Справа № 454/5/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/848/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження№ 0000823 за апеляційними скаргами представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 15.06.2023 року, відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Волсвин, Сокальського району, Львівської області, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, одруженого, раніше судимого, до обрання запобіжного Заходу у вигляді тримання під вартою працюючого на посаді гірника-підземного на шахті «Межирічанська», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на утриманні 3 неповнолітні дитини,

обвинуваченогоу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

встановила:

Представник потерпілих, захисник обвинуваченого, прокурор подали апеляційні скарги на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 15.06.2023 року, яким визнано винуватим ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 13 років позбавлення волі.

Визнано винуватим ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_9 покарання у виді 13 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Червоноградського міського суду від 03.11.2022 р., призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі, при цьому зараховано в строк покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_9 рахується з 18.07.2019 року, з моменту взяття його під варту.

Запобіжний захід ОСОБА_9 не обирався, оскільки він відбуває покарання у виді позбавлення волі згідно вироку Червоноградського міського суду від 03.11.2022 р.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта та проведення експертиз 210 645 грн.

Скасовано арешти накладені на майно згідно ухвал слідчого судді Червоноградського міського суду від 18.07.2019 р., 23.07.2019 р., 31.07.2019 р., 06.08.2019.р.

Вирішено питання з речовим доказом в порядку ст. 100 КПК України.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Сокальського районного суду Львівської області від 15 червня 2023 року яким засуджено ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України, та ухвалити новий вирок, згідно з яким засудити ОСОБА_9 за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, призначивши йому покарання за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі, за ч.4 ст. 187 КК України у виді 15-ти років позбавлення волі, призначивши остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Апелянт не погоджується з кваліфікацією дій обвинувачення ОСОБА_9 у зв`язку з тим, що висновки суду містять істотні суперечності, що призвело до неправильності застосування закону України про кримінальну відповідальність щодо правової кваліфікації діянь обвинуваченого.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_9 за вказаними статтями, орган досудового розслідування виходив з того, що обвинувачений умисно здійснив напад та позбавив ОСОБА_12 життя з метою заволодіння її коштовностями із золота, тобто з корисливих мотивів.

Апелянт наголошує, що суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено під час судового розгляду корисливий мотив умисного вбивства та нападу з метою заволодіння чужим майном, натомість колегія суддів вважає, що ОСОБА_9 скоїв умисне вбивство ОСОБА_12 у ході раптово виниклого конфлікту. У вироку суд зазначив, що не надано жодних об`єктивних даних, які вказують на наявність корисливого мотиву у обвинуваченого ні до початку вчинення злочину, ні під час його вчинення. Натомість зазначив, що спосіб, характер спричинених тілесних ушкоджень, наявність знаряддя вчинення злочину (враховуючи, що жодного опору потерпіла не чинила згідно висновку судово-медичної експертизи), свідчить про наявність прямого умислу в обвинуваченого на вчинення умисного вбивства потерпілої.

Апелянт звертає увагу на роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009, про те, що розбій як злочин проти власності - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. При розмежуванні вбивства та нападу з метою заволодіння чужим майном визначальним є умисел злочинця. Так, при нападі злочинець переслідує мету збагачення за рахунок чужого майна для досягнення чого потерпілому завдаються тілесні ушкодження, небезпечні для життя чи здоров`я, а при вбивстві нанесення особі тілесних ушкоджень переслідує єдину мету - заподіяти їй смерть.

Даний вирок оскаржив захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , який просить вирок суду першої інстанції скасувати, в частині визнання винним ОСОБА_9 за ч.2 ст. 185 КК України, та закрити провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, оскільки не встановлено достатньо доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

У частині призначеного ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст. 115 КК України вирок Сокальського районного суду від 15.06.2023 змінити у зв`язку із тяжкістю призначеного покарання та призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 8 років позбавлення волі. Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення, починаючи з часу його затримання - 18 липня 2019 року - до набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, із застосуванням Закону № 838-VIII.

