ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2912/19 Номер провадження 11-кп/814/2042/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001533, за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 із внесеними доповненнями захисників в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 квітня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни, Полтавської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Строк відбування покарання встановлено обчислювати з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, 25.11.2018 близько о 15 год. 00 хв. ОСОБА_10 прибув до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що перебуває у користуванні ОСОБА_11 , з метою відшукування своєї співмешканки ОСОБА_12 та повернення її до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Зайшовши до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 помітив, що ОСОБА_12 знаходиться у кімнаті кухні вказаного приватного будинку та вживає алкогольні напої разом із ОСОБА_13 , у зв`язку з чим, ОСОБА_7 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, з мотивів ревнощів, вчинив сварку із ОСОБА_13 , під час якої у нього виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння останньому тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 , реалізуючи свій прямий злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись у кімнаті кухні приватного будинку АДРЕСА_2 , завдав ОСОБА_13 не менше 10 ударів руками зжатими у кулак по голові та тулубу, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді забитої рани в області лобу зліва вверх від зовнішнього кута лівої брови з кровопідтічністю м`яких тканин навколо рани, синець навколо лівого ока, синець в області спинки носу і крила носу зліва на фоні якого в області крила носу зліва і до носової складки садно, перелом кісток носу, синець навколо правого ока, синець з садном в області правої щоки, крововилив під тверду мозкову оболонку у вигляді рідкої крові з наявністю неоформлених дрібних та пухких згортків що покривають кору всієї правої півкулі головного мозку поширюючись на базально-лобно-скроневі відділи мозку загальним об`ємом до 120 мл., крововиливи під м`яку мозкову оболонку: в лівій долі правої півкулі з розповсюдженням на основу із цятковими крововиливами в кору головного мозку, в скроневій долі правої півкулі з розповсюдженням на основу, які носять характер при життєвості, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та призвели до смерті потерпілого протягом 2-10 годин після їх нанесення.

В подальшому, після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , ОСОБА_7 залишив місце вчинення кримінального правопорушення разом із ОСОБА_12 та попрямував додому. Одночасно з цим, ОСОБА_13 пішов за місцем власного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , де помер в результаті отриманих тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку експерта №317-1 від 24.01.2019 причиною смерті ОСОБА_13 є закрита черепно-мозкова травма, що супроводжувалась крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 захисник в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та закрити провадження.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що місцевий суд поверхово розглянув справу, дав неправильну оцінку здобутим доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі та в основу вироку поклав припущення, внаслідок чого ухвалив вирок, що суперечить дійсним обставинам справи.

Вказує, що суд не надав належної оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_7 в частині того, що 25.11.2018 , після обіду коли повернувся додому і виявив, що його співмешканки ОСОБА_12 немає вдома, він почав її шукати. Близько 15 години обвинувачений зайшов в будинок по АДРЕСА_2 і на кухні побачив ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які пили пиво. ОСОБА_17 почав забирати додому ОСОБА_14 , а ОСОБА_18 погрожувати викликом сільського старости, ОСОБА_19 вступив в суперечку замахнувся на нього рукою з пляшкою з пивом, а ОСОБА_20 з метою самозахисту наніс ОСОБА_18 декілька ударів руками, як він пояснював у суді, тричі лиснув по обличчю тильною стороною долоні. Після чого ОСОБА_17 забрав Чол ОСОБА_21 і вони пішли додому.

Вказує, що ОСОБА_7 не заперечує факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 за вищевказаних обставинах, але не визнає кваліфікацію злочину, який йому інкримінується, так як з моменту нанесення ним тілесних ушкоджень і виявлення тіла ОСОБА_13 06.12.2018 в надвірному туалеті на АДРЕСА_3 , по його місцю проживання, де він проживав разом з матір`ю і сестрою, пройшло 11 днів, за цей час його могли побити інші особи, удари в обличчя ОСОБА_19 були нанесені тильною стороною долоні і не сильні.

Зазначає, що з 25.11.2018 по 06.12.2018 в житловому будинку по АДРЕСА_3 , в якому немає туалету і ванної кімнати, проживали мати ОСОБА_13 - ОСОБА_22 та його сестра ОСОБА_23 , які 11 днів начебто не відвідували туалету на вулиці та які не були опитані в ході дізнання, ні допитані як свідки в ході досудового слідства, а також в ході судового слідства та недопитані до цього часу.

Крім того вказує, що судом не надано оцінку показанням свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які бачили ОСОБА_13 27.11.2018 та 28.11.2018, що повністю спростовують категоричний висновок судмедекспертів, що з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_13 міг прожити 2-3 години, максимум 6-10 годин, а також викликає сумнів встановлена обвинуваченням дата та місце отримання ОСОБА_13 25.11.2018 тілесних ушкоджень, завданих, начебто, ОСОБА_7 .

Також зазначає, що в комісійній судово-медичній експертизі вказано, що всі тілесні ушкодження ОСОБА_13 отримані прижиттєво і одномоментно. Одномоментність з показань судмедекспертів складає від 6 до 12 годин. Але за цей досить тривалий час (до 12 годин) ОСОБА_13 , враховуючи, що він був в стані алкогольного сп`яніння 2.8 проміле в крові, могли бути нанесені тілесні ушкодження, що потягли за собою смерть і іншими особами, а саме: ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , які не були допитані в ході слідства та в суді, з якими у ОСОБА_28 був триваючий конфлікт, так як ті зловживали спиртними напоями і він вимагав, щоб вони покинули його житло.

