Справа № 953/8236/23
Провадження № 1-кп/953/1128/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2023 року м. Харків

Київський районний суд міста Харкова у складі судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 01.08.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000443, щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, у відношенні:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пенза Російської Федерації, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 11.05.2023 Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

у с т а н о в и в:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 11.05.2023 ОСОБА_2 засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, до покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин.

30.06.2023 року ОСОБА_2 прибув до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, де був письмово ознайомлений з порядком і умовами відбування покарання у виді громадських робіт та попереджений про кримінальну відповідальність, відповідно до ч. 2 ст. 389 КК України, про що останній надав підписку. Також ОСОБА_2 під особистий підпис видано направлення до Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області, що розташований за адресою м. Харків, вул. Алчевських, 49, для відбування безоплатних громадських робіт, відповідно до якого він повинен приступити до відбування покарання з 03.07.2023 року.

Однак ОСОБА_2 будучи працездатним, маючи змогу працювати та відбувати призначене Київським районним судом м. Харкова покарання умисно, ігноруючи вирок суду, з метою ухилення від відбування громадських робіт, без поважних причин, ігноруючи обов`язки пов`язані із відбуттям призначеного покарання, згідно табелю виходу на роботу з 03.07.2023 року по 31.07.2023 року (не вийшов на відпрацювання покарання: 05.07.2023 року, 06.07.2023 року, 07.07.2023 року, 08.07.2023 року, 10.07.2023 року, 11.07.2023 року, 12.07.2023 року, 13.07.2023 року, 14.07.2023 року, 15.07.2023 року, 17.07.2023 року, 18.07.2023 року, 19.07.2023 року,) з 01.08.2023 по 31.08.2023 (не вийшов на відпрацювання 21.08.2023 року, 22.08.2023 року, 23.08.2023 року, 24.08.2023 року, 25.08.2023 року, 26.08.2023 року, 28.08.2023 року, 29.08.2023 року, 30.08.2023 року, 31.08.2023 року) до Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області не з`явився, чим ухилився від їх відбування.

Такі дії ОСОБА_2 набули тривалого системного характеру і полягають у невиконанні обов`язку (бездіяльність) щодо відбування покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт та відповідно до ст. 40 КВК України є ухиленням від виконання покарання, оскільки більше двох прогулів без поважних причин протягом місяця є ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт.

Отже, з 03.07.2023 по 31.08.2023 під час перебування на обліку у Київському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації » в Харківській області ОСОБА_2 без поважних причин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою ухилення, будучи попередженим про наслідки не відбування призначеного судом покарання у виді громадських робіт, систематично не виходив на відпрацювання громадських робіт, допустив прогули та фактично не відпрацював 92 години.

1.2. Указаними діями ОСОБА_2 учинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України, тобто ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. До Київського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000443 від 01.08.2023 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, який містить клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про розгляд обвинувального акта в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акта додані:

- письмова заява ОСОБА_2 складена в присутності захисника ОСОБА_4 , щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні;

- матеріали досудового розслідування.

Як убачається з наданих матеріалів, на час надходження обвинувального акта до суду, відносно ОСОБА_2 не застосовано затримання після виявлення вчиненого кримінального проступку.

Ураховуючи зазначене, суд вважає можливим розглянути обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини 2 статті 381 КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 381 КПК України, спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою , формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд.

Діючи відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 17, ст.ст. 369-371, 374, ч. 3 ст. 381, ч. 2 ст. 382 КПК України, суд перевірив обставини, які встановлені органом досудового розслідування та які не оспорюються учасниками судового провадження.

2.2. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Зокрема, з обвинувального акта вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що 11.05.2023 ОСОБА_2 засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, до покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин.

30.06.2023 року ОСОБА_2 прибув до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, де був письмово ознайомлений з порядком і умовами відбування покарання у виді громадських робіт та попереджений про кримінальну відповідальність, відповідно до ч. 2 ст. 389 КК України, про що останній надав підписку. Також ОСОБА_2 під особистий підпис видано направлення до Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області, що розташований за адресою м. Харків, вул. Алчевських, 49, для відбування безоплатних громадських робіт, відповідно до якого він повинен приступити до відбування покарання з 03.07.2023 року.

