Справа № 484/295/24
Провадження № 1-кс/484/139/24
У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу

02 лютого 2024 року м. Первомайськ

Слідчий суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 , слідчого СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 , а також підозрюваного ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянув внесене у кримінальному провадженні № 0000050 слідчим СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_3 клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого і мешканця АДРЕСА_1 , освіта середня, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, паспорт НОМЕР_1 , виданий 26.01.1996 року Первомайським МВ УМВС України в Миколаївській області,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 110, а саме у саме у розповсюдженні матеріалів із закликами до зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, ч.2 ст. 436-2 КК України, а саме у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році та ч.3 ст. 436-2 КК України, а саме у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, вчинені повторно за наступних фактичних обставин, -

ВСТАНОВИВ:

СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області розслідується кримінальне провадження № 0000050 за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 110, ч. 2 ст. 436-2 та ч. 3 ст. 436-2 КК України.

25.01.2024 року про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень повідомлено ОСОБА_5

31.01.2024 року слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи тим, що злочини, у вчиненні яких він підозрюється, є тяжкими; перебуваючи на волі, він може переховуватись від органів досудового розслідування і суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. На думку слідчого про такі ризики свідчать тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , а також те, що він перебуваючи на свободі, може видалити чи спотворити інформацію на сторінці свого профілю у соціальній мережі «Однокласники», які є предметами злочинів.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, просила його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтованість підозри не оспорював, однак проти тримання його під вартою заперечував, просив відмовити в задоволенні клопотання, посилаючись на те, що не має наміру продовжувати злочинну діяльність, переховуватись від слідства і суду, має негативний стан здоров`я.

Захисник підтримав думку підозрюваного, просив відмовити в задоволенні клопотання. Додав, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, за яким характерихується позитивно, не судимий, не зловживає алкоголем, не має наміру продовжувати злочинну діяльність. Вважає, що заявлені прокурором ризики не доведені, а сама лише тяжкість злочинів не є підставою для тримання під вартою.

Заслухавши думку учасників процесу, пояснення слідчого, дослідивши додані до клопотання документи та ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

28.09.2023 року до Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області надійшла заява начальника Первомайського РВ УСБУ в Миколаївській області про те, що під час моніторингу соціальних мереж встановлено факт розповсюдження мешканцем м. Первомайська Миколаївської області ОСОБА_5 матеріалів, які виправдовують та визнають неправомірною збройну агресію рф проти України.

Інформація про зазначене кримінальне правопорушення внесена до ЄРДР 28.09.2023 року за № 0000050 за ч.2 ст. 436-2 КК України. В подальшому проведення досудового розслідування доручено СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області.

Надалі, 25.01.2024 року, також за повідомленнями начальника Первомайського РВ УСБУ в Миколаївській області до ЄРДР була внесена інформація за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 110 КК України про те, що в соціальній мережі «Однокласники» ОСОБА_5 розповсюдив матеріали, що містять публічні заклики до зміни меж території або державного кордону України на порушення поряду, встановленого Конституцією, а також за ч.3 ст. 436-2 КК України про те, що ОСОБА_5 в соціальній мережі «Однокласники» поширив матеріали, в яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснюють таку агресію.

Зміст повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 25.01.2024 року становить те, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН). До складу ООН входять Україна, Російська Федерація (далі - РФ) та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу. Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави, застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року РФ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Статтею 73 Конституції України закріплено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відтак всупереч міжнародному правопорядку, з нехтуванням державного суверенітету та територіальної цілісності України, починаючи з 20 лютого 2014 року, представниками влади РФ і службовими особами ЗС РФ розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та військової окупації території АР Крим і м. Севастополя.

24 лютого 2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.

У подальшому цього ж дня Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У період з 5 години 24 лютого 2022 року та щонайменше до 14 квітня 2023 року (включно) підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений відповідними Указами президента та який діє і на день складання вказаного повідомлення про підозру.