Свої вимоги мотивує тим, що кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.2 ст. 185 КК України є безпідставною оскількиобшук речей котрі належали ОСОБА_13 та ОСОБА_9 проводився без відповідного дозволу та не уповноваженими особами, подальші докази які зібрані обвинуваченням, щодо вилучення цього золота із ДУ «Львівська установа викання покарань» є недопустимими доказами та не можуть братися до уваги. Матеріали справи не містять жодних прямих чи непрямих доказів, які би вказували на те, що саме ОСОБА_9 викрав золоті прикраси у ОСОБА_12 , та що ОСОБА_9 в день затримання, мав при собі це золото. Версія сторони обвинувачення щодо крадіжки, будується лише на припущеннях, а на підтвердження цих припущень, були допитані свідки, які те ж нічого не бачили. У судовому засіданні сторона захисту звертала на це увагу суду, однак жодних мотивів суд у своєму вироку з приводу цього не навів.

Крім того вирок суд першої інстанції мотивував тим, що оскільки ОСОБА_9 вироком Червоноградського міського суду від 03.11.2022 р. був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України (незаконне заволодіння транспортним засобом), то його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст. 185 КК України. Однак із такою кваліфікацією ОСОБА_9 не погоджується. Згідно п. 1 примітки до ст. 185 КК України визначено, у статтях 185, 186та 189-191, що повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262цього Кодексу. Однак в переліку статті 289 КК України не має, тому безпідставною є кваліфікація дій ОСОБА_9 , за ч.2 ст. 185 КК України.

Апелянт зазначає, що при призначенні покарання, судом не враховано того, що ОСОБА_9 в ході судового розгляду надав визнавальні покази, розказав все, що було того дня, у скоєному щиро розкаявся та просив вибачення у потерпілих. Також ОСОБА_9 має на утриманні неповнолітніх дітей, одружений. До моменту затримання він офіційно працював на ВП «Шахта «Межирічанська» гірником підземним, де позитивно характеризувався. Однак на це суд першої інстанції не звернув уваги, і застосовуючи ст. 70 КК України визначив ОСОБА_9 максимальну міру покарання за ст. 115 КК України. Сторона захисту погоджується із кваліфікацією дій ОСОБА_9 по ч.1 ст. 115 КК України, та просить з урахуванням наведених обставин, змінити міру покарання ОСОБА_9 та призначити йому покарання за ч.1 ст. 115 КК України у виді 8 років позбавлення волі в межах статті обвинувачення.

Також захисник просить врахувати вимоги ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону Закон №838-VIII, оскільки відображені у вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 03 листопада 2022 у справі №454/1377/15-к епізоди кримінальних правопорушень вчинені в момент прямої дії Закону № 838-VIII.

Даний вирок оскаржив прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , який просить вирок суду першої інстанції скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального

закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Апелянт зазначає, що з врахуванням вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України суд у мотивувальній частині вироку повинен вказати ті діяння обвинуваченого, за які засуджується особа та які знайшли своє підтвердження безпосередньо у ході судового розгляду, встановлені саме судом і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, повинно містити всі ознаки складу злочину, у вчиненні якого особу визнано винуватою, та за своїм змістом відповідати диспозиції норми закону України про кримінальну відповідальність.

Всупереч вищевказаним нормам закону, у мотивувальній частині оскаржуваного вироку викладено формулювання обвинувачення, яке було висунуто ОСОБА_9 органом досудового розслідування, а саме згідно обвинувального акту, за ч. 4 ст.187 КК України та за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України. Разом з тим, перекваліфікувавши дії ОСОБА_9 з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, та з п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України на ч.1 ст.115 КК України, суд першої інстанції у вироку не виклав формулювання обвинувачення, яке визнав доведеним, що фактично унеможливлює розуміння того, які обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження.

