вчинення злочинів, координація дій обвинуваченого, умови оплати праці відбувалися за допомогою інтернет месенджеру «Телеграм», тобто з застосуванням сучасних засобів конспірації з метою уникнення відповідальності за скоєні діяння та поза можливим контролем з боку працівників правоохоронних органів.

Зазначає, що протиправні дії обвинуваченого були припинені працівниками поліції при отриманні посилки з наркотичним засобом канабіс, після чого останній розповів всі обставини скоєних злочинів. Тобто бажання активно сприяти у розкритті злочинів в обвинуваченого з`явилось в результаті вжитих працівниками поліції заходів по виявленню та попередженню злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та не було його власною ініціативою.

Вважає, що суд, вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, не вказав, які саме дані про особу обвинуваченого дають підстави для висновку про можливість його виправлення без реального відбування покарання.

На думку прокурора, враховуючи великий розмір наркотичних засобів, особливо небезпечних речовин, мету збуту, корисливий мотив обвинуваченого, а також вчинення злочинів за попередньою змовою групою осіб, призначене ОСОБА_7 покарання з застосуванням ст. 69 КК України явно не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого наслідок м`якості.

Зазначає, що судом, застосовуючи положення ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 безпідставно не застосовано додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Просить вирок Рівненського міського суду від 05 грудня 2022 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 307 КК України скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити відносно ОСОБА_7 новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 307 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна. Обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в залі суду.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження судовий розгляд судом першої інстанції проведено в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, відповідно висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 307 КК України, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому вирок суду в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

При цьому покликання прокурора у апеляційній скарзі на необґрунтованість виключення судом кваліфікуючої ознаки, передбаченої ч.2 ст. 307 КК України «у великих розмірах», не заслуговує на увагу, оскільки у вироку суду зазначено формулювання обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 органом досудового розслідування відповідно до обвинувального акта і визнане судом доведеним, зокрема, щодо незаконного придбавання та зберігання з метою збуту ОСОБА_7 особливо небезпечної психотропної речовини PVP, загальною масою 1, 783 г, 7,014 г, що являється великим розміром та психотропну речовину МДМА, загальною масою 7,959 г, що також являється великим розміром, з вказівкою, що органом досудового слідства вірно кваліфіковано дії обвинуваченого за ч.2 ст. 307 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, застосування судом закону, який не підлягає до застосування, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення покарання в межах санкції статті чи частини статті, яка передбачає відповідальність за інкримінований злочин, можливість призначення більш м`якого покарання (ст. 69 КК України), застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

При цьому дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

За приписами ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним»; «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Таким чином, на переконання колегії суддів, кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності його понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018. (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019. (справа 288/1158/16-к) сформульовано висновок про критерії активного сприяння розкриттю злочину та визначено, що під такою обставиною слід розуміти дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

При цьому суд бере до уваги, що щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться у провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Так, як вбачається з оскаржуваного вироку, обираючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, взято до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, молодого віку, одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно працевлаштований, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, оскільки ОСОБА_7 є внутрішньо переміщеною особою, а саме з Донецької області, в якій проводяться бойові дії, має на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час розгляду справи проживав в орендованій квартирі у м. Рівне. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Врахувавши дані обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість і необхідність призначення покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст. 307 КК України.

За положеннями ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення може призначити основне покарання, з-поміж іншого нижче він найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті.

У постанові від 03.02.2021 (справа № 629/2739/18) Верховний Суд звернув увагу на те, що частина перша статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Верховний Суд роз`яснив, що при визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України відноситься до злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та їх суспільна небезпека полягає у поширенні та впливу наркоманії на свідомість людей, їх мораль та спосіб життя.

Проте встановлені судом обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння у вчиненні злочину, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, що полягало у тому, що обвинувачений дійсно шкодує про вчинене, зробив висновки для себе, обіцяв більше не вчиняти правопорушень, вчинив злочин через важке матеріальне становище, спричинене вимушеним переїздом до м. Рівне через військові дії в Донецькій області з вагітною дружиною, необхідністю оренди квартири, віддаленістю роботи на півставки і готовий понести призначене судом покарання та те, що одразу після затримання ОСОБА_7 , останній активно надавав визнавальні пояснення та співпрацював із органом досудового розслідування: добровільно показав працівникам поліції вміст пакунку, добровільно погодився на обшук у квартирі, в ході обшуку добровільно видав наявні у нього наркотичні засоби та психотропні речовини, добровільно показав місця закладок, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

З урахуванням наведеного рішення суду про можливість призначення покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією частини статті за інкримінований злочин відповідно до ч.1 ст.69 КК України колегія суддів вважає правильним та таким, що відповідає вимогам закону.

Частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст.75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

Так, суд, врахувавши наведене, ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, його тяжкість, прийшов до переконливого висновку, що обвинувачений не становить великої суспільної загрози, а тому виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах нагляду за ним та постійного контролю за його поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації, застосувавши інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку на максимальний строк з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд прийшов і до правильного висновку про безпідставність призначення ОСОБА_7 при звільненні його від відбування покарання з випробуванням додаткового покарання у виді конфіскації майна, передбаченого санкцією ч.2 ст. 307 КК України з наведенням відповідного обґрунтування у вироку.

За наведеного, на думку колегії суддів, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те, що дії обвинуваченого не завдали істотної шкоди суспільству, оскільки жодна із закладок з вмістом психотропної речовини не дійшла до споживача, а були виявлені та вилучені працівниками поліції, встановлені дані про особу обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після скоєння злочину, який після вчинення злочину не притягався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого та відсутності обтяжуючих покарання обставин, призначене ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 69 КК України без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна зі звільненням від відбування покарання з випробуванням є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відтак доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання та безпідставного звільнення від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки спростовуються врахуванням судом першої інстанції встановлених законом критеріїв при призначенні покарання і звільненні від його відбування з випробуванням.

З огляду на викладене, доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його скасування та ухвалення нового вироку не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ?

УХВАЛИЛА :

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2022 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 307 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3