Разом з цим, враховуючи вищевказані події, громадянин України ОСОБА_5 , достовірно володіючи інформацією, що з 24 лютого 2022 року Російською Федерацією, а саме підрозділами Збройних Сил та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна та розуміючи, що вчиняються дії, направлені на зміну меж території України в порушення порядку встановленого Конституцією України, за адресою проживання: АДРЕСА_1 , у невстановлений досудовим розслідуванні час зареєструвався у соціальній мережі «Одноклассники» (гіперпосилання соціальної мережі у мережі Інтернет: « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), створивши у ній персональний профіль з ім`ям користувача (рос.) «ОСОБА_8», який відображається у вказаній соціальній мережі за гіперпосиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

За вказаних обставин, ОСОБА_5 за адресою проживання: АДРЕСА_1 , у невстановлений досудовим розслідуванні час, але не раніше 16.02.2023, у вказаній соціальній мережі, використовуючи особистий ноутбук марки HP моделі Compaq CQ58, уподобав (рос. ОСОБА_8 считает классным) публікацію, яка була додана в соціальну мережу «Одноклассники» ІНФОРМАЦІЯ_4 у групу « ІНФОРМАЦІЯ_5 », (гіперпосилання групи у вказаній соціальній мережі: ІНФОРМАЦІЯ_6 та яка (публікація) відображається за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_8 ).

Водночас, вказана публікація №1 за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 яка додана на сторінку користувача з ім`ям « ОСОБА_8 » в соціальній мережі «Одноклассники», не раніше ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка (сторінка) відображається за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 є матеріалом, у виді зображення та текстом під ним у виді наступного змісту:

«Сейчас по всей стране идёт сбор подписей для присоединение к самому масштабному иску в 1 млн истцов. Цель: 1. Дать правовую оценку решениям руководства СССР во главе с ОСОБА_14, повлекшим ликвидацию органов власти СССР с последующим разрешением страны. 2. Установить незаконность выхода республик из состава СССР.3. Отменить незаконные решения руководства СССР во главе с ОСОБА_14, повлекшие разрушение страны. 4. Отозвать признание независимости всех республик, которые вышли незаконно из состава СССР.Что это даст на практике:

1. Россия как преемник СССР имеет право заявить претензии на всю территорию СССР (по международному праву) и прикрыть её ядерным щитом.

2. После решения суда территория СССР будет считаться спорной, что приведёт к выходу НАТО из всех республик. (НАТО не может находиться на спорных территориях).

3. После установления незаконности выхода республик и отзыва независимости, поставки вооружения на Украину со стороны США и Европы будет считаться агрессией против России, как преемника СССР, что даёт право России применить любое оружие против агрессора.

4. Ядерный зонтик над территорией СССР и право ударить по агрессору, приведёт к быстрой победе и завершению спецоперации на Украине с минимальными потерями.

5. И, следовательно, не будет мобилизации.

6.Восстановление Отечества в границах СССР закончит все междуусобные войны и русофобию на этой территории. Чтобы присоединиться к иску, заполните форму на страницах: ІНФОРМАЦІЯ_15, с пошаговой инструкцией либо пишите на ІНФОРМАЦІЯ_16».

Водночас, лексичні конструкції, зміст яких культивує ідею відродження СРСР, зображуючи відновлення історичних кордонів у межах станом на 1990 рік виключно у позитивному для Росії контексті (визнання правонаступником СРСР, право територіальних претензій на територію СРСР, вихід НАТО, позбавлення України незалежного статусу), оскільки продовження озброєння України США та Європою вважатиметься агресією проти РФ , що надаватиме їй право застосовування будь-якої зброї у відповідь, а також завершити «СВО» повною перемогою над Україною, покласти край русофобським настроям та міжусобним війнам.

Поряд із цим, вказана публікація №1 містить виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України.

