Провадження № 1-кп/761/932/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2023 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження № 0001758 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України

У С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0001758 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник та обвинувачений заперечували проти затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 26 жовтня 2022 року внаслідок того, що вона суперечить інтересам ОСОБА_5 .

Прокурор у судовому засіданні повідомив, що угода про визнання винуватості носить добровільний характер, тому обставини для її затвердження наразі відсутні, просив повернути обвинувальний акт з угодою для подальшого проведення досудового розсідування.

Здійснюючі підготовче провадження у справі на підставі обвинувального акту та угоди про визнання винуватості, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, що складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Кримінального процесуального кодексу України та інших законів України, про що прямо зазначено у статті 1 кримінального процесуального кодифікованого закону України.

З огляду на зміст глав 27 та 28 розділу ІV Кримінального процесуального кодексу України, судове провадження у першій інстанції складається з підготовчого провадження та судового розгляду кримінального провадження (кримінальної справи).

Отже, підготовче провадження є першим та важливим етапом судового провадження, під час якого суд першої інстанції зобов`язаний перевірити наявні в нього на цьому етапі матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судових рішень, обумовлених частиною 3 статті 314 кримінального процесуального кодифікованого закону України.

Тобто, зі змісту пункт 1 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України вбачається, що суд у підготовчому судовому засіданні перш за все суд має з`ясувати, чи є підстави задля прийняття рішення щодо затвердження або відмови у затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього кодексу.

Відтак, розв`язуючи вищенаведене нагальне для підготовчого судового засідання у справі на підставі обвинувального акту та угоди про визнання винуватості питання, суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_5 відмовляється від угоди й така відмова є цілком добровільною.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод й практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, в силу приписів статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учиненої Високими Договірними Сторонами 04.11.1950 року в Римі та ратифікованої нашою державою 17.07.1997 року відповідним Законом України № 475/97-ВР, яка на підставі змісту статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одночасно із цим Основний Закон нашої Держави у своїй статті 19 обумовлює, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відтак, загальний порядок судового провадження на підставі угоди визначений статтею 474 Кримінального процесуального кодексу України.

Тобто, перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості на виконання вимог частини 4 зазначеної вище статті суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу; 3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Також згідно з частиною 6 статті 474 Кримінального процесуального кодексу України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

У силу вимог частини 1 статті 475 кримінального процесуального кодифікованого закону України суд, переконавшись, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким її затверджує і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Натомість, суд відмовляє в затвердженні угоди як передбачено частиною 7 статті 474 вище вказаного кодифікованого акта, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Тобто процесуальний закон вимагає наявності добровільності сторін угоди на її укладення.

Аналізуючи норми процесуального закону щодо порядку судового провадження на підставі угод, судом встановлено, що кримінальне процесуальне кодифіковане законодавство України не передбачає прямої вказівки на те, що слід робити суду у разі відмови обвинуваченого від раніше укладеної угоди.

Проте, виходячи з засад диспозитивності, визначених у частині 1 статті 26 Кримінального процесуального кодексу України, сторони кримінального провадження, є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим кодексом.

Тобто, якщо обвинувачений втратив інтерес до угоди про визнання винуватості, то розглядати її по суті шляхом перевірки на відповідність вимогам кримінального та кримінального процесуального кодифікованих законів України не має сенсу.

Приходячи до такого, суд ураховує, що у контексті вирішення питання про дії суду в разі відмови обвинуваченого на стадії підготовчого провадження від укладеної між стороною захисту та стороною обвинувачення під час досудового розслідування угоди про визнання винуватості, слід відмовляти у її затверджені. У такому випадку повторне звернення з угодою не допускається, а досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Аналогічні, натомість більш конкретні за своїм змістовим навантаженням, роз`яснення надані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі «Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод», зареєстрованому за вихідним № 223-1679/0/4-12 від 15.11.2012 року, від яких до сих пір не відійшов Верховний Суд, а тому вони є обов`язковими до застосування судами усіх рівнів під час розгляду справ вказаної категорії.

Відтак, в підпункті «б» пункту 6 зазначеного листа чітко обумовлено, що суд, відмовляючи у затвердженні угоди, повинен: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження; призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному прядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження; продовжити судовий розгляд в загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення.

Аналізуючи всі обставини, встановлені під час підготовчого провадження, ураховуючи, що обвинувачений добровільно відмовився від укладеної угоди, що фактично свідчить про те, що він не відмовляється від свого права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, та від інших своїх прав, передбачених чинним законодавством, тому укладена 26 жовтня 2022 року угода про визнання винуватості на даний час порушує права та інтереси ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 205-1 Кримінального кодексу України, а, отже, з огляду на зміст пункту 3 частини 7 статті 474 Кримінального процесуального кодексу України у її затвердженні необхідно відмовити та повернути кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 липня 2022 року під № 0001758 прокурору Київської міської прокуратури ОСОБА_3 для продовження досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 1, 26, 31, 35, 37, 42, 45, 283, 291, 293, 314, 468 - 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 205-1 Кримінального кодексу України, укладеної 26 жовтня 2022 року між прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , в присутності захисника ОСОБА_6 в приміщенні Київської міської прокуратури та повернути матеріали кримінального провадження № 0001758 прокурору Київської міської прокуратури ОСОБА_3 для продовження та завершення досудового розслідування відповідно до вимог чинного законодавства України, визначеного § 3 глави 24 розділу ІІІ Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1