ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5237/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/38/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - п.п. 12, 13 ч.2 ст.115 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2022 року.

Даним вироком,

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, без постійного місця проживання, раніше судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.12,13 ч.2 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді довічного позбавлення волі.

Строк відбування призначеного судом ОСОБА_8 покарання, постановлено рахувати з 21 вересня 2018 року.

Вирішено питання арешту майна та речових доказів.

Згідно з вироком суду, 07 червня 2018 року в вечірній час, обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи в напівзруйнованій будівлі по АДРЕСА_1 , під час спільного вживання алкогольних напоїв із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово, вступив у злочинну змову із ОСОБА_10 , направлену на протиправне позбавлення життя ОСОБА_11 , реалізовуючи яку вони тоді ж і там же, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою домовленістю, спрямованою на умисне заподіяння смерті ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході словесного конфлікту, умисно нанесли численні удари кулаками рук та ногами в різні ділянки тіла ОСОБА_11 , спричинивши йому тілесні ушкодження, у вигляді перелому верхнього лівого ріжка щитоподібного хряща, переломів 3, 4, 5, 6, 9 правих ребер, розривного перелому хребта між 5-м та 6-м грудними хребцями, чим заподіяли смерть останнього.

Надалі, 08 червня 2018 року у вечірній час доби, обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , під час спільного вживання алкогольних напоїв із ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово, вступив у злочинну змову із ОСОБА_10 , направлену на протиправне позбавлення життя ОСОБА_12 , реалізовуючи яку вони тоді ж і там же, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою домовленістю, спрямованою на умисне заподіяння смерті ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході словесного конфлікту, умисно нанесли декілька ударів кулаками рук по тілу ОСОБА_12 , від чого той впав на поверхню підлоги, де обвинувачений ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_10 , нанесли численні удари ногами в різні частини тіла та з метою доведення злочину до кінця, обвинувачений ОСОБА_8 зловив кистями рук за шию ОСОБА_12 та душив його до настання асфіксії, яка призвела до смерті останнього, а ОСОБА_10 в цей час наступив своєю ногою на обличчя ОСОБА_12 , не даючи йому вирватись, спричинивши при цьому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді двох ізольованих переломів правої пластини щитовидного хряща гортані, переломи 5, 6, 7, 8-го лівих ребер, перелом кісток носа, поширений крововилив м`яких тканин правої половини обличчя та два крововиливи правої кисті.

Також, 24 червня 2018 року в ранковий час в обвинуваченого ОСОБА_8 , який перебував на березі річки Серет поблизу с.Біла, Тернопільського району, Тернопільської області, на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово в ході словесного конфлікту, під час спільного вживання алкогольних напоїв із ОСОБА_10 , виник злочинний умисел, направлений на протиправне позбавлення життя останнього, реалізовуючи який він тоді ж і там же, будучи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, невстановленим способом, умисно стиснув шию ОСОБА_10 , чим перекрив дихальні шляхи та спричинив смерть останнього, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді дефекту кінчика лівого верхнього ріжка щитоподібного хряща гортані.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 просить вирок Тернопільського міськрайонного суду від 22 серпня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Апелянт посилається на те, що стороною обвинувачення не доведено наявності у ОСОБА_8 мотиву на вчинення умисного вбивства ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 ..

Зазначає, що суд першої інстанції дійшовши висновку, що злочин було вчинено групою осіб, у вироку не навів належного обґрунтування, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 домовилися на вчинення умисного вбивства ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за попередньою змовою.

Наголошує на тому, що в основу обвинувального вироку взято докази, які не підтверджують того, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 вбив ОСОБА_8 .

Апелянт вважає, що ряд процесуальних дій були здійсненні з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, тому здобуті на підставі цього докази суд не вправі був обґрунтовувати ними рішення.

Зокрема, на думку апелянта, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 червня 2018 року та довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, не містять детального опису зовнішності, за якими свідки можуть здійснити впізнання обвинуваченого ОСОБА_8 .. Зазначає, що сторона обвинувачення позбавила можливості свідків впізнати особу за її зростом, що має значення для кримінального провадження та не зазначила причин, з яких дану слідчу дію було проведено за відсутності ОСОБА_8 , з яких причин (підстав) не було реальної можливості забезпечити особисту присутність обвинуваченого ОСОБА_8 під час пред`явлення особи для впізнання.

Посилаючись на протокол огляду місця події від 11 червня 2018 року, зазначає, що огляд місця події здійснював в.о. слідчого СВ Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області - ОСОБА_13 який не мав повноважень для здійснення огляду місця події. З протоколу не можливо встановити у якому кримінальному провадженій здійснювалася така слідча дія та на підставі чого вона відбувалася. Огляд місця події проведено без ухвали слідчого судді і без згоди власника, що є грубим порушенням норм передбачених КПК України. Із тексту цього протоколу вбачаться, що під час проведення процесуальної дії був присутній один понятий, що суперечить кримінально-процесуальному закону.

Вважає недопустимим протокол огляду місця події від 13 червня 2018 року, оскільки оптичний носій інформації, на якому міститься відеозапис огляду місця події від 13.06.2018 року, стороною обвинувачення не зазначено у протоколі серійний номер оптичного диску формату DVD-R, на який, в подальшому, здійснилося копіювання відеозапису слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 ..

Щодо протоколу проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису від 28.06.2018 року, то слідчий мав би з`ясувати, чи відповідають умови експерименту тим, у яких відбувалася подія, яка перевіряється, однак, такої дії слідчим зроблено не було. Вважає, що сторона обвинувачення не довела, що слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_15 має будь-яке відношення та значення для кримінального провадження, до обставин певної події, а не до наслідків, які настали в її результаті. Посилається на те, що сторона обвинувачення не зазначила у протоколі серійний номер оптичного диску формату DVD-R, на який, в подальшому, здійснилося копіювання відеозапису слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 та на слідчому експерименті не свідок ОСОБА_15 розповідала про події кримінального правопорушення, а старший слідчий криміналіст СУ ГУНП в Тернопільській області капітан поліції ОСОБА_17 ..

Вказує, що з протоколу огляду місця події від 28 червня 2018 року, не можливо встановити, у якому кримінальному провадженні здійснювалася така слідча дія та на підставі чого вона відбувалася.