Таким чином ОСОБА_5 за адресою проживання: АДРЕСА_1 , у невстановлений досудовим розслідуванні час, але не раніше 16.02.2023, використовуючи особистий ноутбук марки HP моделі Compaq CQ58, профіль користувача у соціальній мережі «Одноклассники» з ім`ям «ОСОБА_8», який відображається у вказаній соціальній мережі за гіперпосиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 », натиснувши позначку « ОСОБА_9 » під публікацією, яка відображається за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 додав її (публікацію) на свою сторінку користувача з ім`ям «ОСОБА_8», де вона відображається як та, яку він уподобав (рос. ОСОБА_8 считает классным) та яка з того моменту стала загальнодоступною для перегляду кожним авторизованим користувачем в соціальній мережі «Одноклассники», який переглядає сторінку користувача з ім`ям « ОСОБА_8 » в соціальній мережі «Одноклассники», яка (сторінка) відображається за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 Тим самим, ОСОБА_5 поширив вказаний матеріал, у якому міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році.

За таких обставин ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 436-2 КК України, тобто у поширенні матеріалів, в яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Крім того, ОСОБА_5 за адресою проживання, по АДРЕСА_1 , у невстановлений досудовим розслідуванні час, але не раніше 19.02.2023 року, у вказаній соціальній мережі, використовуючи особистий ноутбук марки HP моделі Compaq CQ58, уподобав (рос. ОСОБА_8 считает классным) публікацію, яка була додана в соціальну мережу «Одноклассники» ІНФОРМАЦІЯ_9 у групу « ІНФОРМАЦІЯ_10 », (гіперпосилання групи у вказаній соціальній мережі: ІНФОРМАЦІЯ_2 та яка (публікація) відображається за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_11 ).

Водночас, вказана публікація №2 за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 яка додана на сторінку користувача з ім`ям « ОСОБА_8 » в соціальній мережі «Одноклассники», не раніше ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка (сторінка) відображається за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 є матеріалом, у виді зображення та текстом під ним у виді наступного змісту:

«Спецслужбы США и их идеологи внушили этим русским что не русские они вообщем, что они высшая раса украинцев, а русские недочеловеки и нужно искоренять все русское. Русский язык, памятники, православные Храмы, все это запрещается, те, кто против, репрессируются. Вообщем, Украину сделали врагом России, нацистами и стала она угрозой России, и ее ведь никто не трогал требование было одно соблюдать нейтралитет в отношениях Запада и России»

«Но Украина запросилась в НАТО, разрешило размещать Америке свои базы там, а вот это уже непосредственная угроза России, и она была вынуждена принять меры. НАТО на русской по сути земле в непосредственной близости от самой России, возможности нанесения внезапного удара, такого Россия позволить не могла, в этом корень конфликта на Украине. Но главное то что конфликт на Украине - это только эпизод другой войны, которая страшней и опасней это идеологическая война, когда не стреляют, не бомбят, но государства уничтожают под корень.

Это вековая война, она была против России всегда и почти всегда мы ее проигрывали, примеры падение Монархии в России в 1917 году, большевики спасли страну от окончательного развала, в 1990 году падение СССР власть в стране захватили преступники Олигархи, это результаты идеологической войны, нам внушили что материальные ценности дороже духовных ценностей, и мы за американскую жвачку и фирменные американские джинсы продали страну. Конфликт на Украине - это очередное поражение на идеологической, духовной войне, брат убивает брата на радость Англосаксам врагам России. Ну понятно, что конфликт на Украине - это только эпизод идеологической гибридной войны, при любом результате война не прекратится, она будет всегда»;

«Но в этой войне имеется духовный религиозный аспект, борьба добра и зла, Запад становится обителью зла, там правит Дьявол, там узаконены такие извращения как гомосексуализм, лесбиянство, инцест, смена пола однополые браки. В школах проводят принудительные уроки секс просвета, где эти самые, извращения внедряют в неокрепшие детские души, родителей которые не допускают детей на такие уроки штрафуют, сажают в тюрьму.

Эти самые «Западные ценности» превратились в убийственное оружие, согласитесь, когда мужики спят с мужиками, детей не бывает, а это убийство нации, ее вырождение и вот эти самые ценности Запад распространяет по всему Миру, у нас пытается тоже. Если Запад является обителью зла, то обителью добра соответственно является Россия. Западу противостоит религия, православная в первую очередь вера, по догмам православия, которому тысяча лет, все эти извращения являются тяжким смертным грехом, и потому народ России на генетическом уровне эти самые извращения не приемлет. Православная вера становится эдаким щитом в духовном противостоянии, и его оружием становятся заповеди ОСОБА_10 : не убий, не укради, не возжелай жены ближнего, возлюби ближнего как самого себя, согласитесь весьма актуально это все в наше время. К слову, мусульмане, исповедующие традиционный ОСОБА_11 , также не приемлют эти самые извращения, у них это тоже тяжкий грех, а ОСОБА_12 прямо называет западников Шайтанами, и чеченцы достойно воюют на Украине, для них - это идейная борьба добра со злом».