ОСОБА_29 , який проводив ОСОБА_13 додому після нанесення ударів ОСОБА_13 по обличчю ОСОБА_7 , і в дворі свого будинку пропонував останньому добавити ще.

ОСОБА_30 , який знаходився у збудженому стані із за того, що хтось вибив двері його житлового будинку і махав палкою, обмотаною ізолентою, 25.11.2018 перед обличчям ОСОБА_28 ;

ОСОБА_31 психічно хворим, який проживав в листопаді 2018 року в АДРЕСА_2 , нещодавно відбув примусові заходи медичного характеру в Дніпропетровській обласній психіатричній лікарні за нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою смерть та іншими особами.

Вказує, що всі перечислені вище версії зовсім не відпрацьовувалися в ході дізнання, досудового слідства, не перевірялися судом, хоча сторона захисту на це вказувала.

Також зазначає, що в ході допиту в судовому засіданні судмедексперт ОСОБА_32 категорично стверджувала, що ОСОБА_33 , після отриманих 25.11.2018 тілесних ушкоджень, втратив свідомість і його приводив до тями ОСОБА_11 , обливши його водою та, що він не міг самостійно йти і його супроводжував додому той же ОСОБА_11 , який про це нібито проговорився. Але жоден свідок не вказував про втрату свідомості ОСОБА_13 , а присутніх на місці події було п`ятеро.

Вказує, що з метою усунення протиріччя між висновком комісійної судово-медичної експертизи та показами свідків, сторона захисту заявлялось клопотання про виклик свідків ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 та ОСОБА_38 , але судом було відмовлено в задоволенні клопотань.

Посилається, що місцевим судом не усунуто та не надано жодної оцінки суперечностям в показаннях обвинуваченого, свідків та судмедексперта з приводу того, що ОСОБА_13 після нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 свідомість не втрачав та без проблем пішов додому і його бачили на другий та на третій день жителі с.Покровське.

Крім того вказує, що у вироку суд перелічив досліджені ним письмові докази, серед яких показання, надані під час досудового розслідування, чим порушив вимоги ст. 23 КПК щодо безпосередності дослідження доказів.

В апеляційній скарзі із внесеними доповненнями адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що вина ОСОБА_7 у ході судового розгляду належними та допустимими доказами не доведена.

Вказує, що показання свідка ОСОБА_11 , на які суд посилається у вироку, містять протиріччя як між собою (допит, слідчий експеримент) так і з іншими доказами, однак дані протиріччя судом не усунуті.

Зазначає, що суд посилається на висновки експерта №№ 25, 26, 27 від 11.01.2019, 24.01.2019 та від 24.01.2019 щодо однакової групи крові ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , однак не вказує доказом чого є дані висновки експертів.

Також вказує, що свідок ОСОБА_11 у ході слідчого експерименту 06.01.2021 пояснив, що разом із ОСОБА_13 того ж дня зустріли ОСОБА_39 та ОСОБА_40 , однак вказані особи не були допитані ані на досудовому розслідувані, ані у ході судового розгляду.

Зазначає, що у вироку у різних частинах зустрічається різні дати конфлікту між ОСОБА_41 та обвинуваченим: 25.11.2018 та 23.11.2018, яка ж реальна дата судом так і не встановлено.

Посилається, що місцевий суд належним чином не обґрунтував підстави, у зв`язку із якими він відкидає та не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_11 .

Також, наголошує на відсутності відеозаписів проведення слідчих експериментів (суд навіть не вказує яких саме експериментів, за участю кого, хто, де та коли їх проводив) та не взяв до увагу, що відеозапис слідчої дії (у разі якщо він здійснювався) є невід`ємним додатком до протоколу.

На думку сторони захисту, судом при складанні вироку відносно ОСОБА_7 порушені вимоги п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України кримінального процесуального закону та як вбачається з мотивувальної частини вироку суду, обвинувачення стосовно ОСОБА_7 , яке визнано судом доведеним, у повній, об`єктивній та достовірній мірі не викладено, у зв`язку з чим вважає, що обвинувальний вирок без встановлення судом фактичних обставин справи в будь-якому разі не може бути законним.

Крім того вказує, що поза увагою суду залишилось, те що потерпілий ОСОБА_44 , який є батьком померлого ОСОБА_13 , надав суду заяву, в якій просить проявити гуманність і не призначати ОСОБА_7 покарання пов`язане з позбавленням волі.

У доповнення захисник зазначає що суд врахував у вироку недопустимі докази протоколи слідчих експериментів. Про їхню недопустимість свідчить той факт, що поняті, які були залучені до участі у цій слідчій дії були зацікавленими особами, а отже складені за результатами цих слідчих експериментів висновки експертів про механізм утворення тілесних ушкоджень є також недопустимими доказами.

Крім того вказує, що відповідно до вказаних слідчих експериментів свідки вказували на різний механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 потерпілому. Зазначає, що слідчим у вказаних протоколах було відображено власну інформацію про кількість ударів, а не ту, про яку говорили свідки.

Вважає надуманим твердження експерта про те, що ОСОБА_13 втрачав свідомість під час конфлікту, оскільки свідки про це не повідомляли.

Зазначає, що судом не врахованого того факту, що з показань свідка ОСОБА_11 на тілі ОСОБА_13 після того, як вони вийшли із будинку, ніяких тілесних ушкоджень не було.

З урахуванням наведеного, захисник стверджує, що висновок комісійної судово-медичної експертизи ґрунтується на недопустимих доказах, а отже теж є недопустимим доказом.