Посилаючись на протокол огляду трупа в с.Біла, зазначає, що відповідно до тексту протоколу огляду трупа, огляд було здійснено 29 червня 2017 року, проте інкриміновані ОСОБА_8 кримінальні правопорушення були вчинені в червні 2018 року, а відповідно до тексту протоколу огляду трупа від 29.08.2017 року, не можливо встановити, на підставі якої та чиєї заяви відбувся відповідний огляд, оскільки такі дані незазначені.

Посилаючись на протокол огляду місця події від 29 червня 2018 року, апелянт зазначає, що з його змісту не можливо встановити на підставі чого відбувся огляд місця події у с.Біла. У протоколі огляду трупа, спеціаліста звати ОСОБА_18 , а в протоколі огляду місця події спеціаліста звати ОСОБА_19 .. Протокол огляду місця події від 29.06.2018 року підписувала ОСОБА_20 , однак у вступній частині протоколу огляду місця події такої особи не зазначено, як того вимагає чинний КПК України.

Апелянт звертає увагу суду на те, що ОСОБА_8 не роз`яснювалися його права, що є порушенням права на захист, так як під час здійснення досудового розслідування його не повідомляли про призначення судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.12, 13 ч.2 ст.115 КК України.

Вважає, що всі експертизи, що були проведені у цьому кримінальному провадженні, являються недопустимими доказами по справі так як: ні ОСОБА_8 , ні його захисника не було повідомлено про проведення експертизи, що є грубим порушенням права на захист, сторона обвинувачення не довела та не надала доказів на підтвердження того, що експерти, які здійснювали судово-медичні експертизи у кримінальному провадженні мали повноваження, достатні знання та вміння для проведення експертиз, а проставлення підпису експерта про те, що він ознайомлений з правами, обов`язками та відповідальністю, вважає, не є достатнім та не може вважатися офіційним та належним повідомленням осіб.

Вказує на те, що жодний із висновків експерта, який міститься в матеріалах кримінального провадження, на пряму не підтверджує вину обвинуваченого ОСОБА_8 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Зазначає, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом вину обвинуваченого ОСОБА_8 , не підтвердила його вину жодними прямими доказами, а всі докази, які сторона обвинувачення вважає такими, що підтверджують вину, викликають багато сумнівів як у сторони захисту, так і у простого пересічного громадянина.

На думку апелянта, покази свідка ОСОБА_15 є сумнівними, оскільки під час проведення слідчих дій за її участю, самостійно не змогла розповісти про події, що відбувалися 07 червня 2018 року, 08 червня 2018 року та 24 червня 2018 року.

Захисник звертає увагу суду на те, що призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції не повною мірою дотримався вимог закону та, призначивши покарання у виді довічного позбавлення волі не зазначив, чому мінімальний строк покарання, передбачений ст. 115 КК України, буде недієвим та не забезпечить виправлення обвинуваченого.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 посилається на те, що висновками судово-медичних експертиз не встановлено достовірних причин і часу смерті ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 .. Щодо часу смерті останнього вказано, що вона наступила щонайменше за кілька тижнів до 02 липня 2018 року, експертами не було проведено ентомологічного дослідження для встановлення давності настання смерті та не встановлено знаряддя вчинення усіх трьох убивств.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_8 , в судових дебатах захисника ОСОБА_9 , які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, в судових дебатах прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, вважає вирок суду законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши частково судове слідство, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом вказаної правової норми рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності його нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, а також доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи, визнаних судом доведеними, ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених доказах.

Обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_8 , суд у вироку належним чином проаналізував показання допитаних в судовому засіданні обвинуваченого, потерпілих, свідків, висновки судово-медичних експертиз, протоколів слідчих дій та інші письмові докази.

Обвинувачений ОСОБА_8 своєї винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених п.п. 12, 13 ч.2 ст.115 КК України не визнав, вказав, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 не вбивав, а завдавав їм тілесні ушкодження.

З його показів вбачається, що 07 червня 2018 року він був разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , а потім до них підійшов ОСОБА_11 та вони разом вживали алкогольні напої.

Зазначив, що ОСОБА_15 скаржилася на ОСОБА_11 , що «піднімає на неї та її матір руку», через що він зробив ОСОБА_11 зауваження та коли останній почав сперечатися, він вдарив його в обличчя, від чого останній впав, але підвівся на ноги. Оскільки ОСОБА_10 зустрічався з ОСОБА_15 , то він повідомив йому, щоб той особисто «розбирався» з ОСОБА_11 та пішов з того місця, а вони всі залишилися там та, після того, ОСОБА_11 не бачив.

ОСОБА_8 вказав, що 08 червня 2018 року перебував у квартирі по АДРЕСА_3 , де разом з ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 вживали алкогольні напої.

Пізніше до них прийшов ОСОБА_12 , з яким у нього розпочався конфлікт і виникла бійка, під час якої він наніс ОСОБА_12 п`ять чи шість ударів рукою в обличчя та вийшов з кухні, сказавши, щоб ОСОБА_22 відвела ОСОБА_12 додому, бо бійка не припиниться. ОСОБА_22 прийшла з кухні і сказала, що ОСОБА_12 мертвий. Однак, коли він наносив удари ОСОБА_12 , то останній був ще живий, а коли повернувся на кухню останній лежав на підлозі. Надалі, допоміг винести труп ОСОБА_12 ..

ОСОБА_8 вказав, що 24 червня 2018 року в с.Біла Тернопільського району Тернопільської області проживав в палатці разом з ОСОБА_10 , в якого стався приступ епілепсії, а потім почалася «біла» хвороба та він роздягнувся і бігав голий, не розумів, що робить. Декілька разів приходив, знову йшов і зник. Більше він його не бачив, а коли почав шукати, то знайшов його паспорт. На думку ОСОБА_8 , ОСОБА_11 вбили або ОСОБА_10 або ОСОБА_15 , яка могла помститися йому за те, що останній її бив. Колись ОСОБА_15 зустрічалася з ОСОБА_11 , а потім почала зустрічатися з ОСОБА_10 .. Вважає, що ОСОБА_12 , також, вбив ОСОБА_10 .

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів поза розумним сумнівом доведена зібраними та проаналізованими у справі доказами.