«Вывод то какой: противостояние на Украине - это лишь эпизод идеологической гибридной войны, которая будет продолжатся и дальше при любом раскладе конфликта. РПЦ И Патриарх - непосредственные участники этой войны, так как противостоят давлению Запада в борьбе за души наших людей, в духовной схватке между добром и злом, за сохранность нашего государства. Так что одобряет ли Патриарх события на Украине или нет, додумайте сами, но то, что он участник этой войны на духовном, ментальном уровне - это точно».

Водночас, лексичні конструкції звинувачувального характеру на адресу США, в яких за допомогою мовних засобів з вираженою негативною конотацією стверджується, що саме за активної участі Америки Україну перетворено в анти-Росію, українців - в антиросійський народ з нацистською ідеологією, а суспільно-політичні явища сповнені деструктивізму; лексичні конструкції звинувачувального характеру, загальний контекст яких експлікує переконання, що Україна могла запобігти російсько-українському збройному конфлікту за умови збереження нейтралітету у відносинах Заходу з РФ, а оскільки цього не відбулось, Російська Федерація була змушена вдатися до крайніх заходів (за змістом - до воєнних дій), спрямованих на захист національних інтересів (нейтралітет - юридичний і політичний статус держави, яка зобов`язується не брати участі у війні між іншими державами, а в мирний час - відмова від участі у військових блоках); твердження про гібридний характер російсько-української війни, зважаючи на її ідеологічну складову, що загалом заперечує територіальні претензії Росії до України.

Поряд із цим, вказана публікація №2 містить виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, а також глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Таким чином ОСОБА_5 за адресою проживання: АДРЕСА_1 , у невстановлений досудовим розслідуванні час, але не раніше 19.02.2023 року, використовуючи особистий ноутбук марки HP моделі Compaq CQ58, профіль користувача у соціальній мережі «Одноклассники» з ім`ям «ОСОБА_8», який відображається у вказаній соціальній мережі за гіперпосиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 », натиснувши позначку « ОСОБА_9 » під публікацією, яка відображається за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 додав її (публікацію) на свою сторінку користувача з ім`ям «ОСОБА_8», де вона відображається як та, яку він уподобав (рос. ОСОБА_8 считает классным) та яка з того моменту стала загальнодоступною для перегляду кожним авторизованим користувачем в соціальній мережі «Одноклассники», який переглядає сторінку користувача з ім`ям « ОСОБА_8 » в соціальній мережі «Одноклассники», яка (сторінка) відображається за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 Тим самим, ОСОБА_5 повторно поширив вказаний матеріал, у якому міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році.

З урахуванням об`єктивного змісту наведених вище текстових матеріалів у публікаціях № 1, № 2, а також їхніх комунікативно-прагматичних характеристик, а саме:

- використання мовленнєвих прийомів, виражених відповідними мовними засобами (характеристики та номінації з вираженою позитивною, або, відповідно, негативною конотацією, конструкції у значенні славлення учасників збройної агресії проти України («…и чеченцы достойно воюют на Украине, для них это идейная борьба добра со злом»); асоціації патріотизму українського суспільства з нацизмом; заперечення імперіалістичної політики Російської Федерації щодо України, логіко-риторичні аргументації, що апелюють до свідомості реципієнтів та їхніх ціннісних установок), які відображають переконування у правильності політичної позиції Російської Федерації щодо України;

- тенденційності викладеної у повідомленнях інформації (ідейної спрямованості) та її систематичного поширення каналами публічної комунікації ЗМК Інтернет (соціальну мережу «Одноклассники»);

- наявності у повідомлень значної цільової аудиторії (великої кількості адресантів) та їх дискурсивної належності, -

є лінгвістичні підстави стверджувати, що у проаналізованих текстових матеріалах, поширених користувачем соціальної мережі «Одноклассники» на ім`я «ОСОБА_8» за гіперпосиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 », міститься інформація публічного, пропагандистського характеру, спрямована на формування в суспільстві настроїв, відповідно до поширюваних ідей та переконань, а ужиті мовні засоби та лінгвістичні прийоми відображають реалізацію прагматичної мовленнєвої мети - нав`язати масовому адресату (користувачам соціальної мережі «Одноклассники») негативне ставлення до українського патріотичного суспільства, як агресивно та радикально налаштованого до російського народу та держави Російська Федерація, держав-партнерів України (які всебічно підтримують її у протистоянні з РФ) шляхом представлення російсько-української війни гібридною кампанією, зумовленою США та Європою, заперечуючи у такий спосіб розв`язування Російською Федерацією війни проти України з метою позбавлення її національної ідентичності та суб`єктності; сформувати позитивне або нейтральне ставлення до Росії через представлення воєнних дій проти України «вимушеними кроками», спрямованими на захист національних інтересів та звільнення своєї території та свого народу (територія України представлена російською, а українці «русскими») від нацистської ідеології та антиросійської позиції, а отже виправдати та визнати правомірними дії Російської Федерації проти України (збройну агресію), прославити учасників «СВО», зображуючи їх участь у війні «гідною боротьбою добра проти зла»; переконати масового адресата у доцільності продовження воєнних дій, спрямованих на відновлення єдиної «союзної держави» за зразком колишнього СРСР.

За таких обставин ОСОБА_5 підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст. 436-2 КК України, тобто у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, вчинені повторно.

Крім того, ОСОБА_5 за адресою проживання: АДРЕСА_1 , у невстановлений досудовим розслідуванні час, але не раніше 04.03.2023, у вказаній соціальній мережі, використовуючи особистий ноутбук марки HP моделі Compaq CQ58, уподобав (рос. ОСОБА_8 считает классным) публікацію, яка була додана в соціальну мережу «Одноклассники» ІНФОРМАЦІЯ_12 у групу « ІНФОРМАЦІЯ_5 », (гіперпосилання групи у вказаній соціальній мережі: ІНФОРМАЦІЯ_6 та яка (публікація) відображається за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_14 ).

Водночас, вказана публікація № НОМЕР_2 за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_13 яка додана на сторінку користувача з ім`ям « ОСОБА_8 » в соціальній мережі «Одноклассники», не раніше ІНФОРМАЦІЯ_12 , яка (сторінка) відображається за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 є матеріалом, у виді зображення із текстом наступного змісту:

«Требования России (кто не понял)

Исключить из НАТО:

Венгрию, Северную Македонию, Польшу, Румынию, Словакию,

Словению, Хорватию, Черногорию, Чехию, Эстонию, Литву,

Латвию, Болгарию, Албанию.

ТО ЕСТЬ РОССИЯ СТАВИТ 2 ЗАДАЧИ:

1. ВОССТАНОВИТЬ ОТЕЧЕСТВО В ГРАНИЦАХ СССР

2. ВОССТАНОВИТЬ ВАРШАВСКИЙ ДОГОВОР

Если США откажутся, - будет применена ядерная военная сила

ФАКТИЧЕСКИ ЭТО ПРОГРАММА-МАКСИМУМ НОД.

В ЧАСТИ ТЕРРИТОРИАЛЬНОЙ ЦЕЛОСТНОСТИ

Естественно, одновременно в этих границах (как СССР, так и

Варшавского Договора) будет восстановлен суверенитет».

Так, ОСОБА_5 поширивши вказану вище публікацію № НОМЕР_2 (за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_13 за адресою проживання: АДРЕСА_1 , у невстановлений досудовим розслідуванні час, але не раніше 04.03.2023, використовуючи особистий ноутбук марки HP моделі Compaq CQ58, профіль користувача у соціальній мережі «Одноклассники» з ім`ям «ОСОБА_8», який відображається у вказаній соціальній мережі за гіперпосиланням « ІНФОРМАЦІЯ_3 », ознайомившись із змістом вказаної публікації, відчуваючи глибоку антипатію до представників діючої вищої державної влади в Україні, керуючись власними політичними переконаннями, діючи умисно, мав на меті довести до інших користувачів Інтернет-мережі «Одноклассники» свою політичну позицію про необхідність зміни меж території або державного кордону України.

Так, вказана вище публікація містить, зокрема текст наступного змісту: «ТО ЕСТЬ РОССИЯ СТАВИТ 2 ЗАДАЧИ: 1. ВОССТАНОВИТЬ ОТЕЧЕСТВО В ГРАНИЦАХ СССР; 2. ВОССТАНОВИТЬ ВАРШАВСКИЙ ДОГОВОР».

Водночас, логіко-граматичним, семантико-прагматичним та інтент-аналізом текстових матеріалів встановлено, що шляхом їх поширення адресант розповсюджує у ЗМК Інтернет відомості, для викладення змісту яких використані такі мовні засоби та лінгвістичні прийоми - лексичні конструкції стверджувального змісту, в яких експлікована інформація, серед іншого, щодо вимоги Російської Федерації відновлення кордонів СРСР, семантичне навантаження якої вербалізує ідею його реалізації із застосуванням військової сили, що, з огляду на ситуативний контекст поширення інформації (публічний) виражає значення публічного заклику до дій, спрямованих на зміну меж території або державного кордону України у насильницький спосіб («ВОССТАНОВИТЬ ОТЕЧЕСТВО В ГРАНИЦАХ СССР»), а отже вказана публікація є матеріалом із закликами до вчинення дій з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

При цьому ОСОБА_5 , будучи досвідченим користувачем соціальної мережі «Одноклассники», достовірно знав, що уподобавши (рос. ОСОБА_8 считает классным) вказану публікацію, він здійснює її поширення всім користувачам Інтернет-мережі, що авторизовані у соціальній мережі «Одноклассники», тим самим поширив матеріал у якому містилися публічні заклики до зміни меж території або державного кордону України.

За таких обставин ОСОБА_5 підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 110 КК України, а саме у розповсюдженні матеріалів із закликами до зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Відповідно до ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим сином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується.

Згідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КК України, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч.3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою. Згідно до частини шостої цієї статті під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

При цьому у Конституційний Суд у своєму рішенні № 7-р/2019 від 25.06.2019 зазначив, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Конституційний Суд України вважає, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, визначених законами України. Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду.

Згідно з частиною першою статті 176 КПК України запобіжними заходами є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом серед усіх запобіжних заходів, передбачених Кодексом та є «винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу».

На думку Конституційного Суду України, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі суто формального судового рішення порушує принцип верховенства права. Необхідність тримання під вартою не може бути обґрунтована самою лише кваліфікацією злочину, тому що це не забезпечує і не може забезпечити балансу між метою його застосування у кримінальному провадженні та конституційним правом особи на свободу та особисту недоторканність.

Конституційний Суд України неодноразово вказував, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, а також бути пропорційними та обґрунтованими. У разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи.

Разом з тим, відповідно до частин першої-четвертої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи такі законодавчі правила і відповідні застереження, запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених у частині шостій статті 176 КПК України, може бути застосований виключно у випадку, якщо підозра є обґрунтованою, а також за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України. Тобто таких ризиків має бути встановлено два і більше, а в разі доведення наявності лише одного ризику та обґрунтованості підозри слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

При цьому положення частини шостої статті 176 КПК України не забороняють слідчому судді, суду застосовувати норми статей 177, 178, 183, 194 КПК України, а також Конституцію України і Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.

Усвідомлюючи необхідність супротиву, боротьби зі збройною агресією рф щодо України, безумовно, слід вживати всіх можливих заходів для виявлення зрадників, злочинців, осіб, які сприяють такій агресії і перешкоджають найшвидшій перемозі України, однак суд в усякому випадку повинен діяти виключно в межах Конституції, Законів України, дотримуватись балансу між суспільним інтересом і правами людини і громадянина, не допускати свавільного втручання в особисте життя, порушення прав людини через формалізм і не вдаватися до тоталітаризму, оскільки це спотворює саму мету побудови правової держави. Суспільний інтерес не звільняє органи досудового розслідування, прокурора, суд від обов`язку дотримуватись вимог Кримінального процесуального кодексу України, сумлінно виконувати свої обов`язки, сумлінно, ретельно і неупереджено проводити розслідування, судовий розгляд, уникати необ`єктивності, поверховості, репресивності тощо.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо за наявності обґрунтованої підозри прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених статтею 175 КПК України.

Норми частини п`ятої статті 175 КПК України визнані такими, що не відповідають Конституції України, а щодо частини шостої статті 176 КПК України застереження в даному випадку відсутні.

У відповідності до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. За вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 110 КК України передбачене покарання до 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 436-2 КК України - до 5 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 436-2 КК України - від 5 до 8 років позбавлення волі. Таке прогнозоване покарання дозволяє застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою до ОСОБА_5 за наявності обґрунтованої підозри, доведеності існування декількох ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21.04.2011 термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30.08.1990 у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

КПК України встановлює обов`язок слідчого судді, суду розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Аналізуючи положення практики ЄСПЛ, можна дійти висновку, що обґрунтованість підозри містить два аспекти. Перший стосується питання вчинення кримінального правопорушення, а другий - доведення обставин, які за розумного неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до вчинення кримінального правопорушення. Разом з тим, доведення обставин, викладених в повідомленні про підозру, здійснюється наявними в матеріалах провадження доказами.

Тож, для вирішення питання про обґрунтованість підозри, перш за все слід визначитись із тим, чи містить виявлене діяння ознаки кримінального правопорушення, що може бути достатнім для проведення досудового розслідування, для чого слід проаналізувати склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 114-1 КК України.

На підтвердження обґрунтованості підозри стороною обвинувачення надано певні докази. Зокрема, протокол огляду комп`ютерних даних від 23.10.2023 року, з якого вбачається, що слідчий дослідив сторінки у соціальній мережі «Однокласники» і виявив сторінку ОСОБА_5 , на якій він розміщував та поширював зазначену у повідомленні про підозру інформацію; висновком за результатами проведення судової лінгвістичної експертизи № 29095/23-36 від 17.01.2024 року; протоколом обшуку в домоволодінні ОСОБА_5 , під час якого було вилучено належну йому комп`ютерну техніку і мобільний телефон, за допомогою яких він розміщував і розповсюджував зазначену вище інформацію, тобто вчиняв інкриміновані злочини; поясненнями самого ОСОБА_5 .

Наведені вище докази свідчать про негативне ставлення ОСОБА_5 вцілому до незалежності України, її суверенітету, і про його підтримку і виправдовування дій країни агресора, а також про розповсюдження ним відовідних матеріалів.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України. Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими на даному етапі не встановлено.

На даній стадії кримінального провадження слідчий суддя лише вирішує питання про обґрунтованість підозри, що є значно вужчим поняттям ніж обґрунтованість обвинувачення. Факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що необхідні для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення.

Наведені вище докази переконують суд у тому, що підозра є обґрунтованою. У виявлених діяннях формально наявні ознаки злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 . Також наявні докази, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з вказаними діяннями і вони на даній стадії не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.

Дійсно, деякі обставини ще підлягають встановленню і перевірці, в тому числі експертним шляхом, що можливе лише в межах досудового розслідування. Також необхідно визначитися з остаточною кваліфікацією діянь. Тож в цій частині клопотання є обґрунтованим.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

За таких обставин при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу в обов`язковому порядку судом повинні враховуватися вимоги ст.ст. 177-178 КПК України.

З наданих суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, за яким проживає тривалий час разом з матір`ю, 1947 року народження; не має інвалідності; але має вади здоров`я, у зв`язку з чим визнаний обмежено придатним до військової служби; має дружину, офіційно не працює, проживає з матір`ю. За місцем проживання ОСОБА_5 характеризується посередньо, нарікань на його поведінку не було, він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебував, у зв`язках із злочинцями та зрадниками не помічений. Він досі сумлінно виконував процесуальні обов`язки, не змінював місце проживання, не намагався переховуватись, вчасно з`являвся на виклики, визнає свою провину.

