Справа № 712/195/23
Провадження №1-кс/712/5170/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні, посилаючись на те, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.01.2023 у справі № 712/195/23 в рамках кримінального провадження № 0000110 від 18.11.2022 року було задоволено клопотання органу досудового розслідування та накладено арешт на належне ОСОБА_4 на праві приватної власності майно, перелічене в резолютивній частині даної ухвали суду, серед числа іншого й на автомобілі марки: «RENAULT» модель «CAPTUR», 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; «TOYOTA» модель «RAV4», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 .

На даний час, на їх глибоке переконання, є необхідність для ухвалення рішення про скасування арешту, про яке йшлося вище, у зв`язку із тим, що низка фактів та обставин, якими обґрунтовувалися клопотання слідчого та прокурора про арешт майна, не отримали свого підтвердження в ході досудового розслідування, що перетворює подальше продовження арешту на майно на необґрунтоване переслідування громадянина і підприємця з боку державного органу.

Орган досудового розслідування фактично ігнорує принципову вимогу кримінального процесуального закону, позбавляючи власників арештованого в даному кримінальному провадженні майна права на вільне здійснення повноважень, які передбачені статусом власника.

Зважаючи на те, що Черкаським апеляційним судом були залишені в силі всі ухвали суду першої інстанції, якими арешт було накладено, але орган досудового розслідування, маючи більш, ніж достатньо, часу для проведення відповідних слідчих дій, не зміг довести необхідність продовження арешту на майно, вважають, що на даний час постала необхідність звернення до суду із даним клопотанням.

Саме на орган досудового розслідування та прокуратуру кримінальний процесуальний закон покладає обов`язок доведення необхідності вчинення чи продовження тих чи інших процесуальних дій чи процедур. В той же час, на даний момент ні слідчий, ні прокурор не в змозі надати об`єктивних пояснень щодо необхідності продовження арешту нижченаведеного майна, що робить продовження такого статусу для останнього прямим втручанням у право власника реалізувати свої повноваження щодо володіння, розпорядження та користування даним майном.

Постановою старшого слідчого Четвертого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_5 від 06.01.2023 року вказані в ухвалі суду від 12.01.2023 об`єкти, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000110.

Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 12.01.2023, справа № 712/195/23 накладено арешт на належне ОСОБА_4 на праві приватної власності майно, перелічене в резолютивній частині даної ухвали суду.

На момент винесення слідчим даної постанови про визнання вказаного нижче майна речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000110, а також накладення судом арешту на це майно, кримінально-правова кваліфікація розслідуваного органом досудового розслідування (надалі ОДР) кримінального правопорушення, була за ч. 1 ст. 111-2 КК України, фабула якого була сформована наступним чином: на території України здійснює господарську діяльність низка юридичних осіб, кінцевими бенефіціарами яких прямо або опосередковано є Російська Федерація та/або громадяни Російської Федерації, а також особи, які не є громадянами Російської Федерації, але мають найбільш тісний зв`язок з Російською Федерацією, являються громадянами України, які вчиняються умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації та підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора; добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів, та інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора.

В той же час, ОДР в подальшому, кримінально-правову кваліфікацію змінив на ч. 2 ст. 110-2 КК України, сформувавши фабулу кримінального правопорушення наступним чином: ОСОБА_6 , з метою обходу діючих міжнародних санкцій та підтримки дій країни-агресора стосовно анексії Автономної Республіки Крим, організував протиправний механізм виробництва та постачання сільськогосподарської продукції, вирощеної на території окупованого півострову Крим, до країн Європейського Союзу. Реалізація вказаної протиправної схеми створює умови для функціонування незаконних органів влади так званої «Республики Крым», а також сприяє впровадженню ідеології про приналежність півострову Крим до Російської Федерації.

Крім того, в 2019-2022 роках на адресу польських підприємств «Veles Agro» Sp. z o.o (AlejaBohaterowWrzesnia 18/42, 02-389 Warszawa, Poland) та «PTS» SP. z o.o. (ul. Sloneczna, nr 202, 05-506 KoloniaLesznowolaPoland) в зоні діяльності Черкаської митниці здійснювався експорт з України насіння соняшнику від ТОВ «Кліщинський консервний завод». При чому, фактурна вартість товару, що експортувався, занижена в два рази, що свідчить про умисне виконання експортером завідомо збиткового зовнішньоекономічного договору, укладеного із пов`язаними підприємствами-нерезидентами, метою якого було неповернення валютної виручки в Україну.

Тобто, службовими особами Черкаської митниці шляхом оформлення експортних декларацій без коригування митної вартості надавалось сприяння ОСОБА_6 у виведенні капіталу з України, чим сприяли останньому у фінансуванні дій, вчинених з метою насильницького повалення конституційного ладу, захоплення державної влади, зміни меж території та державного кордону України.

Наразі, після того, як справа за підслідністю була повернута з СБУ назад до ДБР, зміст фабули витягу з ЄРДР було суттєво змінено, та викладено наступним чином: громадянин ОСОБА_6 , який має громадянство РФ, а також ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 вчинили фінансування дій, з метою насильницького повалення конституційного ладу та захоплення державної влади в Україні.

За таких, обставин вважають, що у зв`язку із зміною кримінально-правової кваліфікації розслідуваного ОДР кримінального правопорушення, а також суттєвої зміни фабули витягу з ЄРДР за ч. 2 ст. 110-2 КК України, майно, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, втратило ознаки, передбачені ст.98 КПК України, тобто, перестало бути речовими доказами нового кримінального правопорушення, що розслідується.

До того ж, звертаємо увагу суду на те, що зазначене нижче майно було придбано на протязі багатьох років, що передували початку збройної агресії російської федерації проти України сім`єю титульного власника. Як вбачається із характеристик та реєстраційних даних арештованого майна, воно використовувалося виключно у приватних справах із відповідною метою, та жодного відношення до фінансування дій з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади в України, немає.

Органом досудового розслідування на даний момент (після зміни фабули витягу з ЄРДР) не виявлені факти використання арештованого майна чи його будь-якого іншого зв`язку із можливими фактами фінансування дій з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади в України, до якого має відношення титульний власник цього майна.

Більше того, ОДР зі спливом більше дев`яти місяців з часу накладення арешту майна, не навів додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення та обмеження права власності.

За таких обставин подальший арешт вказаного вище майна втрачає свій процесуальний сенс, а тому повинен бути скасований.

Таким чином, на даний час є всі фактичні і процесуальні підстави для подання та розгляду даного клопотання та ухвалення судом рішення про зняття арешту із вищезазначеного майна.

Просять скасувати арешт накладений ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 12.01.2023, справа № 712/195/23 на об`єкти рухомого майна, що належать ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ), а саме: автомобіль марки «RENAULT» модель «CAPTUR», 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; автомобіль марки «TOYOTA» модель «RAV4», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 .

Адвокат в судове засідання не зявився скерував до суду клопотання в якому просить розгляд заяви про скасування арешту проводити без його участі та участі його клієнта на підставі матеріалів кримінального провадження. Вимоги викладені в заяві підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Разом з заявою адвокатом надано суду додаткове обґрунтування заяви про зняття арешту, в якому зазначає Як вбачається із позиції сторони обвинувачення в даному кримінальному провадженні, особи, які зазначені у витягу з ЄРДР та клопотаннях прокурора про накладення арешту на майно, орган досудового розслідування проводить останнє за ч. 2 ст. 110-2 КК України, тобто за можливим фактом фінансування дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади.

В той же час, безпосередньо ухвалами суду від 10-13 січня 2023 року слідчими суддями Соснівського районного суду м. Черкаси були накладені арешти, в тому числі і на майно, щодо якого подана дана заява, на підставі клопотання прокурора у КП за ч. 1 ст. 111-2 КК України, тобто за можливим фактом пособництва державі-агресору. Дані склади злочинів не співпадають ні за своїм змістом, ні за своєї природою.

Із новим клопотанням про арешт в рамках нової кваліфікації можливих дій осіб, зазначених в якості власників майна, що підлягало арешту, в даному КП сторона обвинувачення не зверталася.

