Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/60/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 263 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2024 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2023 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ганно - Требинівка, Устинівського району, Кіровоградської області, громадянина України, військовослужбовця в запасі (призваний на військову службу під час мобілізації 01.03.2022 року на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року та вибув до військової частини НОМЕР_1 , звільнений в запас 10.02.2023 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 43 від 10.02.2023 року), маючого на утриманні малолітніх дітей, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 16.08.2006 Устинівським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75, ст. 76 КК України від відбуття покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

- 27.12.2007 року Апеляційним судом Чернівецької області за п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. 70, 71 КК України до позбавлення волі строком на 15 років;

- 03.06.2009 року Київським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення покарання відповідно до вироку Апеляційного суду Чернівецької області від 27.12.2007 року до позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією майна;

- 29.09.2009 року Устинівським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення покарання відповідно до вироку Київського районного суду м.Одеси від 03.06.2009 року за ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією майна; звільнений 12.06.2020 року по відбуттю строку покарання;

- 13.07.2023 року Долинським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок,

визнано винуватим та призначено покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 13.07.2023 року, яким ОСОБА_8 визнано винним за ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок виконувати самостійно відповідно до ч.3 ст.72 КК України.

Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання рахувати з 20 березня 2023 року, тобто з моменту затримання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 28 317 гривень.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним в незаконному носінні, зберіганні, придбанні та збуті бойових припасів без передбаченого законом дозволу; незаконне носіння, зберігання, придбання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу; незаконне носіння, зберігання, придбання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 будучи військовослужбовцем «солдатом», колишнім командиром відділення - командиром машини 3 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 , перебуваючого у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України у зв`язку з самовільним залишенням військової частини, у невстановлений період часу, однак не пізніше 30.12.2022 року, будучи залученим до виконання бойових завдань у складі підрозділів військової частини НОМЕР_1 на території Запорізької області, у невстановленому місці, діючи умисно, в порушення вимог п. п. 1, 2 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2471-XII від 17.06.1992 р. «Про право власності на окремі види майна», з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху віднесені до майна, яке не може перебувати у власності громадян, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ № 576 від 17.10.1992 р., «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 р., незаконно придбав бойові припаси, а саме: - 30 (тридцять) 5,45 мм (5,45x39 мм) патронів; - 2 (два) корпуси бойових ручних осколкових гранат оборонної дії типу «Ф-1» та 2 (два) засоби підриву - уніфіковані бойові підривачі ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ; - 2 (два) корпуси ручних осколкових гранат наступальної дії типу «RGD-5 RDX Dunarit 117 16» та 2 (два) засоби підриву - підривачі ДВМ до ручних осколкових гранат типу «RGD-5 RDX Dunarit 117 16», які переніс та залишив зберігати до 12 год. 18 хв. 11.02.2023 року на галявині поруч із своїм подвір`ям домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (Устинівська територіальна громада), де після чого збув бойові припаси ОСОБА_9 , тобто вчинив носіння, зберігання, придбання, та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Крім того, ОСОБА_10 будучи військовослужбовцем «солдатом», колишнім командиром відділення - командиром машини 3 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_3 , перебуваючого у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України у зв`язку з самовільним залишенням військової частини, у невстановлений період часу, однак не пізніше 30.12.2022 року, будучи залученим до виконання бойових завдань у складі підрозділів військової частини НОМЕР_1 на території Запорізької області, у невстановленому місці, діючи умисно, в порушення вимог п. п. 1, 2 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2471-XII від 17.06.1992 р. «Про право власності на окремі види майна», з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху віднесені до майна, яке не може перебувати у власності громадян, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ № 576 від 17.10.1992 р., «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 р., незаконно придбав бойові припаси, а саме: - 385 (триста вісімдесят п`ять) 5,45-мм (5,45x39 мм) патронів; - 110 (сто десять) 7,62-мм (7,62x39 мм) патронів; - 5 (п`ять) корпусів бойових ручних гранат осколкових гранат типу «Sirpalekasikranaatti m/50 FRAG» (з транспортними пробками (заглушками) в горловинах) та 4 (чотири) засоби підриву - бойові універсальні підривані типу «JVA 1634» до ручних гранат, які переніс та залишив зберігати до 16 год. 25 хв. 23.02.2023 року в сараї, розташованому на подвір`ї домоволодіння за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 (Устинівська територіальна громада), де після чого збув вказані бойові припаси ОСОБА_9 , тобто вчинив носіння, зберігання, придбання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу

Крім того, ОСОБА_8 будучи військовослужбовцем «солдатом», колишнім командиром відділення - командиром машини 3 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 , перебуваючого у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України у зв`язку з самовільним залишенням військової частини, у невстановлений період часу, однак не пізніше 30.12.2022 року, будучи залученим до виконання бойових завдань у складі підрозділів військової частини НОМЕР_1 на території Запорізької області у невстановленому місці, діючи умисно, в порушення вимог п. п. 1,2 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2471-XII від 17.06.1992 р. «Про право власності на окремі види майна», з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху віднесені до майна, яке не може перебувати у власності громадян, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ № 576 від 17.10.1992 р., «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 р., незаконно придбав бойові припаси, а саме: - 1 (один) одноразовий протитанковий гранатомет типу АТ4; - 90 (дев`яносто) 5,45-мм (5,45x39 мм) патронів; - З (три) корпуси бойових ручних осколкових гранат оборонної дії типу Ф-1 та З (три) засоби підриву - уніфіковані бойові підривачі ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2); - 1 (один) корпус 50 мм мінометної міни м/50» С041500020» та 1 (один) засіб підриву - підривач ручних гранат типу VRT JVA 1634, які переніс та залишив зберігати до 09 год. 00 хв. 25.02.2023 року в лісосмузі біля дороги між селами Сонцеве та Устинівка Кропивницького району Кіровоградської області (Устинівська територіальна громада), де після чого збув вказані бойові припаси ОСОБА_9 , тобто вчинив носіння, зберігання, придбання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Крім того, ОСОБА_8 він будучи військовослужбовцем «солдатом», колишнім командиром відділення - командиром машини 3 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_3 , перебуваючого у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України у зв`язку з самовільним залишенням військової частини, у невстановлений період часу, однак не пізніше 30.12.2022 року, будучи залученим до виконання бойових завдань у складі підрозділів військової частини НОМЕР_1 на території Запорізької області, у невстановленому місці, діючи умисно, в порушення вимог п. п. 1,2 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2471-XII від 17.06.1992 р. «Про право власності на окремі види майна», з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху віднесені до майна, яке не може перебувати у власності громадян, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ № 576 від 17.10.1992 p., «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 p., незаконно придбав бойові припаси - 42 (сорок два) 5,45-мм (5,45x39 мм) патрони, які переніс та зберігав до 09 год. 30 хв. 25.02.2023 року, без передбаченого законом дозволу в автомобілі, який мав у користуванні, марки та моделі «SKODA OCTAVIA», номерний знак « НОМЕР_4 », тобто вчинив носіння, зберігання та придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та юридичної кваліфікації дії обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити призначене покарання з врахуванням положень статті 69 КК України. Свої вимоги обґрунтував тим, що призначене покарання є надмірно суворим враховуючи особу винного та наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення. Під час вирішення питання про призначення покарання, суд належним чином не врахував особу обвинуваченого та наявні обставини, які відповідно до ч.2 ст. 66 КК України можливо віднести до обставин які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинені обвинуваченим кримінального право рушення. Такими обставинами є: 1) наявність у обвинуваченого на утриманні 6 малолітніх дітей, проходження обвинуваченим після 24.02.2024 року військової служби із захисту Батьківщини, отримання поранення під час проходження військової служби яке пов`язане із захистом Батьківщини 4) нагорода обвинуваченого Президентом України орденом «За мужність» III ступеня. Зазначені обставини, з урахуванням особи винного можливо було визнати судом такими, пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінальні правопорушення та призначити покарання за інкримінований злочин нижче від найнижчої мі встановленої у санкції. Враховуючи наведені обставини, дані про особу обвинуваченого, суд не був позбавлено можливості застосувати до обвинуваченого покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України з призначенням покарання строком на 2 роки позбавлення волі що узгоджується із наведення положеннями законодавства, загальними вимогами та принципом індивідуалізації покарання.

Крім того, вказав, що суд безпідставно врахував у вироку обставину що обтяжує покарання у вигляді повторності яка повинна бути виключена з вироку.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та самого обвинуваченого, які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, повністю досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому, районний суд дотримався вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч.1 ст.349 КПК України докази не досліджувались.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який відносяться до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який має малолітніх дітей, отримав поранення та нагороджений за мужність, проте по місцю проживання характеризуються посередньо, раніше судимий.

Врахував обставини, які пом`якшують покарання сприяння розкриттю злочину, та обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину повторно, рецидив, та обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст.263 КК України, у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі передбаченого інкримінованою йому статтею кримінального закону та дійшов правильного висновку, що його виправлення можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства без застосування ст.ст. 69, 75 КК України, яке на переконання колегії суддів буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст. 50 КК України.

Тому, на переконання колегії суддів доводи апеляційної скарги, що судом не враховано ряд пом`якшуючих покарання обставин, а саме наявність у обвинуваченого на утриманні 6 малолітніх дітей, проходження обвинуваченим після 24.02.2024 року військової служби із захисту Батьківщини, отримання поранення під час проходження військової служби яке пов`язане із захистом Батьківщини, нагорода обвинуваченого Президентом України орденом «За мужність» III ступеня, є необгрунтованими та безпідставними.

Оскільки, відповідно до вимог ст. 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали. При призначені обвинуваченому покарання судом враховується те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод особи та має на меті не тільки кару, а й виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції в повній мірі враховано особу обвинуваченого, всі характеризуючи дані на нього в тому числі і ті на які звертає увагу захисник, тяжкість вчиненого злочину, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини покарання, обставини вчинення даного кримінального правопорушення та обґрунтовано призначив мінімальне покарання визначене санкцією статті, яке є необхідним і достатнім. Підстави для його пом`якшення відсутні.

Підстави для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, пом`якшення покарання та призначення покарання з випробуванням з іспитовим строком відсутні.

Крім того, доводи апеляційної скарги захисника стосовно того, що суд безпідставно врахував у вироку обставину що обтяжує покарання у вигляді повторності, є необґрунтованими та безпідставними. Оскільки в даному випадку у диспозиції ст.263 КК України кваліфікуюча ознака, як повторність, не передбачена. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів. Так, вчинення злочину особою повторно визнається судом обставиною, що обтяжує покарання, у тому разі, коли така кваліфікуюча ознака, як повторність, не передбачена законодавцем у диспозиції статті й відсутня в юридичному формулюванні обвинувачення. У такому разі повторність береться до уваги судом на загальних підставах, як обставина, що обтяжує покарання.

Порушень вимог кримінального процесуального та кримінального закону які б стали підставою для скасування по суті правильного винесеного судом рішення колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції є законним, мотивованим та обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який перебуває під вартою у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)