Також захисник зазначає про недопустимість протоколу слідчого експерименту з участю обвинуваченого та протоколу видачі речей з участю обвинуваченого через проведення їх в один і той же час в різних місцях.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції захисники та обвинувачений підтримали вимоги, заявлені в апеляційних скаргах та просили їх задовольнити. Прокурор заперечила проти доводів скарги, вважала вирок суду законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України.

Доводи сторони захисту про неповноту судового розгляду через недопит додаткових свідків та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи через врахування недопустимих доказів є безпідставним з огляду на таке.

Основним доказом у даному кримінальному провадженні колегія суддів вважає висновок комісійної судово-медичної експертизи №36, оскільки саме ним дано відповідь на основні питання щодо часу отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , які в подальшому призвели до його смерті.

Отже, відповідно до зазначеного висновку комісійної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 №36 від 12.04.2021, згідно якого відповідно до даних висновку експерта № 317-1, даними судово-гістологічних досліджень на трупі ОСОБА_13 було виявлено такі тілесні ушкодження:

а) закрита черепно-мозкова травма - забій головного мозку правої лобної і скроневої долей з субарахноідальними (під павутинну оболонку) крововиливами, субдуральна гематома (крововилив під тверду мозкову оболонку) правої гемісфери, закритий перелом кісток носа, рана лівої надбрівної області, синці, садна, крововиливи в м`які тканини обличчя;

б) синці, садна тулуба, правої кисті, нижніх кінцівок.

Всі тілесні ушкодження мають ознаки прижиттєвості, про що свідчить наявність реактивних змін організму на макро- та мікроскопічному рівні в зонах ушкоджень.

Зважаючи на характер, взаєморозміщення, кількість та розміри тілесних ушкоджень комісії експертів вважає, що вони утворилися від ударів тупими предметами з обмеженою поверхнею контактування, якими могли бути кисті рук, стиснені в кулаки, ноги людини у взутті.

Для утворення закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток носа та ушкодженнями м`яких тканин обличчя було достатньо не менш ніж трьох ударів (в ліву надбрівну, праву щічну область та ділянку носа); для утворення синців, саден тулуба і кінцівок - не менше п`яти ударів (в ділянку передньої поверхні грудної клітки зліва, правої кисті, передньої поверхні верхньої та середньої третини гомілок).

Синець по передній поверхні правого колінного суглобу міг утворитися як при нанесенні удару в цю зону, так і при падінні на площині.

Синець, садно правої кисті могли утворитися при захисті руками від ударів.

Об`єктивних судово-медичних даних про послідовність та напрямок ударів проведенням комісійної судово-медичної експертизи не виявлено.

По ступеню тяжкості відносно живої особи всі тілесні ушкодження групи а) можуть бути оцінені лише в своїй сукупності, оскільки кожен з ударів в ділянку обличчя міг призвести до розвитку еквівалентів черепно-мозкової травми, мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень (п. 2.1.1. а), 2.1.2., 2.1.3. в), г) "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України № 6 "Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України" від 17.01.1995р. і в даному конкретному випадку призвели до настання смерті потерпілого.

Всі тілесні ушкодження групи б) як в сумі, так і окремо - мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (п. 2.3.1. а), 2.3.2. а) вказаних "Правил...").

Тілесні ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_13 , не є характерними для самозаподіяння.

Причиною смерті ОСОБА_13 була закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку з внутрішньочерепними крововиливами.

При судово-медичній експертизі трупа було виявлено морфологічні ознаки коронаросклерозу та дифузної жирової дистрофії печінки, що ніяк не вплинуло на настання та причину смерті потерпілого.

Співставлення морфологічної картини тілесних ушкоджень на макро- та мікроскопічному рівні дають підставу вважати, що вони могли утворитися в період часу 6-12 години до настання смерті, на що вказують такі об`єктивні судово-медичні дані:

синці синьо-фіолетового кольору;

садна - червоні, з підсохлою поверхнею, нижче рівня шкіри;

субдуральна гематома у вигляді рідкої крові з наявністю неоформлених дрібних та пухких згортків;

гістологічно: крововиливи під тверду та м`яку мозкову оболонку, у речовину головного мозку з лейкостазами, лейкоперивазатами, дрібними осередками розсіяно та згущено розташованих лейкоцитів з негативною реакцією на гемосидерин.

А однотиповість та відповідність між собою морфологічної характеристики синців, саден, внутрішньочерепних крововиливів свідчать про те, що вони утворилися в короткий проміжок часу, обчислюваний хвилинами чи десятками хвилин.

Проведення комплексного аналізу, співставлення та поєднання об`єктивних судово-медичних даних дало змогу встановити наступне.

При огляді будинку ОСОБА_11 на килимі виявлена пляма крові великих розмірів, яка може походити від ОСОБА_13 , що може свідчити про положення голови (як джерела кровотечі з рани лівої надбрівної ділянки та носових отворів) деякий час нерухомо, що в свою чергу може вказувати на первинну втрату свідомості потерпілим.

Перебування тіла трупа не в місці заподіяння тілесних ушкоджень, а в іншому місці, відсутність ознак його переміщення, ознак гниття, природна поза трупа, розміщення одягу з оголеною тазовою частиною та калові маси на шкірі навколо заднього проходу в сукупності можуть свідчити про те, що смерть ОСОБА_13 настала на місці виявлення його тіла в туалеті. Перед настанням смерті втрата свідомості могла бути короткочасною, оскільки не виявлені як місцеві, так і загальні ознаки прижиттєвої дії низької температури.

Отже, клінічна картина перебігу черепно-мозкової травми могла протікати з двохфазною нетривалою втратою свідомості - відразу після заподіяння ударів по голові, та безпосередньо перед настанням смерті.

Враховуючи орієнтовний проміжок часу - 6-12 годин після заподіяння тілесних ушкоджень до настання смерті, комісія експертів вважає, що саме в цей проміжок часу (за виключенням двохфазної короткочасної втрати свідомості) ОСОБА_13 не був позбавлений можливості самостійно пересуватися.

Оскільки смерть потерпілого могла настати на місці виявлення його трупа, то, враховуючи метеодані за період часу з 25.11. по 06.12.2018р. посмертні зміни відбувалися в два етапа:

1-й період - охолодження тіла від нормальної температури до температури навколишнього середовища, а потім до 0°, що, зважаючи на тілобудову, розміщення елементів одягу та інші фактори, могло скласти близько 1,5 доби;

2-й період - замерзання трупа та перебування в стані природної консервації аж до його виявлення 06.12.2018.

Підсумовуючи всі викладені вище дані, з урахуванням встановленого короткого проміжку часу заподіяння тілесних ушкоджень та даних матеріалів кримінального провадження, варто дійти до висновку, що:

по-перше, по давності всі тілесні ушкодження можуть відповідати строку та обставинам, про які вказують очевидці події, а саме 25.11.2018 близько 15 години;

по-друге, смерть гр. ОСОБА_13 могла настати через 6-12 годин після заподіяння йому тілесних ушкоджень, тобто в період часу приблизно з 21 год 25.11.2018 до 3 год 26.11.2018р.;

по-третє, покази, які надали під час судового розгляду ОСОБА_11 (в частині того, що бачив ОСОБА_13 живим на 2-3 день після нанесення йому тілесних ушкоджень 25.11.2018) та ОСОБА_25 (про те, що бачив живим ОСОБА_13 27.11.2018) з судово-медичної точки зору безґрунтовні. (т.2 а.с.58-67).

Саме цей висновок покладений в основу обвинувального вироку.

Також судом допитано судово-медичного експерта ОСОБА_45 , який повністю підтвердив висновок № 317-1 від 24.01.2019. Пояснив, що 06.12.2018 був присутній під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого виявлено труп ОСОБА_13 в приміщенні дворового туалету. Труп перебував у напівлежачому положенні, обличчям вліво, штани спущені до середини третини стегна. На обличчі були наявні сліди крові з рани на лобі, що свідчить про те, що була кровотеча. У результаті виявлених у ОСОБА_13 тілесних ушкоджень через 2-3 години можлива втрата свідомості. За вказаних тілесних ушкодженнях особа могла прожити до 10 годин. Усі тілесні ушкодження були прижиттєві і утворилися майже одночасно.

Із наведеного слідує, що експерти дають чіткі однозначні відповіді на запитання причини та часу настання смерті, а також підтверджують, що всі тілесні ушкодження, які призвели до смерті, потерпілий отримав 25.11.2018 за обставин, вказаних свідками.

Аналізуючи висновок судово-комісійної експертизи №36, вбачається, що експерти враховували висновок експерта №317-1 від 24.01.2019 про виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_13 і причину смерті, протокол огляду місця події від 0612.2018 з фото таблицями до нього, проведеного з дозволу ОСОБА_11 в АДРЕСА_2 , в ході якого зафіксовано обстановку домоволодіння, виявлено і вилучено зріз з килиму зі слідами РБК, висновки судово-імунологічних експертиз №№25,26,27. Вказані докази стороною захисту не оспорюються взагалі. Також експертами були враховані 6 протоколів слідчих експериментів з участю свідків та обвинуваченого.

Відповідно до ч.7 ст.223 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.

Обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії, крім особливостей, встановлених статтею 615 цього Кодексу.

Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

Зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

Захисник стверджує, що у п`яти слідчих експериментах за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , а також свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_42 та ОСОБА_43 в якості понятого була залучена зацікавлена особа ОСОБА_46 . На переконання захисника, на зацікавленість ОСОБА_47 вказує той факт, що він у даному кримінальному провадженні був допитаний в якості свідка. Захисник стверджує, що закон містить пряму заборону щодо даної обставини, а отже з цих підстав протоколи слідчих експериментів із вказаними особами слід визнати недопустимими доказами.

Проте колегія суддів не погоджується із вказаним твердженням. Із змісту ч.7 ст.223 КПК України вбачається, щ заборона залучати в якості понятого поширюється на потерпілого, родича підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівників правоохоронних органів, а також осіб, заінтересованих в результатах кримінального провадження.

Захисник не наводить у своїх доводах у чому саме проявилася заінтересованість ОСОБА_47 , адже допит його як свідка про відомі обставини, автоматично не робить його заінтересованим у результаті кримінального провадження. Крім того, як встановлено судом, ОСОБА_48 не був очевидцем подій, не є родичем потерпілого чи обвинуваченого. Оскільки він обіймає посаду старости, то у даному випадку міг лише характеризувати потерпілого та обвинуваченого, при цьому не будучи зацікавленим у результаті кримінального провадження. Про таку зацікавленість мають свідчити конкретні факти, як то: перебування у родинних, дружніх чи інших відносинах, зокрема: кумівство, чи навпаки неприязні відносини. При цьому сторона захисту мала б надати докази на підтвердження цьому, а не голослівно повідомляти про такі обставини.

Відповідно до ст. 240 КПК України: 1. З метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

2. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

3. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

4. Проведення слідчого експерименту допускається за умови, що при цьому не створюється небезпека для життя і здоров`я осіб, які беруть у ньому участь, чи оточуючих, не принижуються їхні честь і гідність, не завдається шкода.

5. Слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим Кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи.

6. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 судом враховано слідчі експерименти з участю обвинуваченого та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_42 та ОСОБА_43 , допустимість як доказу яких оспорює сторона захисту з підстав порушення слідчим вимог ст. 240 КПК України, а саме: захисник вказує, що у вступній частині протоколів слідчим зазначено про застосування відеофіксації на відеокамеру «Panasonik», в той же час, у заключній частині слідчим вказано про здійснення фото фіксації та виготовлення і приєднання до протоколів фото таблиць. Натомість матеріали кримінального провадження не містять фото таблиць до жодного із протоколів слідчих експериментів.

Як правильно зазначив у вироку суд першої інстанції, відповідно до ч.6 ст. 240 КПК України за результатами проведення слідчого експерименту обов`язковим є складання протоколу. Натомість із змісту ч.2 ст.240 КПК України вбачається, що здійснення фото фіксації та відео фіксації під час слідчого експерименту не є обов`язковим.

Аналізуючи вказану норму, слід зробити висновок, що відсутність фототаблиці, чи відеозапису, чи невідображення на диску слідчої дії через його пошкодження, - автоматично не робить протокол слідчого експерименту недопустимим доказом, оскільки наявність цих елементів законодавець не визначає як обов`язкові. Також у КПК відсутнє застереження про те, що в разі застосування фотокамери чи відеокамери під час проведення слідчого експерименту, фото таблиця чи диск із записом мають бути обов`язкові долучені до протоколу слідчого експерименту, інакше вказаний доказ є недопустимим.

Враховуючи наведене, виявлені порушення слід вважати неістотними, оскільки вони не вплинули на зміст протоколів про проведення слідчих експериментів з участю обвинуваченого та свідків.

Захисник вказує на істотні розбіжності у показаннях свідків, щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_13 . Зокрема звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_12 під час слідчого експерименту вказувала про нанесення обвинуваченим ударів по голові потерпілого пляшкою, свідок ОСОБА_11 вказував на нанесення ОСОБА_7 ударів потерпілому кулаками в область обличчя, від чого у ОСОБА_13 пішла кров, свідок ОСОБА_42 вказувала, що окрім ударів кулаками по голові, ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_13 по тілу ще й ногою, свідок ОСОБА_43 також вказує на нанесення ОСОБА_7 ударів ОСОБА_13 по голові, а коли той зігнувся вдарив ногою по голові.

Дійсно, є певні розбіжності по механізму спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілому. Проте, на переконання колегії суддів, основним є те, що всі свідки вказували на той факт, що 25.11.2018 ОСОБА_7 бив ОСОБА_13 по голові.

Знову звертає на себе увагу висновок комісійної експертизи №36, а також показання експерта ОСОБА_49 , яка обіймає посаду завідувача відділу комісійних СМЕ Обласного бюро СМЕ. Вона повністю підтримала висновок комісійної експертизи та зазначила, що причиною смерті ОСОБА_13 є черепно-мозкова травма. Усі тілесні ушкодження синхронні за часом, утворилися в короткий проміжок часу. З протоколу огляду місця події встановлено, що на килимі велика пляма крові. Так, група крові однакова і у потерпілого, і у обвинуваченого, але дані про кровотечу у ОСОБА_7 відсутні. Величина плями свідчить, що джерело кровотечі дотичне до килиму, тобто з носа і надбрівної дуги могла кров потрапити на килим. У ОСОБА_13 була субдуральна гематома, яка не позбавляє можливості вчиняти активні дії. Первинна короткочасна втрата свідомості відбулась після удару, після якої приходять до тями і можуть вчиняти активні дії, пройти близько 800 метрів до свого будинку тощо. Поза трупа переконливо свідчить про те, що смерть настала на місці його виявлення. Ніс - це місце контакту для черепно-мозкової травми. Процес, який призвів до смерті ОСОБА_13 , був запущений 25.11.2018 і саме на тому місці, на яке вказують усі свідки. Для таких наслідків достатньо було мінімальної кількості ударів. Всі синці на трупі були одного кольору, тобто це результат одномоментної дії. Не могло бути такого, що побили там, де вказують свідки, потім походив і його ще десь побили. Смерть потерпілого міг спричинити як удар в ліву надбровну дугу, так і в ніс, так і у праву щоку. Як кожний окремо, так і у сукупності.

Колегія суддів вважає, що неспівпадання показань свідків у деталях наявна через індивідуальні особливості кожної людини окремо сприймати ситуацію, що відбувається і подальше її відтворення через певний проміжок часу. Слід також врахувати особливості пам`яті свідків з урахуванням факту перебування їх у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вони не заперечували вживання алкоголю того дня.

Наведене також стосується тієї обставини, що жоден із них не вказав на втрату свідомості ОСОБА_13 під час його побиття обвинуваченим, хоча експерти вказували на можливість даного факту, покликаючись на наявність великої плями крові на килимі на місці побиття потерпілого. Так, у висновку комісійної судово-медичної експертизи зазначено «При огляді будинку ОСОБА_11 на килимі виявлена пляма крові великих розмірів, яка може походити від ОСОБА_13 , що може свідчити про положення голови (як джерела кровотечі з рани лівої надбрівної ділянки та носових отворів) деякий час нерухомо, що в свою чергу може вказувати на первинну втрату свідомості потерпілим».

Колегія суддів вважає надуманими твердження захистки про те, що слідчий сам дописував у протоколах слідчих експериментів за участю свідків кількість ударів та область спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_13 .