Більше того, як вбачається із відомостей, оголошених в судових засіданнях в даному КП прокурором, змінилася не тільки правова кваліфікація, але й самі фактичні обставини. Мова йде про те, що первинні клопотання обґрунтовувалися в даному аспекті незаконними діями посадових осіб Черкаської митниці та представників підприємств, майно яких зрештою були арештоване, які отримали свій вираз у заниженні експортної вартості агропродукції. В той же час, на даний момент КП в цій частині закрито за відсутністю складу злочину.

Таким чином, продовження арешту, враховуючи зміну кримінально-правової кваліфікації та відмовою сторони обвинувачення від підтримки фактичних обставин справи, якими прокурор обґрунтовував свої доводи щодо необхідності накладення такого виду забезпечення КП, носить характер безпідставного, так як саме на сторону обвинувачення чинним КПК покладається обов`язок доведення необхідності та обґрунтованості продовження арешту.

Крім цього, прошу суд врахувати те, що слідчий суддя зобов`язаний перевірити необхідність, законність та обґрунтованість продовження арешту на майно з огляду на відповідність доводів сторони обвинувачення в аспекті наявності підстав для кваліфікації дій саме за тієї статтею КК, яка зазначена у клопотанні про накладення арешту на майно чи у витягу з ЄРДР.

Сторона обвинувачення вже майже 7 місяців в якості доводів обґрунтованості можливої кваліфікації дій осіб, зазначених у клопотаннях та витягу з ЄРДР, за ч. 2 ст. 110-2 КК зазначає два наступні елементи:

наявність громадянства російської федерації у деяких осіб із вказаного вище переліку;

ведення підприємницької діяльності останніми та сплату ними податків до бюджету російської федерації.

На спростування вищезазначених доводів прошу суд звернути увагу на те, що жодний із зазначених елементів сам по собі не містить складу будь-якого злочину, зазначеному у ККУ. Таким чином, вказані дії можуть бути лише складовим елементом іншого складу злочину. Посилання на вимоги політичного моменту для правової держави, якою безумовно є Україна, не можуть бути правовою підставою для обмеження громадян України в їх правах чи, тим більше, їх кримінального переслідування.

Але навіть посилання прокурора на вимоги військового стану як на підставу для такого обґрунтування необхідності подальшого проведення слідчих дій в даному КП не витримують реальної критики у правовому аспекті з огляду на таке.

23 серпня 2023 року Верховною Радою була прийнята постанова № 3333-ІХ, якою була затверджена Заява Верховної Ради України про пріоритетні напрями державної політики України у сфері деокупації, реінтеграції і відновлення АРК та м. Севастополя. Абзацом 16 даної заяви стверджується, що:

жодний громадянин України не має зазнавати переслідувань чи дискримінації, у тому числі за ознакою проживання на тимчасово окупованій території;

запроваджене державою-агресором автоматичне або примусове набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства російської федерації не визнається Україною та оцінюється як акт примусу, вчинений на порушення норм міжнародного права.

Тобто, вищий законодавчий орган України чітко і недвозначно висловився з приводу першого елементу, яким оперує сторона обвинувачення в даному КП, фактично спростувавши його обґрунтованість, і абсолютно справедливо оцінивши ті обставини, за якими велика кількість громадян України, які проживали на території тимчасово окупованого Криму, змушені були набути громадянство російської федерації.

Тепер щодо другого елементу, а саме провадження особами, зазначеними у клопотаннях та витягу з ЄРДР, підприємницької діяльності на території тимчасово окупованого Криму та сплату ними податків до бюджету країни-агресора.

Всі питання щодо оподаткування між Україною та російською федерацією, в тому числі уникнення подвійного оподаткування та боротьби із ухиленням від сплати податків, були врегульовані Угодою між урядами даних країн, яка була ратифікована ВРУ Законом № 369/95 від 06.10.1995 року. Як відомо із змісту Конституції України та курсу теорії держави і права, юридична сила міжнародних договорів вища за силу національного законодавства, тому саме даний документ використовувався сторонами вищезазначеної угоди для вирішення питань оподаткування резидентів зазначених держав на територіях одна одної.