Так, по епізоду умисного вбивства ОСОБА_11 07 червня 2018 року потерпілий ОСОБА_23 , який є рідним братом вбитого ОСОБА_11 в суді вказав, що в червні 2018 року до нього зателефонувала ОСОБА_24 - цивільна дружина ОСОБА_11 та повідомила, що вбили ОСОБА_11 . При цьому розповідала, що ОСОБА_11 розпивав алкогольні напої в напівзруйнованій будівлі, посварився з ОСОБА_8 , який його вбив.

Свідок ОСОБА_24 в суді підтвердила, що від своєї дочки ОСОБА_16 дізналася, що між ОСОБА_11 і обвинуваченим ОСОБА_8 відбувся конфлікт та бійка, під час якої ОСОБА_8 убив ОСОБА_11 .

Як ствердила свідок ОСОБА_15 , допитана слідчим суддею 03 липня 2018 року під час досудового розслідування- в закинутому приміщенні по вул. Чубинського під час конфлікту ОСОБА_8 спочатку вдарив ОСОБА_11 в обличчя, а потім разом з ОСОБА_25 ногами і руками бив ОСОБА_11 по тілу і по обличчю. Потім, ОСОБА_8 наступив ногою, взутою у туфель, на горло ОСОБА_11 , від чого почувся хрускіт. Надалі, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_25 , перенесли ОСОБА_11 далі в приміщення і прикрили його тіло сміттям.

Показання свідка ОСОБА_15 про обставини вбивства ОСОБА_11 підтверджуються даними протоколу огляду від 13 червня 2018 року, відповідно до якого труп ОСОБА_11 виявлено в одній з кімнат напівзруйнованого приміщення по вул.Чубинського накритим побутовим сміттям та даними протоколу проведеного за її участю слідчого експерименту з відеозаписом цієї слідчої дії від 28 червня 2018 року, під час якого ОСОБА_15 вказала на місце вбивства ОСОБА_11 та місце, де відбувся конфлікт між ОСОБА_8 і ОСОБА_11 і, куди ОСОБА_8 з ОСОБА_25 віднесли тіло ОСОБА_11 .

Показання потерпілого ОСОБА_23 та свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_15 не містять розбіжностей, є послідовними, узгоджуються між собою та об`єктивно підтверджуються іншими доказами, які детально проаналізовані у вироку.

Так, відповідно до висновків судово-медичних експертиз:

- №40 від 13 липня 2018 року - надані 4 фрагменти щитоподібного хряща (від трупа ОСОБА_11 ) являють собою напівзакостенілі праву і ліву пластинки хряща, які відділені між собою по середній лінії та не мають в місці їх розділення «свіжих» ушкоджень, і 2 закостенілі частини верхнього лівого ріжка. Фрагментація згаданого ріжка утворилась внаслідок його «свіжого» відлому в основі від закостенілої частини пластинки хряща з ознаками стиснення на внутрішньо задній поверхні цієї пластинки та відділення його верхівки внаслідок гнильного розплавлення сполучної тканини між вказаними частинами цього ріжка;

- №525 від 02 серпня 2018 року трупа ОСОБА_11 виявлено, спричинені дією тупих предметів: перелом верхнього лівого ріжка щитоподібного хряща, який утворився від деформації згину, внаслідок локального впливу травмуючого предмета в напрямку ззовні до середини та зліва на право; переломи 3, 4, 5, 6, 9-го правих ребер, які утворилися від деформації згину, з прикладанням сили; розривний перелом хребта, який утворився внаслідок надмірного його розгинання у грудному відділі.

У висновку зазначено, що одномоментне утворення зазначених травматичних змін, в результаті падіння потерпілого на площині з висоти власного росту, виключається.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що встановлені в ході експертного дослідження відомості підтверджують об`єктивні показання свідка ОСОБА_15 про обставини побиття і вбивства ОСОБА_11 , переміщення його тіла та вказує на достовірність повідомлених свідком ОСОБА_15 обставин та вказує на правдивість її показань.

По епізоду умисного вбивства 08 червня 2018 року ОСОБА_12 суд правильно врахував показання потерпілої ОСОБА_26 - співжительки ОСОБА_12 , яка вказала, що ввечері 07 червня 2018 року ОСОБА_12 ходив в магазин, купив спиртне і пішов до ОСОБА_21 та додому не повернувся.

11 червня 2018 року вона звернулась з приводу його зникнення в поліцію, розпочали його розшук і знайшли труп ОСОБА_12 13.06.2018 року біля Співочого поля загорнутий в одіяла, які належали ОСОБА_21 ..

Пізніше ОСОБА_15 та ОСОБА_21 їй розповіли, що ОСОБА_12 вбили. 09 червня 2018 року до ОСОБА_21 приходив брат ОСОБА_27 та після конфлікту, який там відбувся, ОСОБА_27 потрапив у лікарню, а ОСОБА_22 повідомила їй, що ОСОБА_12 вбили на кухні квартири, яка належить ОСОБА_21 ..

ОСОБА_8 , у наданих в суді показаннях підтвердив, що в той день перебував у квартирі по АДРЕСА_3 , де вживав алкогольні напої разом з ОСОБА_28 , ОСОБА_16 , ОСОБА_25 , ОСОБА_22 та ОСОБА_12 .. З останнім у нього виник конфлікт і відбулась бійка в приміщенні кухні. При цьому заперечив, що вбив ОСОБА_12 , а стверджував, що після конфлікту пішов у кімнату, а коли повернувся - ОСОБА_12 був мертвий і він допоміг винести його труп.

Разом з тим, показання ОСОБА_8 про його непричетність до умисного вбивства ОСОБА_12 спростовуються дослідженими в ході судового розгляду і наведених у вироку доказів.

Зокрема, свідок ОСОБА_21 , яка підтвердила, що на кухні її квартири під час вживання алкогольних напоїв виник конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_8 та її сусідом ОСОБА_12 .. В той час на кухні був ОСОБА_29 і ще один невідомий чоловік.

Свідок вказала, що чула звуки ударів і крики, через деякий час пішла на кухню, де побачила на підлозі сліди крові і тіло ОСОБА_12 . Сказала, що ОСОБА_8 їй погрожував, казав щоб нікому не розповідала про те, що відбулося. Надалі, відкрили двері і ОСОБА_8 виніс тіло ОСОБА_12 з квартири, а коли повернувся змив сліди крові на кухні. Пригадує, що у її квартиру, того дня, приходив ОСОБА_27 ..

