Провадження № 1-кс/686/1439/24
12 лютого 2024 року м. Хмельницький
- грошові кошти у сумі 112000 гривень, а саме 41 купюра номіналом 1000 гривень, 142 купюри номіналом 500 гривень.
- мобільний телефон марки «Iphone 13 Pro Max», ІМЕІ НОМЕР_1 , серійний номер НОМЕР_2 .
Адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання підтримав просив його задовольнити.
Слідчий ОСОБА_6 і прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання, зазначили, що кримінальне провадження розслідується щодо незаконного заволодіння бюджетними коштами і вилучені грошові кошти мають ознаки здобутих протиправним шляхом. А мобільний телефон містить докази комунікації із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які перевіряються на причетність до вчинення кримінального правопорушення та є фізичними особами-підприємцями, через яких здійснювався перерахунок грошових коштів та їх обготівкування для конвертації в іноземну валюту, зокрема долари США та Євро.
А тому ці кошти та телефон на цій стадії кримінального провадження необхідно зберегти у розпорядженні сторони обвинувачення.
Дослідивши клопотання і долучені до нього матеріали, надані матеріали кримінального провадження , у частині, що стосується поданого клопотання, заслухавши пояснення його учасників, слідчий суддя дійшов такого висновку.
Згідно із ухвалою слідчого судді, протягом 2022-2023 років посадові особи Департаменту житлово-комунального господарства, за попередньою змовою із ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_10 , ФОП ОСОБА_11 , посадовими особами ТОВ «БУДМАКСПЛЮС», ТОВ «ДОР СТАНДАРТ» та ФОП ОСОБА_12 , шляхом зловживання своїм службовим становищем, шляхом завищення обсягів та вартості витрачених матеріалів та фактично виконаних робіт, заволоділи коштами, виділеними на проведення капітальних, поточних ремонтів тротуарів та внутрішньодворових проїздів на вулицях комунальної власності територіальної громади міста Кам`янця-Подільського.
Також встановлено, що ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_11 завищують вартість виконаних робіт, в частині перевищення усереднених цін на будівельні матеріали (на усі ТМЦ), а саме найчастіше на тротуарну плитку та поребрик (бортовий камінь), які на даний час тільки влаштовуються.
ФОП ОСОБА_10 займаючи посаду директора ПП «Будкомплект», яке являється основним постачальником тротуарної плитки, що використовується під час виконання вказаних вище робіт, завищує вартість вказаної тротуарної плитки та задля участі в публічних закупівлях ДЖКГ Кам`янець-Подільської міської ради зареєстрував як фізичну особу-підприємця працівника ПП «Будкомплект» - ОСОБА_11 .
Також, в ході проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій встановлено, що ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем ІІІ групи платником єдиного податку з граничним обсягом річного доходу в сумі 7 818 900 грн., з метою отримання доходів, що перевищують вказану суму та при цьому залишаючись платником єдиного податку залучив до своєї діяльності фізичних осіб-підприємців з ознаками фіктивності, а саме ФОП ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_13 .
В ухвалі слідчого судді від 09.01.2024 про арешт майна нормативними підставами зазначені із посиланням на ч.2 ст.170 КПК України забезпечення збереження речових доказів, спеціальна конфіскація, конфіскація майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Розглядаючи клопотання про скасування арешту, слідчий суддя встановлює обґрунтованість (необґрунтованість) накладеного арешту та наявність (відсутність) підстав для його подальшого застосування в залежності від того, на яку підставу вказує заявник. У клопотанні представник власника майна адвокат ОСОБА_4 вказує на необґрунтованість накладеного арешту та втрату потреби арешту майна, що обумовлює межі дослідження і оцінки обставин справи слідчим суддею у цьому провадженні.
Обґрунтованість накладення арешту обумовлюється наявністю підстав для накладення арешту; співвідношенням майна, на яке накладено арешт, з заявленою у клопотанні про його арешт, метою; зв`язком майна з обставинами, що розслідуються (крім конфіскації та відшкодування шкоди); обґрунтованістю належності майна певній особі; належним мотивуванням застосованого заходу забезпечення кримінального провадження в ухвалі слідчого судді про його арешт; розумністю і співмірністю арешту.