Однак ОСОБА_2 будучи працездатним, маючи змогу працювати та відбувати призначене Київським районним судом м. Харкова покарання умисно, ігноруючи вирок суду, з метою ухилення від відбування громадських робіт, без поважних причин, ігноруючи обов`язки пов`язані із відбуттям призначеного покарання, згідно табелю виходу на роботу з 03.07.2023 року по 31.07.2023 року (не вийшов на відпрацювання покарання: 05.07.2023 року, 06.07.2023 року, 07.07.2023 року, 08.07.2023 року, 10.07.2023 року, 11.07.2023 року, 12.07.2023 року, 13.07.2023 року, 14.07.2023 року, 15.07.2023 року, 17.07.2023 року, 18.07.2023 року, 19.07.2023 року,) з 01.08.2023 по 31.08.2023 (не вийшов на відпрацювання 21.08.2023 року, 22.08.2023 року, 23.08.2023 року, 24.08.2023 року, 25.08.2023 року, 26.08.2023 року, 28.08.2023 року, 29.08.2023 року, 30.08.2023 року, 31.08.2023 року) до Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області не з`явився, чим ухилився від їх відбування.

Такі дії ОСОБА_2 набули тривалого системного характеру і полягають у невиконанні обов`язку (бездіяльність) щодо відбування покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт та відповідно до ст. 40 КВК України є ухиленням від виконання покарання, оскільки більше двох прогулів без поважних причин протягом місяця є ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт.

Отже, з 03.07.2023 по 31.08.2023 під час перебування на обліку у Київському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації » в Харківській області ОСОБА_2 без поважних причин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою ухилення, будучи попередженим про наслідки не відбування призначеного судом покарання у виді громадських робіт, систематично не виходив на відпрацювання громадських робіт, допустив прогули та фактично не відпрацював 92 години.

Установлені органом досудового розслідування і викладені судом обставини не оспорюються учасниками судового провадження, так як під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_2 визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Окрім того, обвинувачений ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

2.3. Отже, саме з підстав викладеного, суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, тобто ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. Вивченням обставин справи, оцінкою особистості ОСОБА_2 встановлено, що обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання останнього, є щире каяття.

3.2. Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_2 покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується, як кримінальний проступок, його вид, суспільну небезпечність та наслідки. Також, суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має середню освіту, наразі офіційно не працевлаштований, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, має зареєстроване та фактичне місце проживання.

4.3. При дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статями 69, 69-1 КК України, не встановлено.

4.4. З урахуванням викладених вище обставин у кримінальному провадженні, характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_2 покарання у виді арешту - на строк 2 (два) місяці.

4.5. Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

4.6. Крім того, вироком Київського районного суду м. Харкова від 11.05.2023 ОСОБА_2 засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт, яке на даний час не відбуте у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи із співвідношення, що одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Виходячи з вимог п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, невідбута частина покарання ОСОБА_2 за вироком Київського районного суду м. Харкова від 11.05.2023 у виді 92 (дев`яносто двох) годин громадських робіт відповідає 11 (одинадцяти) дням арешту та 4 (чотирьом) годинам громадських робіт.

З урахуванням викладеного, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, суд до призначеного покарання частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 11.05.2023 у виді 80 годин громадських робіт, перевівши при складанні покарань відповідно до вимог ст. 72 КК України менш суворе покарання у виді громадських робіт в більш суворий вид - арешт, виходячи із співвідношення: одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт, і остаточно визначити до відбування покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці 10 (десять) днів.

5. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

6.1. Речові докази.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

6.2. Процесуальні витрати.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

6.3. Заходи забезпечення кримінального провадження.

6.3.1. Запобіжний захід.

Станом на час розгляду судового провадження до обвинуваченого ОСОБА_2 не застосовано запобіжний захід. Ураховуючи те, що клопотань сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_2 на розгляд суду не надходило, підстав, передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України, до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, і призначити йому покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до призначеного ОСОБА_2 покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 11.05.2023 у виді 80 годин громадських робіт, що згідно зі ст. 72 КК України відповідає 10 дням арешту та остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці 10 (десять) днів.

Запобіжний захід ОСОБА_2 до набранням вироком законної сили не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_2 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя - ОСОБА_1