З огляду на те, що раніше ОСОБА_5 ніколи не притягувався до відповідальності, не вчиняв інших проступків і не допускав порушень загальновизначених правил поведінки в суспільстві; на нього ніколи не надходили скарги в жодні інстанції; він ніколи не був помічений в агресивній поведінці, у застосуванні насильства як психологічного, так і фізичного щодо інших осіб, суд вважає, що прокурор не довів наявність такого ризику, як можливість перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, оскільки докази у справі зібрані, належним чином зафіксовані і навіть досліджені експертним шляхом; причетність ОСОБА_5 до вчинення таких злочинів перевірена. На думку суду такий ризик є гіпотетичним, заснованим на припущенні і є недоведеним.

Разом з тим, слідчий суддя вважає доведеним ризик того, що ОСОБА_5 може переховуватись від слідства та суду, про що свідчить тяжкість прогнозованого покарання, відсутність роботи, міцних соціальних зв`язків.

Репутація підозрюваного, на думку слідчого судді, свідчить про те, що тримання під вартою в даному випадку є занадто суворим запобіжним заходом і за складом особистості ОСОБА_5 , ставлення його до вчиненого, обставин та умов його життя, віку, стану здоров`я достатньо застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який дозволить контролювати місце знаходження і поведінку підозрюваного, убезпечить свідків від впливу, а суспільство від вчинення ним інших правопорушень.

Таким чином, прокурором доведена обґрунтованість підозри та наявність лише одного ризику, і не доведена неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу та необхідність застосування лише такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Враховуючи наведене, в даному випадку запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.110, ч.2 ст. 436-2 ч.2, ч.3 ст. 436-2 КК України, не може бути застосований. Але, оскільки доведено наявність лише одного ризику та обґрунтованість підозри, можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Слідчий суддя вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт з покладенням на підозрюваного певних обов`язків та обмежень, цілком відповідає завданням кримінального провадження, забезпечить адекватну процесуальну поведінку підозрюваного, відсутність його впливу на свідків та унеможливить вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосований до ОСОБА_5 в даному випадку, а інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належного контролю за його поведінкою.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_5 проживає з матір`ю, 1947 року народження, тобто з особою похилого віку, тобто має забезпечити життєдіяльність свою та своєї матері. За таких обставин слідчий суддя вважає, що домашній арешт не може бути цілодобовим, оскільки це може призвести до неможливості зебезпечення життєдіяльності двох осіб. Крім того, ОСОБА_5 повідомив, що має тяжке захворювання, тобто потребує лікарського нагляду. Тому слід визначити мінімально необхідний час, протягом якого ОСОБА_5 може залишати своє місце проживання для забезпечення своїх матеріально побутових потреб і лікування.

Крім того, на підставі ч.2 ст. 196 КПК України на ОСОБА_5 слід покласти передбачені п.п. 1,2,3,4 ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки, строком до двох місяців.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 186, 193, 194, 196, 309, 310 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Обрати підозрюваному у кримінальному провадженні № 0000050 ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Первомайська Миколаївської області, громадянину України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 24 березня 2024 року включно, зобов`язавши його не залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 15.00 години поточного дня до 07.00 години наступного дня. Зобов`язати ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або до суду в межах наданого кримінального провадження, а також покласти на нього на строк до 24 березня 2024 року включно наступні обв`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- періодично прибувати до слідчого СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 у визначений ним час;

- не відлучатися з м. Первомайська без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування з особами, причетними до наданого кримінального провадження, визначеними слідчим.

Строк дії ухвали до 24 березня 2024 року включно.

Попередити ОСОБА_5 , що у разі невиконання ним покладених на нього обов`язків, а також у разі неявки за викликом слідчого, прокурора або суду без поважних причин або неповідомлення слідчому, прокурору або суду про причини своєї неявки, запобіжний захід може бути змінено на більш суворий.

Надану ухвалу передати для виконання Первомайському РВП ГУНП в Миколаївській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ: