Справа №759/5401/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3296/2023 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

03 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 ,ОСОБА_5 ,

при секретарі - ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зеленьків, Тальнівського району, Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 19.11.2019 вироком Печерського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 368 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів, що становить 25500 гривень, з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах, в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 3 роки; штраф сплачено 13.12.2019,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного та додаткового покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку 2 (два) роки та на підставі ст. 76 КК України зобов`язано періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цим же вироком вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_8 у невстановлений слідством час, у невстановленому слідством місці, у невстановленої слідством особи придбав патрони у кількості 127 шт. та пістолет, без передбаченого законом дозволу, тим самим порушив Положення про дозвільну систему затвердженого, Постановою Кабінету міністрів України № 576 від 12.10.1992 року, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року.

Так, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї та боєприпасів, почав незаконно носити та зберігати при собі патрони у кількості 127 штук та пістолет, без передбаченого законом дозволу.

26.02.2022 приблизно о 16.00 годин біля житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 у ОСОБА_8 під час затримання, в порядку ст. 208 КПК України, працівниками поліції було вилучено 127 набоїв та пістолет.

Вилучені у ОСОБА_8 патрони належать до боєприпасів до вогнепальної зброї, виготовлені промисловим способом, є пістолетними патронами калібру 9x18 мм, патрони можуть бути використані для стрільби з нарізної вогнепальної зброї калібру 9x18 мм, пістолет належить до бойової нарізної коротко ствольної вогнепальної зброї, пістолет виготовлений промисловим способом, є самозарядним пістолетом Макарова (ПМ) № НОМЕР_1 калібру 9x18 мм, сліди переробки в конструкції наданого на дослідження пістолету відсутні.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України, яка не підлягала застосування, оскільки ОСОБА_8 до повного відбуття призначеного покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2019 вчинив нове кримінальне правопорушення, отже застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням може створити відчуття безкараності та сприяти вчиненню нових правопорушень. Також апелянт вказує, що конкретні обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 правопорушення не дозволяють обґрунтовано вважати можливими виправлення та перевиховання обвинуваченого без відбування призначеного покарання. Крім того, апелянт звертає увагу, що в резолютивній частині вироку суд першої інстанції, застосувавши до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, нелогічно звільнив ОСОБА_8 від відбування додаткового покарання, хоча будь-яке додаткове покарання йому не призначав.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_8 , вказуючи на необґрунтованість апеляційної скарги прокурора, просить залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, просив вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, думку обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями п.3 ч.1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За нормами ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення судове рішення.

За вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, та в якому наведені належні і мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з журналу судового засідання (а.с.400, суд першої інстанції на підставі ч. 3 ст. 349 КПК визначив обсяг і порядок дослідження доказів, а саме вирішив допитати обвинуваченого та дослідити матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Відповідно до положень ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 та ст. 381 КПК України.

Аналіз вказаних положень свідчить про те, що повне визнання вини, незаперечення обвинуваченим фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому він обвинувачується, правових наслідків розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення останнім цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК України.

Проте, зі змісту вироку вбачається, що місцевий суд порушив вищенаведені вимоги процесуального закону.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 хоча і визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, однак надав показання щодо кримінального правопорушення, які відрізнялись від тих фактичних обставин, що були зазначені в обвинувальному акті і в подальшому визнані судом доведеними.

Зокрема, обвинувачений вказав, що 25.02.2022 року подзвонив до працівника поліції (свого колишнього колеги) та попросив дістати для нього зброю та набої для захисту своєї сім`ї у зв`язку із воєнними діями рф на території України, для чого поїхав до Дніпровського райвідділу поліції та біля Дарницького ДЕПО йому передали зброю. Наступного дня він поїхав на роботу та у нього було вилучено набої та пістолет. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 , крім того, заперечував обставини вилучення у нього 26.02.2022 вогнепальної зброї та кількості набоїв і зазначив про те, що пістолет «Макаров» та набої до нього він отримав на його прохання від працівника поліції (колишнього колеги), з метою захисту своєї родини від збройної агресії російської федерації, тобто фактично за умов, що мають ознаки стану крайньої необхідності.

В той же час, відповідно до змісту обвинувального акту ОСОБА_8 інкримінувалося те, що він придбав, носив та зберігав вогнепальну зброю та бойові припаси отримані незаконно, у невстановлений слідством час, у невстановленому слідством місці, у невстановленої слідством особи.

За таких обставин суду першої інстанції слід було повернутись до обговорення питання про визначення обсягу доказів та встановлення порядку їх дослідження, оскільки наявність вищезазначених протиріч свідчить про те, що обвинувачений фактично оспорював обставини вчинення злочину і суд мав розглянути кримінальне провадження в загальному порядку, а не застосовувати процедуру, що визначена ч. 3 ст. 349 КПК України.

Крім того, місцевим судом у вироку не наведено зміст показань обвинуваченого ОСОБА_8 щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення.

Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і відповідно до ч. 1 ст. 412, п.3 ч.1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України вироку щодо ОСОБА_8 , оскільки цим не погіршується його становище.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, розглянути кримінальне провадження в загальному порядку, зокрема детально дослідити докази як щодо обставин, з якими фактично не погоджувався обвинувачений, так і тих, що виключають злочинність діяння, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 - скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Суддя Суддя