Перекваліфіковуючи дії ОСОБА_9 з п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України та ч.4 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 115 КК України та на ч. 2 ст. 185 КК України, суд вказав, що стороною обвинувачення не надано жодних об`єктивних даних, що вказують на наявність в обвинуваченого корисливого мотиву до початку чи під час вчинення вбивства, а також даних, що свідчать про вчинення ОСОБА_9 нападу на потерпілу з метою заволодіння чужим майном. Водночас судом не взято до уваги, що під час тривалого спілкування з потерпілою, статевих зносин з нею безпосередньо перед вбивством, а також під час стиснення її шиї, ОСОБА_9 однозначно бачив на ній ювелірні вироби, які в подальшому зняв з неї і носив при собі тривалий час до їх вилучення.

Також суд без належної мотивації не взяв до уваги протокол та відеозапис проведеної в установленому КПК України порядку негласної слідчої дії - аудіо,- відеоконтролю особи ОСОБА_9 , на яких зафіксовано його розповідь зокрема про те, що потерпіла в ході спричинення їй тілесних ушкоджень, запитувала ОСОБА_9 чи потрібні йому золоті вироби для того, щоб припинити побиття.

Судом не враховано, що ОСОБА_9 схильний до вчинення корисливих злочинів, оскільки засуджувався вироком Червоноградського міського суду від 16.04.2013 за ч.2 ст. 185 КК України, вироком Червоноградського міського суду від 03.11.2022 за ч. 2 ст. 289 КК України. Таким чином, суд необгрунтовано прийняв рішення про перекваліфікацію діянь ОСОБА_9 .

Крім цього, кваліфікуючи дії ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, з кваліфікуючою ознакою «вчинене повторно», оскільки останній засуджений вироком Червоноградського міського суду від 03.11.2022 за ч. 2 ст. 289 КК України, суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки згідно примітки до ст. 185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статями 187, 262 цього Кодексу. Однак у вказаному переліку ст. 289 КК України відсутня, тому повторність в даному випадку відсутня. Попередня судимість за ч. 2 ст. 185 КК України є погашеною. Відтак у разі визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні крадіжки, його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.185 КК України. У такому випадку, згідно ст. 49 КК України, ОСОБА_9 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Судом першої інстанції зазначено, що досудовим слідством встановлено, що 13.07.2019 близько 05 години, обвинувачений ОСОБА_9 , знаходячись разом із ОСОБА_12 в лісосмузі, розташованої справа на відстані 760 метрів від моста через річку Західний Буг, розташованим на автодорозі між селом Городище та селом Волсвин, Сокальського району Львівської області (в напрямку руху до села Волсвин), побачив у ОСОБА_12 ювелірні вироби, а саме пару сережок, перстень та хрестик, вирішив ними заволодіти з корисливих мотивів, а саме у ОСОБА_9 виник умисел на скоєння розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_12 з метою заволодіння її майном.

Реалізовуючи свій злочинний намір, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно- небезпечних наслідків у вигляді смерті останньої та бажаючи їх настання ,для подолання у такий спосіб опору потерпілої, для полегшення вчинення розбійного нападу, з метою подальшого заволодіння майном, наніс декілька ударів ногою в голову ОСОБА_12 , після чого доводячи свій злочинний намір до кінця, схопив потерпілу руками за шию, та почав здійснювати стискання органів шиї, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу в м`які тканини голови в лівій тім`яно- скроневій ділянці з забоєм головного мозку, неповного перелому у вигляді розриву суглобової сумки в місці зчленування правого великого рогу під`язикової кістки з тілом, повного поперечного перелому лівого верхнього ріжка щитоподібного хряща, розлитому крововиливі в маркованому препараті (крововилив в м`які тканини лівої тім`яної, скроневої ділянки), розсіяних еритроцитів в м`язовій тканині в ділянці шиї, розлитому крововиливі в м`якій оболонці головного мозку з мінімальними реактивними змінами, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки в момент спричинення, та привели до настання смерті ОСОБА_12 безпосередньо після їх спричинення та перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 .

Після цього, продовжуючи свої протиправні дії, таємно, реалізовуючи свій злочинний умисел, який проявлявся у вчиненні умисного вбивства з корисливих мотивів, заволодів ювелірними виробами ОСОБА_12 , серед яких, золотий перстень вагою 1,93 грам вартістю 2926 гривень 50 копійок, пара золотих сережок вагою 4,34 грама вартістю 7163 гривні та золотим хрестиком 0,61 грам, вартістю 1006 грн. загальною вартістю 11095 гривень 50 копійок розпорядився викраденим в подальшому на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_9 органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Окрім того, органами досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується v вчиненні умисного вбивства, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора ОСОБА_10 про задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, а також про часткове задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого в частині скасування вироку, думку представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , підтриману потерпілим ОСОБА_11 , про задоволення його апеляційної скарги, часткове задоволення апеляційної скарги прокурора та заперечення апеляційних вимог захисника обвинуваченого, думку адвоката ОСОБА_7 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_9 , про задоволення апеляційної скарги сторони захисту та заперечення інших апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі Конвенції) визначено право на справедливий суд, що знайшло своє відображення у положеннях статей 7, 10, 22 КПК, відповідно до яких зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК, свобода сторін кримінального провадження у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. При цьому, суд зобов`язаний, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створити необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання ними процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 409 КПК підставами для скасування або зміни апеляційним судом судового рішення є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ст.ст. 22, 23 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Суд досліджує докази безпосередньо.

Відповідно до ст.ст. 91, 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. За загальним правилом обов`язок доказування в суді обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на прокурора. Обов`язок доказування допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 409, 410, 411, 412, 413 КПК України, апеляційний суд визнає істотними та такими, що тягнуть за собою скасування ухвали та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Свідченням справедливого судочинства, на думку Європейського суду, є дотримання національними судами вимоги щодо вмотивованості судових рішень. Ця вимога стосується рівною мірою усіх видів українського судочинства, в тому числі і кримінального процесу.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як з`ясовано в суді апеляційної інстанції під час судового розгляду судом першої інстанції було проаналізовано наявні в справі документи, досліджено докази та допитані учасники процесу, свідки, на підставі чого суд дійшов висновку, що в діях обвинуваченого відсутні об`єктивні та суб`єктивні докази провини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, пред`явлених стороною обвинувачення за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.

Навівши докази наявності в діях ОСОБА_9 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України та ч.2 ст. 185 КК України, суд першої інстанції у вироку не сформулював обвинувачення доведене в судовому засіданні на підставі доказів, які є належними, допустимими та достовірними, в сукупності, які будуть достатні та узгоджені, поза розумним сумнівом.

Вказане порушення відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК є істотним, що згідно з приписами п. 3 ч. 1 ст. 409 цього Кодексу є підставою для скасування судового рішення.

У зв`язку з тим, що оскаржене судове рішення підлягає скасуванню з наведених підстав, суд не перевіряє інші доводи зазначені в апеляційних скаргах.

Враховуючи зазначене вище, приймаючи до уваги доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, апеляційні скарги представника потерпілого та захисника обвинуваченого до часткового задоволення, відповідно оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стаді підготовчого судового засідання, під час якого необхідно перевірити обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК України 2012 року; у разі відповідності обвинувального акту КПК України призначити судовий розгляд під час якого повно та всебічно дослідити докази у кримінальному провадженні в їх сукупності з врахуванням доводів зазначених в апеляційних скаргах та матеріалах справи та у разі визнання ОСОБА_9 винним, обґрунтувати призначене покарання, тобто постановити законне та мотивоване рішення по справі, що відповідає положенням ст.370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційні скарги представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Сокальського районного суду Львівської області від 15.06.2023 року, у кримінальному провадженні, відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: