Справа № 442/6396/23
Провадження № 1-кп/442/368/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000646 від 25.07.2023 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Іркутськ, російська федерація, українця, громадянина України, зі середньою освітою, не працюючого, без постійного місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.09.2022 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., 01.02.2023 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області замінено покарання на 26 годин громадських робіт, які останній відбув,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_5 , будучи судимим вироком 27.05.2016 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, яке відбув 10.04.2019, 07.09.2022 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України до покарания у виді штрафу 850 гривень. 01.02.2023 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області замінено покарання на 26 годин громадських робіт, які відбув, на шлях виправлення не став, а повторно вчинив новий, умисний, корисливий, тяжкий злочин проти власності.

25.07.2023 орієнтовно о 04.00 год. ОСОБА_5 , достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, знаходячись поблизу належного ОСОБА_8 приміщення торгового кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що на АДРЕСА_2 , яке на підставі договору оренди, перебуває у користуванні ОСОБА_7 , вирішив таємно проникнути та умисно викрасти з нього цінний товар. Реалізовуючи свій раптово виниклий протиправний намір ОСОБА_5 , в цей же час, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, які посягають на чужу власність, передбачаючи їх наслідки у вигляді спричинення майнової шкоди власнику майна і бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом та корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, переконавшись в тому, що його дії не будуть помічені сторонніми особами, підійшовши до вказаного кіоску, шляхом пошкодження своїми обома руками ролети на вітринному вікні, потягнувши її силою на себе, та розбиття каменем шиби вказаного вікна, через розбиту шибу, проник у вказане приміщення, а саме: пропхав свою руку в середину кіоску, звідки умисно, повторно, таємно викрав майно ОСОБА_7 , а саме: мобільний телефон марки Sigma Comfort 50 CF 211 Optima, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , вартістю 1837 грн, мобільний телефон марки Sigma X-style 31 «Power Type-C», imei 1: НОМЕР_3 , imei 2: НОМЕР_4 , вартістю 1451 грн., мобільний телефон марки Sigma Comfort 50 CF 111 Grand, imei 1: НОМЕР_5 , imei 2: НОМЕР_6 , вартістю 1015 грн., мобільний телефон марки Nomi 1 285 x-TREME, imei 1: НОМЕР_7 , imei 2: НОМЕР_8 , вартістю 999 грн., мобільний телефон марки Nomi I 220, imei 1: НОМЕР_9 , imei 2: НОМЕР_10 , вартістю 999 грн., мобільний телефон марки Nomi 1 2840, imei 1: НОМЕР_11 , imei 2: НОМЕР_12 , вартістю 1079 грн., мобільний телефон марки Nomi I 2430, imei 1: НОМЕР_13 , imei 2: НОМЕР_14 , вартістю 799 грн., мобільний телефон марки Nokia 105 TA - 1174, imei 1: НОМЕР_15 , imei 2: НОМЕР_16 , вартістю 777 гривень, power bank Hoco j87A, 20000 mAh, 74 Wh, вартість 1400 грн., power bank Dudao K4S 10000 mAh, вартіст 1200 грн., power bank Joyroom, 20000 mAm, зі швидкістю заряду 22,5 W, вартістю 1649 грн., power bank Joyroom, 20000 mAm, зі швидкістю заряду 15 W, вартістю 2099 грн., два power bank Voltex 5000 мАm, вартістю 614 грн. кожен, на загальну суму 1228 гривень, FM- модулятор Borofone BC38, вартістю 490 грн., які сховав в полімерний пакет, який мав із собою, та, утримуючи при собі, пішов у невідомому напрямку, тим самим привласнив викрадене чуже майно та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 17022 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднаного з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за вищезазначені кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений.

Частина 4 статті 185 КК України крадіжка, вчинена в умовах воєнного стану, поєднаного з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно.

Твердження сторін.

Під час змагального судового процесу сторони в правових та логічних формах висунули власні версії подій, які на їх думку, мали місце та висловилися щодо юридично значущих обставин даного кримінального провадження.

