25.12.2023 Справа № 363/2458/23
ВИРОК
25 грудня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області в складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих, цивільних позивачів ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
представника потерпілих, цивільних позивачів ОСОБА_6 ,
представника цивільного відповідача ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця громадянина України, уродженця селища Олександрівка Кіровоградської області, раніше не судимого, працюючого водієм-монтажником ТОВ «Торгівельно-промислова компанія «Сфера-Гласс», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
Судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_10 , вчиненому за наступними обставинами: 02.03.2023, приблизно о 18 години 15 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Opel Omega», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 41 км автодороги «Київ-Оруч», Вишгородського району Київської області в напрямку міста Києва по неосвітленій проїзній частині, в порушення вимог пункту 2.3 б,д, Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - Правила дорожнього руху), згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», не був уважним, проявивши кримінальну протиправну необережність, не був уважний під час керування транспортним засобом, не врахував дорожню обстановку, постійно не контролював рух транспортного засобу, щоб безпечно керувати ним, та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість щоб надати дорогу пішоходу порушив вимоги пункту 18.1 Правил дорожнього руху, згідно з яким «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», та в порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, згідно з яким «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» змінив напрямок руху не переконавшись, що зміна напрямку руху буде безпечною і не створить небезпеки іншим учасникам руху, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля «Opel Omega», реєстраційний номер НОМЕР_1 по нерегульованому та неосвітленому пішохідному переході та майже завершила переходити проїзну частину. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці ДТП. Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла у вигляді закритої черепно-мозкової травми. Грубе порушення водієм автомобіля «Opel Omega», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 вимог пунктів 2.3 б, д, 18.1, 10.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_10 .
Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України повністю і беззаперечно визнав, показав суду, що він дійсно 02.03.2023 року в напівтемну пору доби, близько о 18 годині керував автомобілем здійснював рух по проїжджій частині Вишгородському районі Київської області у напрямку м. Києва. На пішохідному переході правою передньої частиною автомобіля збив пішохода ОСОБА_10 , фактичні обставини підтвердив повністю. Приймав участь у виклику поліції. У скоєному щиросердечно кається. Просив вибачення у потерпілих, висловив свої співчуття та досяг згоди щодо відшкодування шкоди, сильно шкодує та переживає, що сталося ДТП, зробив висновки. Просив суд призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі та без позбавлення права керувати автомобілем, оскільки керувати автомобілем для нього є важливим, оскільки працює водієм на транспорті, це його єдина робота, де він зможе отримувати дохід для утримання сім`ї, позбавлення прав позбавить можливості працювати. У нього на утриманні дружина і двоє дітей, сім`я брата, який служить в лавах ЗСУ. Просив врахувати ці всі обставини, а також добровільне відшкодування шкоди потерпілій у сумі 188500 грн.
Представник цивільного відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» - ОСОБА_7 в судовому засіданні просив суд в позовних вимогах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» відмовити. Обвинувачений ОСОБА_8 здійснив компенсацію цивільним позивачам моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_10 у розмірі по 94 250 грн. кожній, тому у відповідача відсутні підстави для виплати страхового відшкодування. Позовні вимоги до відповідача є передчасними, оскільки позивачі не зверталися із заявою про страхове відшкодування. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди на користь позивачів є необґрунтованими, оскільки потерпілою особою є безпосередньо загибла ОСОБА_10 , а не позивачі. Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі (6 700 грн. х 12), встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і може бути у розмірі 80 400 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, в судовому засіданні, за згодою всіх учасників судового провадження, фактичні обставини кримінального провадження, ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає доведеним, що ОСОБА_8 своїми необережними діями, що виразилися в порушенні вимог п. 2.3.б, п. 10.1, п. 18.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої спричинена смерть потерпілої ОСОБА_10 , вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, суд дії ОСОБА_8 кваліфікує за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілій ОСОБА_10 .
При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.
За змістом п.п. 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.
Згідно зі ст.ст.50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має відповідати характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Відповідно до ч.1 ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності". Вирішуючи питання щодо призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи, закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керування транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18. В постанові Третьої судової палати ККС ВС від 15.01.2020 у справі 161/537/18, провадження № 51-4055км19, Верховний суд вказав, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. Також колегія суддів зазначила, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.
Пом`якшуючими вину обвинуваченого ОСОБА_8 обставинами, передбаченою ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні, сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди потерпілим.
Обставин, що обтяжують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер та тяжкість вчиненого злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, соціально-психологічні риси та відношення до скоєного, умови його життя, соціальне та матеріальне становище.
Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, дорожньо-транспортну пригоду з необережності у напівтемну пору доби, вперше притягується до кримінальної відповідальності, не має будь-яких правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху, одружений, має двох малолітніх дітей, має постійне місце роботи, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, добровільно відшкодував потерпілим шкоду.
Враховуючи позицію сторони обвинувачення та потерпілих, повне відшкодування шкоди обвинуваченим в узгодженому з потерпілими розмірі, враховуючи, що обвинувачений офіційно працює водієм у зв`язку з чим є необхідність керувати транспортними засобами для здійснення його діяльності, забезпечує утримання неповнолітніх дітей, дружини, сім`ї брата, який проходить службу в лавах ЗСУ, наявність роботи, яка є єдиним джерелом доходу для його сім`ї, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи, для забезпечення можливості обвинуваченому працювати, необхідності отримання заробітної плати для погашення зобов`язань, пов`язаних з відшкодуванням шкоди та утримання сім`ї, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Загальною підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням є результат об`єктивної можливості досягнення мети покарання без його реального виконання. Наявність цієї підстави підтверджується сукупністю обставин кримінального провадження, що передусім характеризують вчинене кримінальне правопорушення і особу винного.
Враховуючи думку сторони обвинувачення щодо можливого звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, думку потерпілих, які просили обрати покарання обвинуваченому не пов`язане з позбавленням волі, з урахуванням мети покарання, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, наслідки вчиненого, особу винного, його відношення до скоєного та інші обставини зазначені вище, суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які будуть сприяти їх виправленню, та на думку суду саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Вирішуючи цивільний позов суд дійшов наступного.
Посилання представника відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» щодо необґрунтованості позовів, суд не приймає з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа може на власний розсуд обрати спосіб захисту свого порушеного права.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право на відшкодування моральної шкоди, заподіяну смертю фізичної особи, мають діти померлої особи.
Відповідно до вимог ст.ст. 1166, 1194 ЦК України відшкодування особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність не звільняє від страхового відшкодування та становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 не обирався.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні на проведення судової транспортно - трасологічної експертизи в розмірі 1510 гривень 24 копійок, судової експертизи дослідження технічного стану транспортного засобу в розмірі 1510 гривень 24 копійок, витрати на проведення судової авто технічної експертизи механізму та обставин ДТП в розмірі 1912 гривень 00 копійок в порядку ст. ст. 122, 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_8 на користь держави.
Відповідно до ч. 4 ст. 175 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2023 року, на речовий доказ автомобіль «Opel Omega», реєстраційний номер НОМЕР_1 , підлягає скасуванню.
Долю речових доказів по даному провадженню слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 369-371,374КПКУкраїни,суд
ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання.
Цивільний позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про стягнення моральної шкоди задовольнити.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2023 року, на речовий доказ автомобіль «Opel Omega», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скасувати.
- автомобіль автомобіль «Opel Omega», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою м. Макарів вул. Василя Стуса, 37, повернути власнику ОСОБА_11 за належністю,
- черевик чорного кольору, який зберігається при матеріалах кримінального провадження, знищити.
Процесуальні витрати по справі за проведення експертиз у сумі 4932 (чотири тисячі дев`ятсот тридцять дві) грн. 48 коп. стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1