Водночас, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.
Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто «остаточності» рішення суду у спірних правовідносинах. Зважаючи на приписи ст. 309 та ст. 174 КПК України, а також вимоги принципу res judicata, слідчий суддя доходить висновку, що одна і та ж підстава для скасування арешту майна не може бути предметом неодноразового розгляду різними судами (слідчими суддями). Реалізація права на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна обумовлена не тим, що відповідний суб`єкт не погоджується із застосованим заходом забезпечення кримінального провадження. Інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у ст. 174 КПК України необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.
Адвокат ОСОБА_4 як представник ОСОБА_3 , ОСОБА_7 наголошує на необґрунтованості арешту майна, посилаючись на невмотивованість висновків слідчого судді, висловлених в ухвалі про арешт майна від 09.01.2024.
Такі недоліки судового рішення можуть бути усунуті в ході судового провадження з його перегляду за відповідною апеляційною скаргою.
Зазначення представником заявників того, що протягом місяця із часу вилучення та арешту зазначеного телефона та грошових коштів він і його довірителі не зверталися із будь-якими клопотаннями, у тому числі і до суду, щоб у органу досудового розслідування був час для того, щоб розібратись у обставинах кримінального провадження, свідчить про диспозитивність у користуванні процесуальними правами особами,у яких вилучене майно та їхнім представником, не створює пост фактум підстави необґрунтованості накладеного на них арешту натепер і не може слугувати належною підставою для його скасування ухвалою слідчого судді з цих підстав.
Стосовно заявленої втрати потреби в арешті майна як підстави для його скасування слідчий суддя звертає увагу на таке.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт на майно може бути накладено з метою збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.
Відповідно до частини першої зазначеної статті речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Із матеріалів кримінального провадження слідує, що досудове розслідування у ньому не завершене.
Вилучене майно є речовим доказом у межах кримінального провадження та згідно із розсекреченими протоколами про результати зняття інформації з електронних комунікаційних мереж щодо осіб, які органом досудового розслідування перевіряються на причетність до вчинення кримінального правопорушення, анкетні дані яких не розкриваються з метою дотримання таємниці досудового розслідування та щодо осіб, анкетні дані яких повідомила сторона обвинувачення - ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 зафіксовано, що останнім надаються вказівки щодо обготівкування перерахованих грошових коштів та конвертації їх в іноземну валюту.
Слідчий суддя звертає увагу, що арешт майна з метою збереження речових доказів, що передбачено ч. 2 ст. 170 КПК України не вимагає наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення у кримінальному провадженні, а тому не пов`язаний з можливістю арешту такого майна.
А тому не можуть бути взяті до уваги аргументи адвоката ОСОБА_4 стосовно відсутності у кримінальному провадженні у очсіб, інтереси яких він представляє, процесуального статусу підозрюваних.
Доводи адвоката ОСОБА_4 про законність набуття у власність грошових коштів із посиланням на виписки з рахунків ОСОБА_3 про рух коштів та на відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу не відображають чистий прибуток ОСОБА_3 та за кодами нарахування відображають дохід як само зайнятій особі та у подальшому як платнику єдиного податку.
Висловлені стороною обвинувачення аргументи про ознаки незаконності набуття грошових коштів не суперечать завданню їх арешту та меті їх збереження як речових доказів.
З огляду на викладене, такі аргументи не спростовуються твердженням адвоката ОСОБА_4 про відсутність в ухвалі слідчого судді,якою накладений арешт на них, зазначення про незаконність їх походження.
Вилучений мобільний телефон слід зберегти на цій стадії проведення досудового розслідування, оскільки він містить інформацію про комунікацію між особами,які є фігурантами кримінального провадження.
А тому слідчий суддя приходить до висновку про те, що потреби досудового розслідування виправдовують на даний час утримання майна, оскільки мета кримінального провадження не досягнута та у його межах не прийняте жодне з рішень, визначених ст.283 КПК України.
Слідчий суддя вважає, що потреба у накладенні арешту натепер не відпала, клопотання подане заявником передчасно і підстав для скасування арешту на зазначене майно немає.
Керуючись ст.ст. 110, 174 КПК України, слідчий суддя
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя