СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/194/24
ун. № 757/6441/21-к
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі колегії суддів:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора про продовження стосовно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальних провадженнях №0000178 від 27.02.2020 та № 0000822 від 27.08.2020, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вале Ахалцихінського району Республіки Грузія, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Республіка Вірменія, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Макіївка Донецька області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді суду перебуває кримінальне провадження №0000178 від 27.02.2020 та кримінальне провадження № 0000822 від 27.08.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні 06.02.2024 прокурором ОСОБА_8 подані клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, застосованого в межах вказаного кримінального провадження, строком на 60 діб без визначення застави.

В обґрунтування поданих клопотань прокурор посилається на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 27 п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, який карається позбавленням волі на строк до 15 років, або у вигляді довічного позбавлення волі, наразі продовжують існувати враховані при обранні та подальшому продовженні останнім запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можуть переховуватись від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованого злочину, а також той факт, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 переховувались від органів досудового розслідування; можуть незаконно впливати на потерпілого, а також свідків, які ще не допитані в суді, з метою схилити їх до відмови від надання свідчень або ж їх зміни, а також можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не мають постійного джерела доходу та є обвинуваченими у іншому кримінальному провадженні №0000804 від 17.07.2020 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України.

При цьому, прокурор у поданих клопотаннях зазначив, що наведені ним ризики не зменшилися та продовжують існувати дотепер, тож застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є недоцільним і не зможе забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків. Також прокурор зауважує на тому, що з 68 призначених судових засідань, за ініціативою або з причин процесуальної поведінки сторони захисту, розгляд провадження не відбувся 29 разів.

В судовому засіданні прокурор підтримав подані ним клопотання у повному обсязі, просив їх задовольнити та продовжити обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши про те,що заявлені прокурорм ризики є недоведеними, а лише формально перелічені. Матеріали справи не містять доказів законності перейняття кримінального провадження з Республіки Вірменія, що свідчить про безпідставність його тримання під вартою протягом тривалого часу.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання прокурора з огляду на те, що ризики, які вказані у клопотанні, є надуманими. Зауважив, що ним не порушувались умови перебування під домашнім арештом під час застосування вказаного запобіжного заходу на стадії досудового розслідування.

Захисник ОСОБА_9 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора з тих підстав, що останнім не доведені заявлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Долучив копію заяви ТОВ «Хілл Інжиніринг» від 06.11.2023, згідно якої товариство зобов`язується надати ОСОБА_5 місце офіційного працевлаштування на посаді диспетчер - логіст (дистанційно, удалено), про що має намір укласти трудовий договір. Захисник звернув увагу суду та тривале перебування його підзахисних під вартою, просив застосувати до останніх запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши подані клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Судом встановлено, що ухвалою суду від 15.07.2021 у кримінальному провадженні № 0000822 від 27.08.2020 було задоволено клопотання прокурора та обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строк дії якого надалі неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою суду від 22.12.2023 - до 19.02.2024 включно.

Завершити судовий розгляд до вказаної дати з огляду на стадію судового провадження не вбачається за можливе. На даний час, судом не закінчено з`ясування фактичних обставин кримінального провадження та перевірку їх доказами, не допитано потерпілого, свідків та самих обвинувачених.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 199, ч. 2 ст. 177 КПК України, суд має виходити з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також продовження існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, водночас згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) , пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86).

Так, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто у умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, за обставин, викладених в обвинувальному акті, що надійшов до суду.

Суд враховує положення статей 368, 369, 371, 374 КПК України, змістом яких передбачено, що надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії постановлення вироку. Зазначене свідчить про те, що суд на стадії судового розгляду не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

Оцінюючи існування наведених прокурором ризиків, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, що вже може бути мотивом для обвинувачених переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Водночас, суд приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на зазначене суд бере до уваги фактичні обставини та характер інкримінованого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 злочину, які свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, оскільки згідно ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Окрім того, суд враховує репутацію обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , їх вік, майновий та сімейний стан, процесуальну поведінку (у період з 14.08.2020 по 13.04.2021 ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_6 , переховуючись від органів досудового розслідування та суду, за місцем своєї реєстрації та фактичного проживання не перебували, а 13.04.2021 були затримані у спеціально облаштованій кімнаті для проживання під час проведення обшуку у складському приміщенні в одному з промислових районів міста Києва), а також стан здоров`я.

Відтак, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, суд приходить до висновку, що є достатні підстави вважати, що наявний реальний ризик можливих спроб обвинувачених переховуватися від суду, оскільки у останніх відсутні достатні стримуючі фактори.

Окрім того, до обставини, яка збільшує ризик втечі, безумовно належить військова агресія рф проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях.

Оцінюючи наявність існування ризику можливих спроб обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 впливати на потерпілого та свідків, суд, зважаючи на спосіб вчинення інкримінованого обвинуваченим злочину, приходить до висновку, що вказаний ризик доведений у достатній мірі, адже, потерпілий та свідки, покази яких з огляду на вимоги ч. 1 ст. 23 КПК України, мають бути отримані безпосередньо судом, ще не допитані, обвинувачені можуть впливати на них, зокрема шляхом погроз, з метою змусити змінити покази.

Перевіряючи продовження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливих спроб обвинувачених вчинити інший злочин, суд зважає на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є обвинуваченими у іншому кримінальному провадженні №0000804 від 17.07.2020 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, яке перебуває у провадженні Святошинського районного суду м. Києва, що дає підстави вважати, що обвинувачені можуть бути схильними до вчинення протиправних дій та характеризує їх не з позитивної сторони.

З огляду на викладене, ризики заявлені прокурором, передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати та наразі не зменшились.

Твердження сторони захисту, що клопотання прокурора є необґрунтованим, а доводи викладені у ньому не підтверджені відповідними доказами, суд відхиляє з мотивів наведених вище. Суд зауважує, що всі інші питання, зокрема, щодо винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, належності та допустимості доказів, питання щодо законності перейняття кримінального провадження із Республіки Вірменія, вирішуються під час розгляду справи по суті, сприяти якому й покликаний запобіжний захід.

З урахуванням сукупності встановлених обставин, суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, на переконання суду, з огляду на обставини інкримінованого обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення та спосіб його вчинення, в даному кримінальному провадженні інтереси суспільства превалюють над правами обвинувачених щодо їх особистої свободи та недоторканості, гарантованих ст. 29 Конституції України.

Отже, враховуючи встановлені обставини, суд не знаходить підстав для скасування або зміни застосованого до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою закінчується 19 лютого 2024 року, вважає за доцільне продовжити тримання останніх під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 квітня 2024 року.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави і обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, суд, зважаючи на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення з корисливих мотивів, направленого проти життя особи, з урахуванням конкретних обставин інкримінованого останнім злочину, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає за недоцільне, у даному випадку, визначати розмір застави обвинуваченим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 196, 199, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , до 11 квітня 2024 року включно, без визначення розміру застави, та утримувати його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , до 11 квітня 2024 року включно, без визначення розміру застави, та утримувати його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвалу передати на виконання до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Строк дії ухвали визначити до 11 квітня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3