ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Підволочиську Тернопільської області кримінальне провадження №0000129 від 05.07.2023 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Шумського району та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, не депутата, з середньою освітою, який не працює, засудженого 16.02.2023 року вироком Підволочиського районного суду до 200 годин громадських робіт, покарання відбуто,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», безпричинно, умисно, систематично вчиняє психологічне та фізичне насильство по відношенню до своєї матері ОСОБА_5 , з якою він проживає в одному будинку в АДРЕСА_1 , що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 173-2 КУпАП за умисне, систематичне вчинення психологічного насильства щодо своєї матері ОСОБА_5 , а також кримінальної відповідальності передбаченої ст. 126-1 КК України, на шлях перевиховання не став, а навпаки продовжив свої умисні протиправні дії, спрямовані на вчинення умисного, систематичного психологічного насильства стосовно своєї матері ОСОБА_5 .

Так, 4 липня 2023 року близько 13:00 год, ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні житлового будинку за місцем спільного проживання, що в АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, бажаючи їх настання, без будь-якого значного приводу розпочав словесний конфлікт зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , під час якого ображав ОСОБА_5 , виражаючись при цьому нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, після чого вигнав ОСОБА_5 з місця спільного проживання, в результаті чого потерпіла була змушена тимчасово покинути єдине місце свого проживання, тим самим своїми діями ОСОБА_3 викликав в останньої побоювання за свою безпеку, спричинив емоційну невпевненість та завдав шкоду її психічному здоров`ю, що призвело до погіршення якості життя, що виразилось у втраті самооцінки, позитивних емоцій та негативних переживаннях.

Внаслідок умисних, систематичних, протиправних дій ОСОБА_3 , потерпілій ОСОБА_5 завдано психологічних страждань, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя, що виразилось у втраті самооцінки, позитивних емоцій та негативних переживаннях.

Допитаний судом ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні за обставин, викладених в обвинувальному акті визнав. Пояснив суду, що дійсно 04.07.2023 року ображав потерпілу та застосовував психологічне насильство. Про вчинене шкодує.

Оскільки ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та не оспорював фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, судом безсумнівно встановлено правильність розуміння обвинуваченим змісту цих обставин і добровільність його позиції, суд за згодою учасників судового провадження, роз`яснивши ОСОБА_3 та ОСОБА_5 положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, за виключенням документів, які характеризують обвинуваченого, тобто розглянув провадження за правилами, передбаченими ч. 3 ст. 349 КПК України.

За таких обставин, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, та погіршення якості життя потерпілої особи.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує те, що діяння, передбачене ст. 126-1 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, конкретні обставини справи, позицію потерпілої ОСОБА_5 , обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, обставини, що обтяжують покарання: рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, а також вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ст. 126-1 КК України, та вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання у вигляді арешту.

Призначення іншого виду покарання, на думку суду, є недоцільним.

Цивільний позов не пред`являвся.

Процесуальні витрати відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 84, 91, 349, 368, 370, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга через Підволочиський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1