Так, під час проведення слідчих експериментів з участю свідків, окрім свідків та слідчого були присутні двоє понятих, спеціаліст та судово-медичний експерт, а також інші особи. Жоден із них не вніс зауваження чи заяви до протоколів слідчих експериментів щодо невідповідності показань свідків, які вони безпосереденьо надавали змісту протоколів слідчих експериментів, у тому числі щодо кількості ударів та їх локалізацію.

Захисник ОСОБА_8 у своїх доповненнях та змінах до апеляційної скарги оспорює правомірність проведення одночасно 08.12.2018 слідчих дій огляду місця події та слідчого експерименту з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та одночасно вказує на недоліки змісту протоколу слідчого експерименту.

Зокрема зазначає про порушення органом досудового розслідування всіх можливих норм та пинципів кримінального процессуального законодавства через паралельне з часом проведення слічого експерименту 13 год.01 хв. 14 год. 30 хв., проведення іншої слідчої дії огляду місця події з 13 год. 15 хв. 13 год. 27 хв., в ході якої вилучає речі у обвинуваченого ОСОБА_7 , при цьому учасниками останньої слідчої дії були всі ті самі учасники, які в цей же проміжок часу приймають участь в іншій слідчій дії. Вказує на неточності у протоколі слідчого експерименту, а сааме те, що місцем проведення зазначено с. Червоні Пологи, а по факту слідчий експеримент проходив у с. Покровське.

Вказана плутаниця не є очевидною для колегії суддів через її відсутність.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що 08.12.2018 о 13.01. біля його будинку в АДРЕСА_1 слідчим було розпочато слідчу дію слідчий експеримент за участі обвинуваченого. Присутнім був також захисник ОСОБА_50 . В ході проведення цієї слідчої дії обвинувачений розповідав про те, в якому одязі він був під час нанесення ударів потерпілому ОСОБА_13 та виявив намір видати вказаний одяг. Не перериваючи слідчий експеримент, інший слідчий склав протокол огляду одягу, належного ОСОБА_7 та вилучив його. Після цього слідчий продовжив слідчу дію слідчий експеримент. Обвинувачений розповідав як він дізнався у сусідки, що його співмешканка ОСОБА_12 знаходиться у ОСОБА_11 в с. Покровське та повів учасників провадження до будинку ОСОБА_11 .

Таким чином, відсутні будь-які порушення у часі проведення двох слідчих дій з участю обвинуваченого та місці проведення слідчого експерименту, оскільки дійсно необхідність проведення огляду виникла під час проведення слідчого експерименту, що і було зроблено органом досудового розслідування без переривання слідчого експерименту. Сам слідчий експеримент був розпочатий у с. Червоні Пологи та продовжений у с. Покровське, інформація про це повністю відображена у протоколі проведення слідчого експерименту від 08.12.2018 з участю ОСОБА_7 .

На спростування доводів апеляційної скарги захисника, у протоколі огляду від 08.12.2018 слідчим було зазначено про вилучення куртки, зимових чобіт та джинсів.

Захисник стверджує, що слідчим всупереч вимог ст. 169 КПК України не було накладено арешт на вилучені речі та безпідставно не повернуті власнику.

Колегія суддів звертає увагу, що питання повернення тимчасово вилученого майна, на яке у встановленому законом порядку не накладено арешт слідчим суддею, мало б вирішуватися під час досудового розслідування. Наразі вказане питання вирішено судом у вироку, де зазначено про повернення ОСОБА_7 вилученого у нього одягу. Отже ця вимога є неактуальною.

У своїх вимогах захисник вказує на недопустимість як доказу у даному кримінальному провадженні протоколу слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_11 від 06.01.2021 через проведення його не за місцем вчинення кримінального правопорушення в с. Покровське, а в м. Лубни. Сам експеримент був більше схожий на допит свідка.

Наведений довод повністю суперечить матеріалам кримінального провадження, зокрема змісту протоколу та запису на диск, долученого до даного протоколу.

У самому протоколі слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_11 від 06.01.2021 зазначено, що слідча дія проводиться старшим слідчим ОСОБА_51 у с. Покровське по вул. Соборна з участю заступника начальника СКП Лубненського ВП ОСОБА_52 та понятих ОСОБА_53 та ОСОБА_54 . На відеозапису чітко видно, що особи знаходяться не у місті, а в селі. Свідок ОСОБА_11 чітко розповів та показав звідки він йшов разом із ОСОБА_13 та куди. Показав, що від свого будинку в напрямку його будинку. При цьому всі учасники слідчої дії прослідували за свідком, де вони розійшлися.

Таким чином, твердження захисника щодо того, що вказана слідча дія, всупереч вимог ст. 240 КПК України звівся до повторного допиту свідка спростовується відеозаписом слідчої дії.

Щодо показань ОСОБА_11 про відсутність тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_13 в той момент, як він йшов додому, то слід зазначити, що суд у вироку зробив свої висновки та вказав, що вони не відповідають об`єктивним обставинам кримінального провадження, адже і цей свідок, і інші свідки під час попередніх слідчих експериментів вказували, що під час побиття потерпілого ОСОБА_7 у ОСОБА_13 з носа йшла кров. Пляму крові, що може походити від ОСОБА_13 , було виявлено на килимі в будинку ОСОБА_11 .

Таким чином, колегія судів не вбачає підстав для визнання всіх протоколів слідчих експериментів за участю обвинуваченого та свідків недопустимими доказами.

Далі захисник у своїх доводах стверджує, що висновок судово-медичного експерта №317-2 від 05.02.2019 є недопустимим доказом, оскільки зроблений на підставі протоколів про проведення вказаних вище слідчих експериментів, а також має розбіжності між основним висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 №317-1 та показаннями, даними свідками ОСОБА_42 і ОСОБА_43 під час слідчого експерименту щодо кількості ударів, нанесених ОСОБА_7 загиблому.