Правова позиція сторони захисту, надані обвинуваченим ОСОБА_5 покази щодо пред`явленого йому обвинувачення за ч.4 ст.185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково. Суду пояснив, що злочин скоїв в стані алкогольного сп`яніння. Детально розповів як зламав 2 замки на жалюзях цвяходером, припідняв жалюзі та вирвав їх руками. Тоді каменем розбив вітринне скло та брав все до чого міг дотягнутися. Викрадене поклав у пакет, після цього попрямував у квартиру, де тимчасово жив. Зазначив, що подія мала місце вночі, він перебував в стані алкогольного сп`яніння. Наступного дня був затриманий працівниками поліції, все добровільно повернув. Все інше, чого не було у нього, можливо по дорозі випало. Продати нічого не встиг. Цивільний позов визнає частково, а саме: визнав збитки, нанесені пошкодженням майна в сумі 6465 грн. та 4997,15 грн., в частині моральної шкоди позов не визнає, покликаючись на те, що таку суму (20000 грн.) сплатити не спроможний. Просить суд взяти до уваги, що відшкодував добровільно потерпілому 1000 грн., вподальшому, по можливості матеріальну шкоду зобов`язується виплачувати. Просить суд суворо не карати.

Правова позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений старшим слідчим СВ Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області майором поліції ОСОБА_9 та затверджений 05.09.2023 прокурором Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 .

З огляду на обвинувальний акт, прокурор вважає встановленим, що ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану та поєднаній з проникненням у інше приміщення, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Сторона обвинувачення підтверджує свою версію подій доказами, які містяться у документах, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Водночас просить суд врахувати, що ОСОБА_5 жодним чином не розкаюється, не шкодує про вчинене, а навпаки поводить себе зухвало. За весь цей час відшкодував лише 1000 грн. Просить карати суворо. Просить цивільний позов задоволити в повному обсязі, з підстав, викладених у цивільному позові.

Під час виступу у судових дебатах прокурор ОСОБА_6 з врахуванням особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину, просить призначити йому покарання в межах санкції ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Застереження щодо обсягу досліджених доказів.

Враховуючи, що у цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за яким обвинувальний акт надійшов до суду, визнав частково, відповідно до вимог ч.2 ст.349 КПК України, судом досліджено всі надані сторонами кримінального провадження докази.

Встановлені судом обставини та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У силу ст.337 КПК України cудовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а це, зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

У справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії" від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою" (п. 150, п. 253).

З урахуванням вищенаведених положень процесуального законодавства, заслухавши доводи сторін, оцінивши кожен наданий суду доказ щодо належності, допустимості, достовірності та у сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд встановив, що пред`явлене обвинувачення ОСОБА_5 доведено.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку.

З метою оцінки вказаних доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, встановлення інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, судом досліджено такі процесуальні рішення, документи та інші матеріали:

-витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000646, у якому зазначено короткий виклад обставин, вчиненого кримінального правопорушення: в період часу з 19 год. 24.07.2023 по 09 год. 25.07.2023 невідома особа, в умовах воєнного стану, шляхом пошкодження метало пластикової ролокасети та розбиття шиби вітринного вікна в торговому кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що на АДРЕСА_2 , таємно викрала з вказаного приміщення його особисте майно, а саме: 8 мобільних телефонів, 5 павербанків та один FM-модулятор, спричинивши йому шкоду на суму 16444 грн. (а.с.23);

- заявою ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення, в якій просить вжити заходів до невідомих осіб, які в ніч з 24.07.2023 на 25.07.2023 здійснили крадіжку належних йому речей, зокрема: мобільні телефони в кількості приблизно 8 шт, павербанки 5 шт, та модулятор ФМ на загальну суму приблизно 17000 грн., шляхом пошкодження металевих ролетів та вітрини зовнішньої стіни та пошкодження вітринного скла, а також пошкодження кришки лічильника електроенергії (а.с.24);

- протоколом огляду місця події від 25.07.2023 з долученими до нього фототаблицями, згідно якого проведено огляд цегляного кіоску за адресою: АДРЕСА_2 , зафіксовано: металопластикове вікно частково закрите засувною ролетою, яка в нижній частині деформована з відсутністю нижньої планки. Шиба нижньої лівої частини вікна розбита, внаслідок чого утворився отвір до середини кіоску розміром 60*20 см., уламки скла лежать на нижній віконній рамі, а також на підлозі всередині в кіоску. Всередині кіоску гармидер. Позаду вказаного кіоску під стіною на землі лежить нижня частина віконної ролокасети, яка на час огляду деформована зі слідами перелому. Крім цього, виявлено сліди рук на одному відрізку ПЛС із зовнішньої сторони уламку скла з розбитого вітринного вікна, який вилучено (а.с.26-42);

- договором оренди від 01.05.2023 на підставі якого ОСОБА_7 орендує кіоск за адресою: АДРЕСА_2 та здійснює підприємницьку діяльність (а.с.48);

- заявою ОСОБА_5 від 25.07.2023, згідно з якою він видав добровільно працівникам поліції свій одяг, в який він був одягнений під час вчинення крадіжки із торгового кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 (а.с.49);

- заявою ОСОБА_5 від 25.07.2023, згідно з якою він добровільно видав викрадені ним із торгового кіоску «Мобі» по АДРЕСА_2 , речі: мобільний телефон марки Sigma, imei 1: НОМЕР_1 , мобільний телефон марки Sigma, imei 1: НОМЕР_3 , мобільний телефон марки Sigma, imei 1: НОМЕР_5 , мобільний телефон марки Nomi 1 285 x-TREME, imei 1: НОМЕР_7 , мобільний телефон марки Nomi imei 1: НОМЕР_9 , мобільний телефон марки Nomi imei 1: НОМЕР_11 , мобільний телефон марки Nomi, imei 1: НОМЕР_13 , мобільний телефон марки Nokia 105 TA - 1174, imei 1: НОМЕР_15 , , power bank Hoco 20000 mAh, 74 Wh, power bank Dudao 10000 mAh. (а.с.50);

- протоколом огляду предметів від 25.07.2023 з фототаблицями, згідно з яким 25.07.2023 ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні службового кабінету №1 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області, добровільно видав сім мобільних телефонів та два Павербанки, а також одяг, в якому був вдягнений під час вчинення даної крадіжки (а.с.51-56);

- постановою про визнання речових доказів від 26.07.2023 (а.с.57);

- ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.07.2023 (а.с.58);

- звітом про фактичні затрати на проведення судово-товарознавчої експертизи №4403/23 від 27.07.2023;

- висновком експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи від 27.07.2023, (а.с.63- 68);

- протоколом про проведення слідчого експерименту від 11.08.2023 з фототаблицями проведеного з метою перевірки і уточнення відомостей: перевірки та уточнення показань підозрюваного ОСОБА_5 , даних ним під час досудового розслідування (а.с.72-78)

- заявою ОСОБА_10 про надання працівникам поліції відеозапису з камер відеоспостережень на магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на вул.Шолом-Алейхема 8 в м.Дрогобичі за 25.07.2023 та диск із відео (а.с.79-80),

- протоколом огляду предметів від 26.08.2023, а саме: DVD-R диску з відеозаписом із системи відео спостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що по вул.Шолох Алейхема 8В в м.Дрогобичі Львівської області за 25.07.2023, на якому зображено особу, яка вчинила крадіжку товару з торгового кіоску «Мобі», (а.с.81-84);

- постановою про визнання речових доказів від 26.08.2023 (а.с.85);

- заявою ОСОБА_11 про надання працівникам поліції відеозапису з камер спостереження, розташовано на приміщенні ТЦ «Тріумф» по вул.Л.Українки 8/1 в м.Дрогобичі за 25.07.2023 та диск із відео (а.с.86-87);

- протоколом огляду предметів від 26.08.2023, а саме: DVD-R диску з відеозаписом із системи відео спостереження торгового центру «Тріумф», що на вул.Л.Українки, 8/1 в м.Дрогобичі Львівської області за 25.07.2023, на якому зображено особу, яка вчинила крадіжку товару з торгового кіоску «Мобі» (а.с.88-90);

- постановою про визнання речових доказів від 26.08.2023. (а.с.91)

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Загальна характеристика складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, винним у вчиненні якого визнається ОСОБА_5 .

Згідно з ч.1 ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Склад кримінального правопорушення являє собою абстрактну теоретичну конструкцію і включає чотири елементи: об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону. Кожен елемент включає певний набір ознак: обов`язкових і факультативних для кваліфікації діяння як кримінального правопорушення.

Предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи: речі (рухомі й нерухомі), грошові кошти, цінні метали, цінні папери тощо, а також право на майно та дії майнового характеру, електрична та теплова енергія.

Закон визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Від усіх інших форм викрадення крадіжку відрізняє спосіб вилучення такого майна - таємність.

Крадіжка визнається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням тощо). Визначення того, чи мала особа можливість розпорядитися чи користуватися викраденим майном, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням характеру майна (зокрема, його властивостей, розміру, ваги), місця, з якого воно було вилучено (територія заводу, сільськогосподарські угіддя, сейф, магазин тощо) та інших обставин, які дають змогу констатувати факт розпорядження, користування майном на власний розсуд (спосіб охорони майна, механізм вилучення майна, момент затримання винної особи тощо).

Суб`єктом злочину може бути осудна особа, яка досягла 14-річного віку.

Суб`єктивна сторона крадіжки характеризується прямим умислом на заволодіння чужим майном. Змістом умислу винного при крадіжці охоплюється його переконаність у тому, що викрадення ним майна здійснюється таємно від потерпілого, очевидців або осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно: за відсутності сторонніх осіб; у їхній присутності, але непомітно для них; у присутності таких осіб і на "їхніх очах", але за умови, що вони не усвідомлюють характеру вчинюваних винним дій; у присутності сторонніх осіб, на потурання (а через це і на втаємничення своїх дій) яких, в силу особливих зв`язків чи стосунків з ними, розраховує винний тощо. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони крадіжки є корисливий мотив. Ставлення винного до завданої ним потерпілому значної шкоди може бути як умисним, так і необережним.

Кваліфікованими та особливо кваліфікованими видами крадіжки є вчинення її: 1) повторно; 2) за попередньою змовою групою осіб; 3) у великих розмірах; 4) в особливо великих розмірах; 5) організованою групою, а також крадіжка: 6) поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище; 7) що завдала значної шкоди потерпілому, 8) вчинена в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Висновки суду.

За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Розглядаючи кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, вказані вище докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінальних правопорушень та приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України в судовому засіданні доведена повністю.

Отже, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає доведеним:

факт вчинення крадіжки, тобто таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану та поєднаного з проникненням у інше приміщення, тобто вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статями Кримінального кодексу України суд не вбачає.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнає: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжує покарання, передбаченою ст.67 КК України, не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст.ст.65 67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує суспільну небезпеку вчинених ним кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який згідно ст.12 КК України є тяжким (ч.4 ст.185 КК України) злочином, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини їх вчинення, особу винуватого, поведінку до вчинення кримінальних правопорушень і після їх вчинення, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. А тому, суд дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що покарання засудженого має на меті його виправлення, перевиховання та соціальну реабілітацію, запобігання вчиненню нових злочинів.

Поряд з цим, при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 не став на шлях виправлення та висновків для себе не зробив, у той час, коли відповідно до ст.88, п.8 ч.1 ст.89, ст.ст. 90-91 КК України судимість за попередні покарання не була погашена або знята у визначеному законом порядку, вчинив новий, умисний, корисливий, тяжкий злочин проти власності.

З урахуванням наведеного, а також обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, аналізуючи особу винуватого як в загально - соціальному плані, так і в плані її потенційної суспільної небезпеки, оцінки поведінки обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання в межах санкції ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, що є необхідним для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів у майбутньому.

Цивільний позов.

ОСОБА_7 заявив цивільний позов, в якому просить стягнути з ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 11462,15 грн. та моральну шкоду, яку оцінює в 20000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні цивільний позов визнав частково в частині завданої матеріальної шкоди.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до наступного висновку.

За змістом ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на звернення до суду за захистом передбачене також статтею 4 ЦПК України, частиною 2 котрої визначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14.

Враховуючи вищевказане, позовні вимоги підлягають до задоволення частково, з урахуванням добровільного відшкодування обвинуваченим шкоди в розмірі 1000 грн, що стверджується наявною в матеріалах справи розпискою ОСОБА_7 .

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. №4 передбачає, що моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд приймає до уваги тривалість моральних страждань і переживань потерпілого ОСОБА_7 , оскільки внаслідок суспільно-небезпечних дій ОСОБА_5 , такі спричинили йому значних збитків, порушення звичного ритму життя, його підприємницької діяльності, оскільки був змушений займатись відновлювальними придбанням матеріалів та пошуком фахівців на проведення відновлювальних та ремонтних робіт в торговому кіоску. Дані обставини негативно повпливали на його моральний та психо-емоційний стан.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які зазнав потерпілий, їх тривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, та зважаючи на обставини при яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого слід задоволити частково та стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_7 10000 грн. моральної шкоди, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Заходи забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 118 КПК України до процесуальних витрат у кримінальному провадженні віднесені, зокрема, витрати, пов`язані із залученням експертів.

За змістом статті 15 Закону України «Про судову експертизу», частини 2 статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно зі звітом про фактичні затрати на проведення судово-товарознавчої експертизи №4403/23 від 27.07.2023 в кримінальному провадженні №0000646 витрати на проведення експертизи становлять 520 грн.

За таких обставин суд, ухвалюючи вирок у кримінальному провадженні, вирішує стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати за проведення вищевказаної експертизи.

Підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 на даній стадії суд не вбачає.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 349, 368 - 371, 373, 374 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185 КК України, за якою призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_7 10462,15 (десять тисяч чотириста шістдесят дві гривні 15 коп.) матеріальної шкоди та 10000 (десять тисяч) моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь судового експерта ОСОБА_12 судові витрати в сумі 520 гривень за проведення судово-товарознавчої експертизи №4403/23 від 27.07.2023.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.07.2023 скасувати.

Речові докази:

-мобільний телефон марки Sigma Comfort 50 CF 211 Optima, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , мобільний телефон марки Sigma X-style 31 «Power Type-C», imei 1: НОМЕР_3 , imei 2: НОМЕР_4 , мобільний телефон марки Sigma Comfort 50 CF 111 Grand, imei 1: НОМЕР_5 , imei 2: НОМЕР_6 , мобільний телефон марки Nomi I 220, imei 1: НОМЕР_9 , imei 2: НОМЕР_10 , мобільний телефон марки Nomi 1 2840, imei 1: НОМЕР_11 , imei 2: НОМЕР_12 , мобільний телефон марки Nomi I 2430, imei 1: НОМЕР_13 , imei 2: НОМЕР_14 , мобільний телефон марки Nokia 105 TA - 1174, imei 1: НОМЕР_15 , imei 2: НОМЕР_16 , power bank Hoco j87A, 20000 mAh, 74 Wh, power bank Dudao K4S 10000 mAh повернути ОСОБА_13 ,

-речові докази: штани темно-сірого кольору з білими світло відбиваючими полосами знизу на обох штанах, куртку матерчату світло-зеленого кольору на замок, кепку чорного кольору з написом Reebok сірою вставкою, медичну маску чорного кольору повернути ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1