Свідок ОСОБА_27 - рідний брат потерпілої ОСОБА_26 вказав, що його сестра ОСОБА_26 проживала однією сім`єю із ОСОБА_12 в одній кімнаті, а він в іншій за адресою АДРЕСА_4 .

Зазначив, що сусідка ОСОБА_21 з квартири АДРЕСА_5 позичила в нього гроші, які обіцяла повернути після отримання нею пенсії 09 червня 2018 року.

З показів свідка вбачається, що 09 червня 2018 року, повернувшись з роботи, він прийшов до ОСОБА_21 забрати борг.

Зайшовши в її квартиру, бачив на столі пляшки горілки, ОСОБА_21 і ще якась жінка спали на ліжку, а на кухні були ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ще одна жінка.

До нього вийшов чоловік, з яким розмовляли та чоловік вдарив його пляшкою по голові. Він зайшов у ванну кімнату, помив обличчя і мав намір вийти з квартири, однак цей же чоловік сказав, щоб він залишався у приміщенні даної квартири, на що він заперечив, повідомивши, що повертається у свою квартиру, однак не зміг вийти, бо двері були закриті. Надалі, вони почали битися, тілесні ушкодження йому нанесли двоє чоловіків, а ОСОБА_8 почав його душити. Після бійки він у ванній кімнаті вмився, пішов на балкон вказаної квартири, зіскочив з балкону на землю, унаслідок чого пошкодив ноги. Перехожий чоловік викликав швидку і його повезли в лікарню.

Свідок ОСОБА_16 , допитана слідчим суддею під час досудового розслідування вказала, що вона, ОСОБА_8 та ОСОБА_29 були у квартирі ОСОБА_21 , на кухні розпивали алкогольні напої. Між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 виник конфлікт, під час якого ОСОБА_8 з ОСОБА_25 спочатку били ногами ОСОБА_12 , а потім ОСОБА_8 взяв мотузок та, накинувши його ОСОБА_12 на шию, задушив його. Після цього, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_25 замотали труп у покривало та, порізавши ковдру на смужки, зав`язали тіло.

Свідок вказала, що на голову ОСОБА_12 накинули пакет, який зав`язали, щоб не капала кров, а ввечері, коли стемніло, ОСОБА_8 відніс труп до закинутої будівлі по вул.Чубинського, 7 у м.Тернополі. При цьому вона з ОСОБА_25 пішли з ним. Зазначила, що труп викинули в нішу на другому поверсі закинутої будівлі.

Показання свідка ОСОБА_15 , надані слідчому судді 03 липня 2018 року, узгоджуються з даними протоколу проведеного за її участю слідчого експерименту 28 червня 2018 року із застосуванням відеозапису, в ході якого остання, серед іншого, вказала, що труп ОСОБА_12 викинули в нішу на другому поверсі закинутої будівлі.

Її показання про обставини вбивства ОСОБА_12 узгоджуються і з даними протоколу огляду від 13 червня 2018 року, в ході якого труп ОСОБА_12 виявлено замотаним у покривало в одній з кімнат напівзруйнованого приміщення по вул.Чубинського.

Повідомлені свідком ОСОБА_15 обставини заподіяння ОСОБА_10 та ОСОБА_8 ударів ОСОБА_30 і удушення його через шию ОСОБА_8 підтверджують висновки судово-медичних експертиз №38 від 27 червня 2018 року, №620 від 02 липня 2018 року, №472 від 13 липня 2018 року, відповідно до яких на правій половині щитоподібного хряща трупа ОСОБА_12 виявлено переломи правої пластини щитовидного хряща гортані, які утворились від механічного впливу тупого предмету, що мало місце при стисненні органів шиї у передньо-задньому напрямку, та дає підстави вважати, що смерть ОСОБА_12 настала внаслідок механічної асфіксії від стиснення органів шиї тупим предметом.

Окрім пошкодження хряща гортані, під час експертизи трупа ОСОБА_12 виявлено чисельні переломи ребер, перелом кісток носа, які спричинені прижиттєво дією тупих предметів, а також крововилив м`яких тканин правої половини обличчя та два крововиливи правої кисті, які спричинені дією тупих предметів незадовго до настання смерті потерпілого. Зазначено, що незадовго до настання смерті, потерпілий вживав алкогольні напої.

По епізоду умисного вбивства 24 червня 2018 року ОСОБА_10 суд правомірно взяв до уваги показання свідка ОСОБА_15 , допитаної слідчим суддею 03 липня 2018 року під час досудового розслідування, яка вказала, що після того, як 08 червня 2018 року побили ОСОБА_27 в квартирі ОСОБА_21 , вона разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_10 втекли на «дальній» пляж, де зробили собі укриття від дощу і там проживали до 24 червня 2018 року.

Свідок ОСОБА_15 ствердила, що 24 червня 2018 року ОСОБА_8 , перебуваючи в кущах, сварився з ОСОБА_10 , після чого вона чула глухий удар якимось предметом. Надалі, ОСОБА_8 повернувся і сказав, що ОСОБА_10 більше немає.

Такі показання свідка ОСОБА_15 суд першої інстанції оцінив у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами у справі та дійшов правильного висновку, що вони узгоджуються з даними протоколу огляду місця події від 29 червня 2018 року, відповідно до якого, неподалік від виявленого трупа ОСОБА_10 виявлено палатку, в якій, окрім іншого, були жіночий одяг і взуття, що підтверджує показання цього свідка як очевидця події та висновком судово-медичної експертизи №515 від 02 серпня 2018 року, відповідно до якого, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 виявлено дефект кінчика лівого верхнього ріжка щитоподібного хряща гортані, який може свідчити про механічний вплив на цю ділянку шиї тупого предмету, що, не виключено, могло мати місце при стисненні органів шиї та підтверджує насильницьку смерть ОСОБА_10 ..

За таких обставин, суд підставно відхилив твердження ОСОБА_8 , що в ОСОБА_10 стався приступ епілепсії, а потім почалася «біла» хвороба, він роздягнувся, бігав голий та зник.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що усім доказам в кримінальному провадженні у їх сукупності суд першої інстанції дав належну правову оцінку та прийшов до правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненому, його дії кваліфікував правильно за п.п. 12,13 ч.2 ст. 115 КК України.

Посилання захисника на те, що стороною обвинувачення не доведено наявності у ОСОБА_8 мотиву на вчинення всіх трьох вбивств та, що суд не навів належного обґрунтування того, що ОСОБА_8 з ОСОБА_10 домовилися на вчинення умисного вбивства ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за попередньою змовою, є необґрунтованими.

Так, під час досудового розслідування було встановлено та за результатами судового розгляду, при формулюванні обвинувачення, визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив умисні вбивства на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово та з умислом, який був направлений на протиправне позбавлення життя ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 ..

При цьому у вироці суд першої інстанції правильно вказав, що спільна участь ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у вчиненні умисних вбивств ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_21 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , протоколом слідчого експерименту, проведеного за участю свідка ОСОБА_15 із застосуванням відеозапису, висновками судово-медичних експертиз, якими встановлено чисельність нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , показаннями ОСОБА_8 , в яких вказав, що постійно був з ОСОБА_10 , що обґрунтовано підтверджує обставини, стверджені свідками про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 спільно побили ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з метою привести їх у безпорадний стан або ж подолання опору, після чого ОСОБА_8 , з метою вбивства останніх, задушив їх.

Надаючи оцінку сукупності наведених обставин, суд першої інстанції правильно взяв до уваги показання свідка ОСОБА_27 , який ствердив, що, перебуваючи в квартирі ОСОБА_21 , його побили ОСОБА_10 і ОСОБА_8 , окрім того, ОСОБА_8 його душив, тому, щоб зберегти своє життя він втік із квартири ОСОБА_21 , вистрибнувши з третього поверху, після чого, як ствердила свідок ОСОБА_15 , ОСОБА_8 з ОСОБА_10 покинули цю квартиру, щоб переховуватися від поліції.

Вказані обставини, в їх сукупності суд першої інстанції правильно оцінив як такі, що вказують на спільну участь ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у вчиненні умисного вбивства за попередньою змовою, оскільки кожен з них бачив та усвідомлював дії іншого, погоджувався з ними та продовжував свої протиправні дії, тому твердження захисника про недоведеність вчинення убивства за попередньою змовою групою осіб, суперечать встановленим в ході судового розгляду обставинам, в їх сукупності, з яких вбачається, що ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 діяли спільно та узгоджено не лише з метою привести у безпорадний стан та подолати опір ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , але і після вбивства останніх спільно вживали заходів до переміщення і переховування їх трупів, що вказує на те, що вони були об`єднані єдиним умислом, спрямованим на позбавлення життя ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ..

Щодо посилання апелянта на недопустимість як доказу протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 червня 2018 року та довідки до нього, вказуючи, що у ньому немає детального опису зовнішності, за якими свідки зможуть впізнати особу та, з фото, неможливо впізнати особу за її зростом, не зазначено причин, з яких цю слідчу дію було проведено за відсутності ОСОБА_8 , то такі твердження є необґрунтованими з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, свідку ОСОБА_21 для впізнання представлено чотири фотознімки, при цьому свідок вказала, що зможе впізнати:

- чоловіка на ім`я ОСОБА_31 (кличка ОСОБА_32 ) за прикметами: чоловік, на вигляд близько 45 років, середнього росту, із залисиною на голові та бородою і у присутності понятих свідок, за характерними рисами обличчя впізнала особу, зображену на фотознімку №2 - ОСОБА_8 (згідно з довідкою до протоколу),

- чоловіка ОСОБА_33 (кличка ОСОБА_34 ) за прикметами: чоловік, на вигляд близько 40 років, середнього росту, із коротким волоссям і у присутності понятих свідок, за характерними рисами обличчя впізнала особу, зображену на фотознімку №3 - ОСОБА_10 (згідно з довідкою до протоколу).

За результатами проведення пред`явлення особи для впізнання, слідчим складено протоколи, які підписані свідком, попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань за ст. 385 КК та за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК та понятими. Зауважень та доповнень до протоколів від учасників слідчих дій не надходило.

Доводи апелянта про істотні відмінності між ознаками, за якими свідок мав намір впізнати та ознак, за якими впізнав особу, посилаючись також і за зростом, є безпідставними, оскільки впізнання за вказаними свідком ознаками зумовлює впізнання і за характерними для певного віку рисами обличчя, тому відсутні підстави вважати, що ознаки, за якими мав намір впізнати та фактично впізнав, є за змістом відмінними.

Необґрунтованими є доводи апелянта про порушення права обвинуваченого на захист внаслідок проведення впізнання за фотознімками без його участі, оскільки зазначена слідча дія була проведена зі свідком 14.06.2018 року, до затримання ОСОБА_8 та повідомлення йому про підозру.

Відповідно до вимог ст. 20 КПК України право на захист в кримінальному провадженні забезпечується підозрюваному, обвинуваченому, виправданому, засудженому, а ОСОБА_8 такого процесуального статусу на час проведення, цієї слідчої дії, у цьому кримінальному провадженні, не набув.

За таких обставин, проведені сліді дії відповідають вимогам ст. 228 КПК, тому відсутні підстави визнавати вказані протоколи недопустимими.

Щодо посилання апелянта на те, що сторона обвинувачення не встановила особу чоловіка на ім`я ОСОБА_33 (кличка ОСОБА_34 ), про якого зазначено у протоколах впізнання, то такі твердження не спростовують факту, що в результаті слідчих дій свідок ОСОБА_21 впізнала ОСОБА_8 та ОСОБА_10 як осіб, які спільно наносили удари по тілу ОСОБА_12 ..

Безпідставними є твердження апелянта про недопустимість як доказу протоколів огляду місця події від 28.06.2018 року, від 29.06.2018 року та протоколу огляду трупа від 29 червня 2018 року, вказуючи, що не можливо встановити, у якому кримінальному провадженні здійснювалися такі слідчі дії та на підставі чого вони відбувалися.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України - огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зазначена норма насамперед направлена на максимально оперативну фіксацію вчиненого кримінального правопорушення, винайдення тих чи інших слідів його вчинення, їх фіксування, тощо.

Тому, з метою оперативної фіксації вчинених кримінальних правопорушень - 28 червня 2018 року та 29 червня 2018 року було розпочато огляд місця події і огляд трупа, а внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань було здійснено того ж дня після завершення огляду місця події і огляду трупа, тобто не пізніше 24 годин, після виявлення кримінальних правопорушень, як це передбачено ч.1 ст. 214 КПК.

Колегія суддів вважає, що немає підстав визнавати протокол огляду місця події від 13 червня 2018 року та протокол проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису від 28 червня 2018 року недопустимими доказами через те, що сторона обвинувачення не зазначила у в них серійний номер оптичного диску формату DVD-R, на який, в подальшому, здійснилося копіювання відеозаписів слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 та огляду місця події, оскільки такі порушення не є істотними та сторона захисту не навела будь-яких обставин, які би давали підстави вважати, що огляд місця події і слідчий експеримент проводилися із порушеннями або зафіксовані не вірно, тому немає підстав для визнання зазначених доказів недопустимими.

Доводи захисника про недопустимість оптичних дисків з відеозаписами через те, що вони не є первинними носіями, не відповідають положенням ст. 99 КПК України, статтям 5, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".

Так, відповідно до пунктів 1, 3 ч. 2 ст. 99 КПК України - аудіо-, відеозаписи негласних слідчих (розшукових) дій є електронними (комп`ютерними) доказами.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 99 КПК України - оригіналом електронного (комп`ютерного) документа є його відображення, якому надається таке ж значення, як документу. Дублікат документа (документ, виготовлений таким самим способом, як і його оригінал), а також копії інформації, у тому числі комп`ютерних даних, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах, виготовлені слідчим, прокурором із залученням спеціаліста, визнаються судом як оригінал документа.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" - у випадку зберігання електронного документа на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

За таких обставин, визнавати зазначені докази недопустимими з цих підстав, немає мотивів (постанова ВС від 29.03.2021 у справа № 554/5090/16-к, постанова ВС від 22.10.2021 у справі № 487/5684/19).

Не заслуговують на увагу твердження апелянта, що із тексту протоколу огляду трупа вбачається, що останній було здійснено 29 червня 2017 року, в той час, як інкриміновані ОСОБА_8 кримінальні правопорушення були вчинені в червні 2018 року, оскільки відповідно до наявного в матеріалах справи протоколу огляду трупа, протокол складений 29 червня 2018 року (т.1 а.с.93). Така дата узгоджується з даними протоколу огляду місця події від 29 червня 2018 року, коли було виявлено труп ОСОБА_10 ..

Не відповідають дійсності твердження захисника, що у протоколі огляду трупа не зазначено технічного засобу фіксації та його технічних характеристик, який використовувався, оскільки і у вступній, і у заключній частині зазначено, що застосовується фотографування на фотоапарат Nikon L120 (т.1 а.п. 93-95). При цьому до протоколу додано фототаблиці, в яких зазначено, що фотографування здійснив експерт-криміналіст СВ ТРВП ТМП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_35 , який, в подальшому, виготовив фотозображення, що відповідає вимогам ч.3 ст. 105 КПК.

Посилання апелянта на те, що протокол огляду місця події від 29 червня 2018 року є недопустимим доказом так як у вступній частині його відсутні відомості про особу, яка була учасником слідчої дії - ОСОБА_20 , колегія суддів вважає неспроможними, оскільки такі обставини не змінюють інформаційного змісту протоколу, який ніким неоспорювався.

Не відповідають дійсності твердження захисника, що у протоколі огляду місця події не зазначено технічного засобу фіксації та його технічних характеристик, який використовувався, оскільки і у вступній, і у заключній частині зазначено, що застосовується фотографування на фотоапарат Nikon L120 (т.1 а.п. 98-101). При цьому, відповідно до ч.3 ст. 105 КПК, до протоколу ст. слідчим ОСОБА_36 додано фототаблиці огляду місця події.

Під час огляду місця події виявлено та вилучено одяг, взуття, продукти харчування. Зазначено їх точне найменування, кількість, індивідуальні ознаки, місце, де були виявлені, із зазначенням об`єкту упакування з відповідними написами та підписами учасників та понятих. При цьому будь-яких зауважень, під час проведення цієї слідчої дії, в учасників не було, тому посилання захисника на порушення ст. 104, 105, 106, 237 КПК, є необґрунтованими.

Щодо посилання апелянта на те, що в у протоколі огляду трупа, спеціаліста звати ОСОБА_18 , а в протоколі огляду місця події спеціаліста звати ОСОБА_19 , то такі доводи підтверджують, що вказані слідчі дії проведені за участю спеціалістів.

Відповідно до протоколу огляду трупа від 13 червня 2018 року, останній проведено на підставі повідомлення про виявлення трупа із застосуванням фотозйомки на цифровий фотоапарат марки Nikon (т.1 а.п. 47-74). При цьому, відповідно до ч.3 ст. 105 КПК, до протоколу слідчим СВ ТВМ ОСОБА_37 додано фототаблиці слідчої дії.

Під час огляду трупа вилучено речі із зазначенням їх точного найменування, індивідуальні ознаки, із зазначенням об`єкту упакування завіреними підписами учасників та понятих. При цьому будь-яких зауважень, під час проведення цієї слідчої дії, в учасників не було, тому посилання захисника на порушення ст. 104, 105, 106, 237 КПК, є необґрунтованими.

Необґрунтованим є посилання захисника на не зазначення заводського номера фотокамери, якими фіксувалися слідчі дії під час оглядів місця події і трупа, оскільки такі не є істотним порушенням та захисник не навів обставин, які б вплинули на права обвинуваченого.

Посилання захисника на визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 27.06.2018 року є безпідставним, оскільки суд не обґрунтовував винуватості ОСОБА_8 таким доказом.

Що стосується доводів апелянта про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 11 червня 2018 року, то такі є обґрунтованими, оскільки зазначена слідча дія була проведена за участю одного понятого, що суперечить ст. 223 КПК. Тому такий протокол слід визнати недопустимим доказом та виключити його з мотивувальної частини вироку суду. При цьому зазначений протокол не несе жодної слідової інформації і немає ніякого доказового значення.

Посилання апелянта на порушення права на захист ОСОБА_8 у зв`язку з тим, що сторону захисту не було повідомлено про призначення слідчим експертиз у цьому провадженні, є необґрунтованими.