Колегія суддів не погоджується із таким твердженням.

Відповідно до висновку експерта №317-2 від 05.02.2019, покази ОСОБА_7 , дані ним під час проведення слідчого експерименту в якості підозрюваного від 08.12.2018, в цілому частково не протирічать даним судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 в частині характеру і механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень (1 групи), що спричинили його смерть, але не відображають повну кількість ушкоджень в ділянці голови. Покази ОСОБА_12 , дані нею під час проведення слідчого експерименту в якості свідка 08.12.2018, в цілому частково не протирічать даним судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 в частині характеру і механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень (1 групи), що спричинили його смерть, але не відображають повну кількість ушкоджень в ділянці голови. Покази свідків ОСОБА_42 , ОСОБА_43 та ОСОБА_11 , дані ними під час проведенні слідчих експериментів 08.12.2018, в цілому не протирічать даним судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 в частині характеру і механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть (т. 1 а.с.185-186);

Згідно протоколу слідчого експерименту від 08 грудня 2018 року проведеного зі свідком ОСОБА_42 , який проводився за адресою АДРЕСА_2 , в ході якого остання розказала та показала як ОСОБА_7 наніс ОСОБА_13 приблизно чотири удари кулаком правої руки в область обличчя. Після цього ОСОБА_13 зігнувся та закрив обличчя руками, а ОСОБА_7 наніс один удар ногою в область тулуба (т.1 а.с. 153-156);

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 08 грудня 2018 року зі свідком ОСОБА_43 , який проводився за адресою АДРЕСА_2 , в ході якого останні розказав та показав що 25.11.2018 перебував на території домогосподарства ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_2 . Він був на вулиці біля будинку, коли до нього підійшов ОСОБА_7 та запитав чи ОСОБА_13 тут. Він відповів, що тут і ОСОБА_7 зайшов у будинок, а він зайшов за ним. Так, зайшовши на кухню ОСОБА_7 почав кричати на ОСОБА_12 через вживання останньою алкоголю та того, що остання залишила вдома самих дітей. Після цього, ОСОБА_7 звернувся до ОСОБА_13 , сказавши «Я тебе попереджав» і почав із усієї сили бити остннього по обличчю. В свою чергу ОСОБА_13 жодних ударів у відповідь не наносив, а лише прикривав обличчя руками. Від отриманих ударів ОСОБА_13 зігнувся, а ОСОБА_7 в свою чергу лівою ногою наніс удар в ділянку лівої частини голови, після чого у ОСОБА_55 на обличчі з`явилася кров. Наступного дня він дізнався від матері ОСОБА_7 , що останній зник та в подальшому він його не бачив (т. 1 а.с. 158-162).

Кожного разу на цих слідчих експериментах був присутній судово-медичний експерт ОСОБА_56 , який проводив експертизу трупа ОСОБА_13 під час слідчих експериментів свідки ОСОБА_43 та ОСОБА_42 розповідали та показували саме ті обставини, які вони запам`ятали. Дійсно свідок ОСОБА_42 вказала на нанесення ОСОБА_7 чотирьох ударів, про що експерт відобразив у своєму висновку №317-2 та вказав, що її показання в цілому частково не протирічать даним судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 в частині характеру і механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень (1 групи), що спричинили його смерть, але не відображають повну кількість ушкоджень в ділянці голови.

Дійсно у протоколі слідчого експерименту з участю ОСОБА_43 слідчий не відобразив повну кількість ударів про які говорив свідок. При цьому на прохання слідчого свідок показував на статистові як саме, куди і скільки разів ОСОБА_7 бив ОСОБА_13 . При проведенні слідчої дії був присутній експерт, який мав змогу безпосередньо чути і бачити свідка і який у своєму висновку відобразив, що показання свідка в цілому не протирічать даним судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 в частині характеру і механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть. Із відображених показань свідка вбачається, що ударів було декілька в голову потерпілого.

Оскільки відсутні підстави для визнання слідчих експериментів недопустимими доказами, колегія суддів не вбачає підстав визнавати недопустимим доказом висновок експерта №317-2 від 05.02.2019.

Захисник ОСОБА_8 стверджує про ухвалення вироку незаконним складом суду через наявність у судді ОСОБА_1 , головуючої по справі, підстави для заяви самовідводу у даному провадженні.

На переконання захисника, такою обставиною є ухвалення суддею у підготовчому засіданні судового рішення від 11.02.2019 про повернення обвинувального акту прокурору у даному кримінальному провадженні. В подальшому вказана ухвала суду Полтавським апеляційним судом була залишена без змін.

Захисник вважає, що наявні підстави, передбачені п.4 ч.1 ст.75 КПК України.

Колегія суддів вважає це твердження безпідставним.

У п.4 ч.1 ст.75 КК України зазначено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Як сумнів в неупередженості, захисник вважає участь судді у цьому провадженні. Отже в даному випадку не є правозастосовними положення ст. 75 КПК, а наебхідно покликатися до положень ст. 76 КПК, якою урегульовано недопустимість повторної участі судді у кримінальному провадженні, а саме зазначено наступне:

1. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

2. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.

3. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції.

4. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або постанови суду касаційної інстанції.

Отже, ч.1 та ч.2 вказаної статті не містять заборони для судді, яка ухвалила судове рішення про повернення обвинувального акту і її рішення не було скасоване.

Зважаючи на викладене, доводи зміненої та доповненої апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 є безпідставними.

Доводи захисника ОСОБА_9 про те, що обвинувачений перебував у стані необхідної оборони, спричиняючи тілесні ушкодження потерпілому, в ході апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Отже право на необхідну оборону виникає за певних умов. Зокрема оборона може здійснюватися лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України.

У даному кримінальному провадженні свідки ОСОБА_42 , ОСОБА_43 та ОСОБА_11 , які були очевидцями подій, жодного разу не повідомили про те, що потерпілий нападав на обвинуваченого чи хоча б замахнувся на нього пляшкою.

Свідок ОСОБА_12 показала, що ОСОБА_13 лише замахнувся пляшкою на обвинуваченого, що, на переконання колегії суддів, не свідчить про вчинення потерпілим суспільно-небезпечного посягання, яке потребувало негайного відвернення чи припинення.

Свідки ОСОБА_42 , ОСОБА_43 та ОСОБА_11 говорили, що ОСОБА_13 взагалі ніяких дій щодо ОСОБА_7 не вчиняв. Навіть тоді, коли останній почав бити його, не намагався захищатися шляхом нанесення відповідних ударів обвинуваченому.

Отже версія захисника ОСОБА_9 про перебування ОСОБА_7 в стані необхідної оборони під час нанесення ударів потерпілому є неспроможна, оскільки не підтверджується доказами.

Твердження захисника про те, що потерпілого могли побити інші особи, оскільки його тіло було знайдено через 11 днів після події, спростоване висновком комісійної судово-медичної експертизи №36 та показаннями експерта ОСОБА_49 , а саме: «А однотиповість та відповідність між собою морфологічної характеристики синців, саден, внутрішньочерепних крововиливів свідчать про те, що вони утворилися в короткий проміжок часу, обчислюваний хвилинами чи десятками хвилин.»… та «Підсумовуючи всі викладені вище дані, з урахуванням встановленого короткого проміжку часу заподіяння тілесних ушкоджень та даних матеріалів кримінального провадження, варто дійти до висновку, що:

по-перше, по давності всі тілесні ушкодження можуть відповідати строку та обставинам, про які вказують очевидці події, а саме 25.11.2018 близько 15 години;

по-друге, смерть гр. ОСОБА_13 могла настати через 6-12 годин після заподіяння йому тілесних ушкоджень, тобто в період часу приблизно з 21 год 25.11.2018 до 3 год 26.11.2018р.;

по-третє, покази, які надали під час судового розгляду ОСОБА_11 (в частині того, що бачив ОСОБА_13 живим на 2-3 день після нанесення йому тілесних ушкоджень 25.11.2018р.) та ОСОБА_25 (про те, що бачив живим ОСОБА_13 27.11.2018 року) з судово-медичної точки зору безґрунтовні».

Суд правильно у вироку вказав на неспроможність показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_25 , оскільки вони суперечать чітким та конкретним даним висновку судово-медичної експертизи.

З цих же підстав не заслуговують на увагу доводи захисника про те, що ОСОБА_13 могли побити ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_11 , ОСОБА_43 , а також невідома слідству особа ОСОБА_59 , який страждає на психічне захворювання. Матеріали кримінального провадження взагалі не містять будь-яких об`єктивних даних, які б вказували на спроможність твердження адвоката про причетність інших осіб, окрім ОСОБА_7 , до побиття потерпілого.

Твердження захисника про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК умисне легке тілесне ушкодження, також є неспроможним, адже, як вказує судово-медичний експерт ОСОБА_60 «Процес, який призвів до смерті ОСОБА_13 , був запущений 25.11.2018 і саме на тому місці, на яке вказують усі свідки. Для таких наслідків достатньо було мінімальної кількості ударів. Всі синці на трупі були одного кольору, тобто це результат одномоментної дії. Не могло бути такого, що побили там, де вказують свідки, потім походив і його ще десь побили. Смерть потерпілого міг спричинити як удар в ліву надбровну дугу, так і в ніс, так і у праву щоку. Як кожний окремо, так і у сукупності.» Такі показання експерта стороною захисту з наукової точки зору не спростовані, а отже судом правильно враховані у вироку.

Також захисник зазначає, що суд у вироку послався на письмові показання, чим порушив вимоги ст. 23 КПК України.

Оскільки захисник не зазначає на показання кого саме суд послався, то із змісту вироку слід припустити, що захисник має на увазі показання матері загиблого ОСОБА_22 .

У даному випадку колегія суддів зазначає про викривлення захисником змісту вироку, оскільки суд вказав, що такі показання не бере до уваги через неявку свідка до суду та ненадання таких показань в судовому засіданні.

Слід зазначити, що в суді апеляційної інстанції сторона захисту не заявляла клопотання про повторне дослідження доказів, зокрема допиту свідків.

Перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про їхню необґрунтованість та не знайшла підстав для скасування чи зміни вироку суду щодо ОСОБА_7 в частині зміни кваліфікації чи визнання його невинуватим в інкримінованому злочині.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , врахував вимоги ст. 50, 65 КК України .

Зокрема судом враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до умисних тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який офіційно не працює, не одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначене обвинуваченому покарання у даному випадку є мінімальним та відповідає принципу індивідуальної та загальної превенції, а також слугуватиме меті покарання: виправленню обвинуваченого ОСОБА_7 та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі вироку щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційних скаргах захисників, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 із внесеними доповненнями захисників в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

У зв`язку із набранням вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 квітня 2023 року законної сили, взяти під варту ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в залі суду негайно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 14.12.2023.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той самий строк з моменту отримання її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4