Такий правовий стан був чинним, як вбачається із змісту листа МЗС України від 20.06.2022 року № 72/14-612/1-42892, тривав до 01.01.2023 року. Тобто, в правовому сенсі податкові взаємовідносини між громадянами України і російської федерації, як це не дивно, перебували у правовому полі державного регулювання аж до 1 січня поточного року.

Не моя справа ставити запитання уряду, чому така безумовно дивна ситуація продовжувалася ще майже рік після початку відкритої та повномасштабної агресії російської федерації проти нашої країни, але «якщо хтось запалює зорі, значить комусь це потрібно». Звертаю увагу, що рішення про денонсацію вищезазначеної угоди не містить жодних виключень окремо для фізичних осіб. Таким чином, оподаткування російською федерацією громадян України до 01.01.2023 року здійснювалося на підставі чинного міжнародного договору.

Але й це ще не все. Я переконаний в тому, що сторона обвинувачення помиляється, ототожнюючи поняття «володіння корпоративними правами» і «здійснення підприємницької діяльності».

Чинне законодавство України абсолютно чітко відмежовує ці два правових стани, на доказ чого необхідно просто звернутися до положень відповідних норм законів.

Так, ПКУ у ст. 14.1.90 дає визначення корпоративних прав, які є правами особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) та активів у випадку ліквідації останньої.

У свою чергу, ст. 42 ГКУ визначає підприємницьку діяльність як самостійну, ініціативну, систематичну на власний ризик господарську діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями), до яких ст. 55 даного Кодексу відносить юридичних осіб, які здійснюють господарську діяльність, та ФОП, з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тобто, як вбачається із змісту зазначених норм чинного законодавства, володіння корпоративними правами немає жодного відношення до безпосереднього здійснення підприємницької діяльності. Якщо перше передбачає фактичну майнову пасивність, то друга є проявом майнової активності.

Більше того, ЗУ «Про запобігання корупції» (ст. ст. 25 і 36), який є в деякій мірі зразковим для визначення змісту вказаних понять, також говорить про вищезазначені стани, як про абсолютно різні за своєю правовою природою категорії.

В доповнення до цього, необхідно також звернути увагу на те, що рішення про сплату податків, які самі по собі не є добровільним платежем, а стягуються державою у примусовому порядку, займаються не власники корпоративних прав щодо конкретної юридичної особи, а орган поточного управління в особі директора та головного бухгалтера. Навряд чи є сенс доводити цей факт детальним посилання на ЗУ «Про бухгалтерський облік» та ПКУ.

Таким чином, якщо виходити із того правового та фактологічного обґрунтування, яким оперує сторона обвинувачення в даному випадку, необхідно дійти висновку про відсутність підстав для подальшого збереження арешту на майно, вказане у моїй заяві про скасування арешту.

Прокурор в судове засідання не зявилася скерувала до суду заяву про розгляд без її участі та відмовити в задоволенні скарги з наступних підстав.

На даний час кримінальне провадження триває, проводяться необхідні слідчі дії, а саме допити осіб, здійснення тимчасових доступів до речей та документів, виконуються доручення слідчого оперативними підрозділами та інше.

Також наразі планується оголошення підозри у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 110-2 КК України, санкція якої передбачає конфіскацію майна.

Підстави для скасування арешту передбаченні КПК України на даний час відсутні.

Окрім, того у кримінального провадженні наразі слідчі дії які не підлягають до розголошення.

Окрім, того законність визнання речовим доказом майна та законність накладення арешту було предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, за результатами розгляду яких, рішення суду першої інстанції залишено в силі.

Окрім, того ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.02.2023 вказане майно передано на АРМУ для визначення управителя майном та подальшої реалізації у разі наявності на те підстав реалізації.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що Черкаською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000110 від 18.11.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110-2 КК України, що перебуває у проваджені слідчих Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2023 року по справі № 712/195/23 накладено арешт на об`єкти рухомого та нерухомого майна, що належать ОСОБА_4 : квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 22176150, адреса: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 97,8, (спільна часткова власність, 1/2); автомобіль марки «RENAULT» модель «CAPTUR», 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; автомобіль марки «TOYOTA» модель «RAV4», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , шляхом заборони розпоряджатися (в тому числі, але не виключно) продавати і дарувати, міняти, іншим способом відчужувати, передавати його під заставу або управління.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що майно імовірно являється об`єктом кримінально - протиправних дій, що є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні, являється речовими доказами по даному кримінальному провадженню, яке може мати істотне значення в ході розслідування кримінального провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2023 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000110, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.11.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України - залишити без змін..

В силу п. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно до п.2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.01.2023 року, при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що при розгляді клопотання про арешт стороною обвинувачення обґрунтовано достатні підстави для висновку, що дане майно вказане у клопотанні може являтись предметом кримінального правопорушення, а також для забезпечення конфіскації майна, отже є речовими доказами і можуть бути приховані, використані чи передані, що обумовлює необхідність застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту.

Також при накладенні арешту було враховано, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, та обставин, які стали підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження підтверджується доданими до клопотання про арешт у справі 712/195/23 матеріалами кримінального провадження.

При цьому надаючи оцінку обґрунтованості підозри, варто звернути увагу, що згідно практики Європейського суду з прав людини термін «обґрунтована підозра» у скоєнні кримінального правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому тлумачення поняття «обґрунтованості» залежить від усіх обставин справи (рішення від 22.10.1997р. у справі «Ердагоз проти Туреччини», № 21890/93, §51; рішення від 30.08.1990р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», серія A № 182, § 32).

Оцінюючи встановлені в судовому засіданні обставини, обґрунтованість підозри, завдання арешту майна, як виду заходу забезпечення кримінального провадження, враховуючи, що вказане у клопотанні про скасування арешту майно може являтись предметом кримінального правопорушення, отже відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та та ризики його приховання, використання чи передання на даний час не відпали, що обумовлює необхідність застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, оскільки досудове розслідування триває та здійснюються слідчі дії, за результатами яких підозра у вчиненні кримінального правопорушення може бути підтверджена або спростована, тому суд приходить до висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на данній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

При цьому суд враховує, що мотиви прийнятого рішення, зокрема наведення аргументів, що переконали слідчого суддю у прийнятті рішення про задоволення чи відхилення клопотання слідчого, можуть наводитись у межах, які не розкривають таємницю досудового розслідування.

Оцінюючи дотримання права кожної фізичної особи на мирне володіння своїм майном, декларованого ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя зважає на те, що застосування арешту у даному кримінальному провадженні становить втручання у право власності, однак таке втручання на даним час є виправданим з огляду на суспільний інтерес, який у даному конкретному випадку стосується результату розслідування обставин вчинення особливо кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України в період воєнного стану.

На даний час кримінальне провадження триває, проводяться необхідні слідчі дії, а саме допити осіб, здійснення тимчасових доступів до речей та документів, виконуються доручення слідчого оперативними підрозділами та інше.

Також наразі планується оголошення підозри у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 110-2 КК України, санкція якої передбачає конфіскацію майна.

Підстави для скасування арешту передбаченні КПК України на даний час відсутні.

Окрім, того у кримінального провадженні наразі слідчі дії які не підлягають до розголошення.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.02.2023 вказане майно передано на АРМУ для визначення управителя майном та подальшої реалізації у разі наявності на те підстав реалізації.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000110 від 18.11.2022 року, накладеного ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.01.2023 року у справі № 712/195/23 на майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме автомобіль марки «RENAULT» модель «CAPTUR», 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; автомобіль марки «TOYOTA» модель «RAV4», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 .

Керуючись ст. ст. 100, 131-132, 167, 170-174, 369-372, 376 КПК України, суддя слідчий, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000110 від 18.11.2022 року, накладеного ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.01.2023 року у справі № 712/195/23 на майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме автомобіль марки «RENAULT» модель «CAPTUR», 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; автомобіль марки «TOYOTA» модель «RAV4», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 .

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1