Норма статті 243 КПК в редакції, що діяла на час прийняття такого процесуального рішення, не покладала на слідчого обов`язку повідомляти стороні захисту про призначення експертиз у кримінальному провадженні. Протягом досудового розслідування захисник та підозрюваний були наділені правом заявляти клопотання про призначення експертиз у цьому кримінальному провадженні. Будь-яких перешкод у реалізації цього права сторони захисту, у даному випадку, не встановлено. При цьому Положення та Інструкції про проведення судово-медичної експертизи не передбачають обов`язкової участі підозрюваних у проведенні судово-медичних експертиз, що не стосуються їх особи, а вказують на можливу їх присутність з дозволу слідчого.

Також, положення КПК, якими врегульовано статус сторін кримінального провадження та порядок зібрання доказів, свідчать, що як сторона захисту, так і сторона обвинувачення мають право самостійно визначати, які докази слід надати для обстоювання своєї позиції перед судом. Не є виключенням і можливість органу досудового розслідування вирішувати питання про проведення певного виду експертиз, якщо це сприятиме ходу досудового розслідування в цілому. При цьому в деяких випадках судові експертизи є обов`язковими, проведення яких не залежить від ініціативи того чи іншого учасника кримінального провадження. Зокрема, за змістом ст.242 КПК України обов`язковим є проведення експертизи щодо встановлення причин смерті та встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про недопустимість усіх проведених у цьому провадженні висновків експертиз через відсутність підтвердження повноважень експертів і даних, які виключають можливість проведення ними судових експертиз та, що слідчий не попередив експертів про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків, оскільки, як стверджують матеріали кримінального провадження, у кожному висновку експерта містяться відомості про особу експерта, його посаду і кваліфікацію, стаж роботи за фахом та їх підпис про ознайомлення з правами та обов`язками експерта згідно до ст.69 КПК та попередження про відповідальність за ст.ст.384,385 КК України.

Всі висновки експертів належно вмотивовані, відповідають фактичним обставинам справи та зібраним у справі доказам, тому в колегії суддів відсутні підстави сумніватися в їх об`єктивності та достовірності.

Та обставина, що суд відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про допит експертів, не впливає на законність прийнятого судом рішення, оскільки експертні дослідження проведено в установленому кримінально-процесуальним законом порядку, їх зміст відповідає статтям 101, 102 КПК, вони містять вичерпні відповіді на поставлені в ухвалах слідчих суддів питання, висновки експертів не містять будь-яких суперечностей, а відтак відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достовірності й достатності.

Відповідно до вимог ст.85 КПК України, докази визнаються належними, якщо вони прямо чи непрямо підтверджують наявність існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню та згідно зі ст.94 КПК України оцінюються у сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку. Тому твердження апелянта, що висновки експертів на пряму не підтверджують винуватість ОСОБА_8 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, як і ряд доказів, які на думку апелянта, не доводять вину обвинуваченого, а лише вказують на певні обставини кримінального провадження, є необґрунтованими, оскільки всі докази суд першої інстанції оцінив, відповідно до ст.94 КПК України, у їх сукупності та взаємозв`язку.

При цьому колегія враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою, доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Тому, застосовуючи вказаний стандарт доказування в цій справі, суд першої інстанції обґрунтовано врахував сукупність всіх доказів у комплексі та в їх взаємозв`язку.

З наведених підстав, не заслуговують на увагу доводи апелянта, що висновками судово-медичних експертиз не встановлено достовірних причин і часу смерті ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_10 , оскільки висновки експертиз, у цьому кримінальному провадженні, не є єдиними чи визначальними доказами винуватості ОСОБА_8 , а є одними із доказів, які досліджні та оцінені судом першої інстанції в їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.

Щодо посилання апелянта на суперечності між вказаною в обвинуваченні датою вбивства ОСОБА_10 і даними висновку СМЕ №515 від 02.08.2018 року, а саме часу його смерті, про який вказано, що вона наступила щонайменше за кілька тижнів до 02 липня 2018 року, то суд першої інстанції правильно взяв до уваги показання допитаних безпосередньо в судовому засіданні свідків, які підтвердили що 08 червня 2018 року ОСОБА_10 був присутній у квартирі ОСОБА_21 і разом з ОСОБА_8 наносив удари ОСОБА_12 і, після вбивства останнього, допомагав заховати його труп, а потім разом з ОСОБА_8 і свідком ОСОБА_15 покинув цю квартиру і переховувався поблизу с.Біла Тернопільського району, де і було виявлено його труп.

За таких обставин, доводи апелянта щодо не проведення ентомологічного дослідження для встановлення давності настання смерті ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_10 , не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про вчинення їх убивства ОСОБА_8 шляхом удушення ( ОСОБА_12 , ОСОБА_10 ) та перелому верхнього ріжка щитоподібного хряща, перелому ребер та розривного перелому хребта ( ОСОБА_11 ).

Щодо доводів апелянта про недопустимість як доказу показань свідка ОСОБА_15 , то такі були предметом дослідження суду першої інстанції та суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання такого доказу недопустимим.

Так, суд першої інстанції вживав всі заходи, передбачені нормами КПК України, на виклик та безпосередній допит свідка ОСОБА_15 в судовому засіданні. Проте, встановлено, що остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому суд правомірно, відповідно до ч.2 ст. 23 КПК України, взяв до уваги, дослідив та оцінив показання останньої, які свідок надавала 03 липня 2018 року під час допиту її слідчим суддею на стадії досудового розслідування і результати проведених із нею слідчих дій.

Так, суд встановив, що ОСОБА_15 була допитана 03 липня 2018 року під час досудового розслідування слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду за правилами ст. 225 КПК України, без участі сторони захисту, з належним встановленням її особи, оскільки без належного встановлення особи, яка допитується, її допит є неможливим.

Зокрема, відповідно до матеріалів допиту, досліджених в суді апеляційної інстанції, особа свідка ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації АДРЕСА_6 , встановлені на підставі відомостей, які надані із інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України.

Як стверджує звукозапис допиту від 03.07.2018 року, при встановлені анкетних даних слідчим суддею свідок вказала, що вона є ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає АДРЕСА_6 . Вказані анкетні дані підтверджуються інформаційними даними Міністерства внутрішніх справ України.

Свідок ОСОБА_15 чітко та послідовно розповіла про події, свідком яких була, вказуючи на конкретні обставини, які при цих подіях відбувалися. Під час допиту слідчим суддею виконано порядок допиту свідка, тому посилання апелянта на те, що свідку ставили навідні питання чи в запитаннях містилися відповіді на них, є безпідставним.

За таких обставин, допит свідка ОСОБА_15 підтверджується дослідженими в суді апеляційної інстанції матеріалами допиту в порядку ст. 225 КПК України, в тому числі ухвалою слідчого судді від 02.07.2018 року щодо проведення допиту свідка ОСОБА_15 03.07.2018 року, документами встановлення особи свідка ОСОБА_15 , тому твердження апелянта на недопустимість як доказу показань свідка ОСОБА_15 від 03 липня 2018 року під час досудового розслідування та сумнівів щодо наявності документів, які б посвідчували особу свідка, є необґрунтованими та підстав, передбачених ст.ст. 87 і 88 КПК України, для визнання вказаного доказу недопустимим, немає.

При цьому висновки суду про допит свідка ОСОБА_15 слідчим суддею без участі сторони захисту не суперечить вимогам КПК України, оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_8 були складені 14 та 30 червня 2018 року, проте не вручені в зв`язку з його переховуванням та оголошенням в розшук і затриманого 21 вересня 2018 року, після чого оголошено про підозру.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що показання свідка ОСОБА_15 , надані 03 липня 2018 року слідчому судді, не містять істотних розбіжностей з даними проведених за її участю слідчих дій.

Так, відповідно до протоколу та відеозапису слідчого експерименту із свідком ОСОБА_15 , остання не лише відповідала на питання слідчого про обставини вчинення ОСОБА_8 вбивства, але самостійно вказала на місцевості, де саме відбулось убивство та куди ОСОБА_8 переміщував тіло вбитого.

Під час її допиту слідчим суддею в судовому засіданні вона самостійно і детально розповіла про відомі їй обставини вчинення ОСОБА_8 умисних вбивств 07 червня 2018 року, 08 червня 2018 року та 24 червня 2018 року, що підтверджується технічним записом судового засідання від 03 липня 2018 року.

Необґрунтованими є доводи захисника про недопустимість показань свідка ОСОБА_15 зазначаючи, що їх не було відкрито стороні захисту при виконанні вимог ст.290 КПК України, обґрунтовані виключно тим, що в доданому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування не вказано про допит цього свідка 03 липня 2018 року.

Однак, сама по собі відсутність такого запису в Реєстрі не вказує на ненадання стороні захисту доступу до показань свідка ОСОБА_15 слідчому судді. У цьому ж Реєстрі зазначено про здійснення трьох допитів свідка ОСОБА_15 - 28 і 29 червня 2018 року, що вказує на те, що стороні захисту було відомо про такого свідка зі сторони обвинувачення і зміст її показань, що давало змогу належним чином підготуватися до судового розгляду.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що під час розгляду справи судом першої інстанції, в судовому засіданні, показання свідка ОСОБА_15 за правилами ст. 225 КПК, були надані прокурором, та сторона захисту мала можливість з ними ознайомитися та викласти свої заперечення. Тому функціональне призначення щодо підтвердження допустимості доказової інформації, перевірялися та враховувалися судом під час оцінки доказів.

Виходячи із цільової спрямованості положень ч.12 ст. 290 КПК України, визначеної у постановах Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року та від 16 березня 2017 року, а також висновку Великої Палати Верховного Суду щодо можливості відкриття на стадіях судового розгляду документів, яких не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що відомості, які відкриті під час судового розгляду в суді першої інстанції, є допустимим доказом, оскільки судом першої інстанції були створені належні умови для реалізації права на захист, положень засад рівності сторін, презумпції невинуватості та забезпечило у цій частині справедливість судового розгляду та виконання завдань кримінального провадження (постанова ВС від 05.02.2019 року, справа №607/11498/15-к).

При цьому, згідно з принципом рівності сторін змагального процесу, як однієї зі складових справедливого суду, стороні захисту було надано розумну можливість представити свої аргументи на умовах, які не ставлять її у гірше становище порівняно з опонентом.

Інші наведені в апеляційній скарзі з доповненнями доводи не містять достатніх підстав для скасування вироку суду.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що усім доказам в кримінальному провадженні, зібраним відповідно до кримінального процесуального закону, в їх сукупності, суд першої інстанції дав належну правову оцінку, дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненому, його дії кваліфікував правильно за п.п.12,13 ч.2 ст.115 КК України.

Колегія суддів вважає, що висновки, яких дійшов суд, були зроблені на підставі ретельного, повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи. Матеріали справи не містять обставин, що можуть викликати сумніви в правильності рішення суду, чи суперечливих доказів, які б суд невмотивовано відкинув, а тому доводи апелянта про відсутність доказів винуватості ОСОБА_8 , є необґрунтованими.

При цьому під час апеляційного розгляду не встановлено визначених ст.415 КПК України підстав для направлення кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції, як про це просить апелянт.

При визначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, відомості про особу обвинуваченого, обставини, що впливають на покарання.

Зокрема, було надано значення тому, що ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні багатоепізодних особливо тяжких злочинів проти життя людини, який, нехтуючи загальнолюдськими цінностями, вбив трьох людей, що становить його підвищену суспільну небезпечність.

Щодо особи обвинуваченого, суд врахував, що ОСОБА_8 неодноразово судимий, в тому числі за п.12 ч.2 ст. 115 КК України, на час вчинення злочинів не мав постійного місця проживання, не працював, зловживав алкоголем, вів антисоціальний спосіб життя, суд взяв до уваги обставину, що обтяжує покарання- вчинення злочинів особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, врахував думку потерпілих, в тому числі ОСОБА_10 , який просив призначити ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі, беручи до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, з додержанням вимог ст. 65 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі, визначених судом першої інстанції, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тобто ґрунтується на вимогах закону. За таких обставин, призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, колегія вважає неможливим.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2022 року щодо ОСОБА_8 - змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку суду посилання як на доказ винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 - протокол огляду місця події від 11 червня 2018 року.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді