Справа № 729/338/22
1-кп/729/22/23
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2023 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця кримінальне провадження внесене до ЄРДР №000493 від 25.05.2022 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вороньки, Бобровицького району, Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого Бобровицьким районним судом Чернігівської області: 20.11.2015 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців; 03 серпня 2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 06 жовтня 2022 року Крижопільським районним судом Вінницької області за ст. 395 КК України до 1 місяця арешту, 10 травня 2023 року Крижопільським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 162 КК України до 1 року обмеження волі, 26 травня 2023 року Крижопільським районним судом Вінницької області за ч.4 ст. 185 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, на шлях виправлення не став та 19.05.2022 близько 10 години, більш точного часу не встановлено, знаходячись в приміщенні господарського сараю господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , до якого мав вільний доступ, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та доводячи свої злочинні наміри до кінця, скориставшись, що за його діями ніхто не спостерігає, в умовах воєнного стану введеного на території України на підставі Закону України №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, з гаманця, належного ОСОБА_6 , таємно, повторно викрав грошові кошти в сумі 45 000,00 грн., які 18.05.2022 вірено ОСОБА_6 Новобасанським відділенням поштового зв`язку Чернігівської дирекції АТ «Укрпошта» для виплат пенсій громадянам, спричинивши потерпілій матеріальні збитки на вказану суму, після чого з місця злочину зник та отримав можливість розпорядитися викраденим на власний розсуд.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України не визнав та дав показання про те, що грошей в сумі 45 000 гривень з гаманця належного ОСОБА_6 він не викрадав. З 18.05.2023 року -19.05.2022 року він не перебував в АДРЕСА_2 , а був дома за адресою в АДРЕСА_1 . Це можуть підтвердити дуже багато свідків. 20.05.2023 року до нього додому на велосипеді приїхала його співмешканка та дочка потерпілої у справі ОСОБА_8 та повідомила про зникнення грошей з гаманця матері ОСОБА_6 . Цього ж дня після обіду вони поїхали в господарство ОСОБА_6 . 24.05.2023 року в господарство ОСОБА_6 приїхали працівники поліції, які не дозволеними методами відбирали у нього показання та змусили його зізнатися у вчиненні злочину і все, що відбувалося на слідчому експерименті він говорив під диктовку працівників поліції. Слідчий експеремент проводився під примусом. Скарг на працівників поліції він не подавав, так як, боявся.

Незважаючи на не визнання ОСОБА_4 своєї вини, його винуватість в інкримінованому йому діянні підтверджується сукупністю досліджених в ході судового розгляду доказів, а саме:

показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка пояснила, що вона працює листоношою у Новобасанському відділенні зв`язку. 19.05.2022 року з гаманця, в якому зберігалися гроші для виплат пенсій жителям села, який знаходився у валізі на кермі велосипеду в приміщенні сараю за адресою АДРЕСА_2 , були викрадені гроші в сумі 45 000 гривень, які вона в подальшому виплатила пенсіонерам за власний кошт. Хто викрав гроші вона не бачила. ОСОБА_4 проживав в цей період за її адресою та співмешкав з її донькою ОСОБА_8 .. Цього ж дня, ОСОБА_4 та донька були вдома, інших осіб дома не було. Вона на короткий час залишила гроші в приміщенні сараю без нагляду. Сторонні особи не могли зайти в двір, оскільки доступу до двору не було. ОСОБА_4 мав доступ до господарства та інших приміщень. Нестачу грошей вона виявила, після того як роздала людям пенсію. В день коли пропали гроші, ОСОБА_4 пішов з дому і з`явився пізніше та працівникам поліції зізнався у крадіжці грошей. За участі обвинуваченого за її адресою був проведений слідчий експеримент. Вона бачила як ОСОБА_4 добровільно без примусу з боку працівників поліції, показав та розповів як він викрадав гроші;

Показаннями свідка ОСОБА_8 , яка показала, що вона десь півроку як співмешкала з ОСОБА_4 . 19.05.2022 року ОСОБА_4 був зранку дома, виходив з будинку, а після того як вони попили каву, раптово повідомив, що їде додому в с. Вороньки, Ніжинського району, тому що в нього не закритий будинок. Десь після обіду приїхала мати ОСОБА_6 та повідомила, що в неї з гаманця в сараї викрали гроші. Вона після того поїхала до ОСОБА_4 в с. Вороньки, Ніжинського району, але дома його не було, він був в нетверезому стані в іншого чоловіка, сидів на лавочці. За викрадення грошей він нічого не говорив, а вона його не питала. Після того як вони приїхали додому, до них приїхали працівники поліції. Під час спільного допиту ОСОБА_4 говорив, що брав гроші. Як його били працівники поліції вона не бачила;

Показаннями свідка ОСОБА_9 , яка показала, що вона працює в магазині "Ситий тато" продавцем. 19 травня чи 20 травня 2022 року в магазин заходив ОСОБА_4 та купляв продукти. Які за номіналом гроші давав вона не пам`ятає. Був у тверезому стані, спиртні напої не купляв, де взяв гроші також не говорив. ОСОБА_4 сам не місцевий, тому вона з ним не знайома.

Крім того, його вина доведена даними які містяться в:

-протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення потерпілої ОСОБА_6 від 24.05.2022 року, з якою вона звернулася до поліції та повідомила про крадіжку в неї з гаманця грошей в сумі 45 000 гривень ОСОБА_4 , які вона отримала для виплат пенсій;

-посадовій інструкції листоноши, книзі обліку пенсій, соціальних допомог поштових відправлень, договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність листоноши ОСОБА_6 . ВПЗ ОСОБА_10 від 18.09.2007 року, договорі про повну індивідуальну матеріальну відповідальність листоноши ОСОБА_6 . ВПЗ Нова Басань від 03.05.2012 року, відомостями на виплату пенсій, грошової допомоги за травень 2022 року;

-протоколі огляду місця події від 24.05.2022 року, а саме господарського сараю, розташованого за адерсою АДРЕСА_2 , де потерпіла ОСОБА_6 вказала на велосипед з жіночим типом рами коричневого кольору, на кермі якого була косметичка, з якої 19.05.2022 року близько 10.00 год. були викрадені гроші в сумі 45 000 гривень та ілюстративними таблицями до нього;

-протоколі проведення слідчого експерименту та відеозапису до нього від 17.06.2022 за участю обвинуваченого ОСОБА_4 , під час проведення якого останній повідомив та продемонстрував обставини вчинення ним крадіжки з приміщення сараю, розташованого за адресою АДРЕСА_2 з сумки, яка висіла на велосипеді, грошей: двох пачок номіналом по 200 гривень та 1 пачки номіналом по 50 гривень в сумі 45 000 гривень, які сховав у внутрішню кишеню своєї куртки та покинув господарство. Обвинувачений також повідомив, що в дане господарство він приходив до ОСОБА_11 з якою мав стосунки. Після чого пішов до магазину "Ситий Тато", де купив продукти на 800 гривень, вину визнав, в скоєному щиро розкаявся.

Допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідків, дослідивши всі докази у кримінальному провадженні, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення - час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, що в тому числі закріплено положеннями ч. 5 ст. 9 КПК України щодо застосування кримінального процесуального законодавства України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, як один з принципів законності, визначених серед інших засадами кримінального провадження.

Так, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п.146) Євпропейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain, judgment of December 1998, Series A no.146, p.33, § 77).

Аналогічне відображення принципів презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини міститься і в положеннях ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України.

Зокрема, відповідно до положень ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з вимогами ч. 4 даної статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

У судовому засіданні обвинувачений не визнав себе винуватим, просив виправдати його за відсутністю належних та допустимих доказів, які б могли доводити його винуватість у пред`явленому обвинуваченні. Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 підтримав позицію свого підзахисного та просив виправдати обвинуваченого, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів причетності його підзахисного до вчинення злочину. Просить критично поставитись до слідчого експерименту, який надала сторона обвинувачення, окільки його підзахисний під час його проведення, давав показання під тиском працівників поліції.

Суд, розглянувши вище наведені доводи та всі інші заперечення, на які посилалась сторона захисту у судовому засіданні, приходить до наступного висновку з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд вважає за доцільне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст. 18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

У відповідності до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч.2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Ч. 2 ст. 9 КПК України вказує, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У той час, як виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу (ч. 1 ст. 373 КПК України).

Суд також вважає за необхідне зазначити, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.Оцінюючи вищевказані досліджені судом докази по кримінальному провадженню, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними, а сукупність зібраних доказів - достатніми та взаємозв`язаними між собою, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.

Таким чином, розглянувши всі зауваження сторони захисту, суд приходить до обґрунтованого висновку, що вищевказані докази, які надані стороною обвинувачення є належними допустимими, приймаються судом до уваги при розгляді даного кримінального провадження, оскільки порушення норм КПК України при зборі даних доказів не було встановлено, а позиція сторони захисту ґрунтується на суб`єктивній оцінці доказів по справі, яка в певній частині суперечить об`єктивному аналізу, викладеному вище щодо сукупності досліджених доказів, а також прийнятих висновків на підставі зазначеного аналізу.

За результатами аналізу доказів, суд приходить до висновку, про те, що надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази, є належними і допустимими і стороною захисту не спростовані. Порушення права на захист обвинуваченого на досудовому розслідуванні у судовому засіданні не встановлено.

Тому суд в основу доведеності вини обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні покладає не тільки показання потерпілої, яка допитувалася в судовому засіданні, давала послідовні покази, сумніву у яких у суду не виникає, а також всі зазначені докази, які детально досліджені в судому засіданні в їх сукупності, які не містять логічних протиріч, підтверджують викладені фактичні обставини вчинення обвинуваченим протиправних дій, в яких його обвинувачують, а показання обвинуваченого на думку суду не відповідають фактичним обставинам справи, є надуманими.

Судом була перевірена версія обвинуваченого, щодо здійснення працівниками поліції, прізвищ яких він не пам`ятав, заходів фізичного впливу, нанесення йому тілесних ушкоджень з метою надання ним вигідних для працівників поліції показань, що стало підставою для визнання ним вини у вчиненні злочину, якого він не вчиняв.

Згідно повідомлення ГУНП в Чернігівській області встановлено, що в ході проведення службового розслідування, обставини викладені у показаннях ОСОБА_4 в частині застосування поліцейськими фізичного та морального (психологічного) впливу відносно останнього не знайшли свого підтвердження, порушень чинного законодавства в діях поліцейських відділу кримінальної поліції Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області, які забезпечували оперативне супроводження під час досудового розслідування кримінального провадження № 000493 не виявлено і як наслідок, ознаки дисциплінарного проступку відсутні.

Окрім того, доводи обвинуваченого про те, що він був відсутній в АДРЕСА_2 18-19 травня 2022 року, суд оцінює критично, оскільки в судовому засіданні встановлено, про що підтвердили як потерпіла так і свідок ОСОБА_8 , що обвинувачений в ці дні перебував за вказаною адресою, а після того як вийшов на вулицю 19 травня 2022 року зненацька повідомив свою співмешканку ОСОБА_8 про те, що в нього відкритий будинок і він повинен їхати в с. Вороньки, Ніжинського району, Чернігівської області. На що ОСОБА_8 здивувалася, оскільки ОСОБА_4 вже як три дні проживав з нею, і про те, що його будинок в с. Вороньки відкритий він не хвилювався. В подальшому 19-20 травня 2022 року скуплявся в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", як вказала свідок ОСОБА_9 .

Ці дані повністю узгоджуються з даними протоколу слідчого експерименту від 17.06.2022 року.

Таким чином, не визнання обвинуваченим вини у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України суд розцінює як такий його спосіб захисту, з метою уникнути від кримінальної відповідальності за вчинене.

Суд обґрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінальному процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена".

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону ( Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17, Постанова Касаційного кримінального суду Верховного суду від 17 січня 2023 року у справі № 640/21844/18).

Таким чином, оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, витлумачивши відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви на користь обвинувачених, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 і його дії вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, що мало місце 19 травня 2022 року в приміщенні сараю господарства, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , до якого мав вільний доступ, 45 000 гривень з гаманця, належного потерпілій ОСОБА_6 .

Отже, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив крадіжку чужого майна, повторно, в умовах воєнного стану, і повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч. 4 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Щире каяття характеризується суб`єктивним ставленням винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона повністю визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася, дає своїй поведінці належну оцінку і дійсно готова нести передбачену законом відповідальність.

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження та в судовому засіданні.

Поведінка обвинуваченого ОСОБА_4 , який не визнав себе винуватим, не вказувала на те, що обвинувачений у вчиненому розкаявся, зробив для себе відповідні висновки, оцінив негативні наслідки своїх дій для потерпілого.

Таким чином, відповідо до ст. 66 КК України обставини, які б пом`якшували покарання обвинуваченого та відповідно до ст. 67 КК України які б обтяжували покарання судом не встановлені.

Виходячи з норми ст. 12 КК України, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, що передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, є тяжким злочином.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин проти власності, маючи не погашену та не зняту у передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжки, до того ж, в умовах воєнного стану, що, на переконання суду, свідчить про наявність ризику небезпеки ОСОБА_4 для суспільства та високого ризику вчинення повторного кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, характеризується за місцем проживання негативно, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання відсутні, раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, вчинив новий злочин проти власності в умовах воєнного стану, що свідчить про його суспільну небезпеку, ніде не працює, його поведінку в судовому засіданні, неодноразово не з`являвся в судові засідання, в подальшому був оголошений в розшук, беручи до уваги висновок органів пробації, згідно якого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, суд вважає доцільним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення та перевиховання можливе тільки з ізолюванням від суспільства на строк, визначений у санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням суду, оскільки при визначенні виду, розміру покарання потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, суспільної небезпечності і характеру кримінального правопорушення, ступеня його тяжкості, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

При цьому, суд призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 вимог ст. 75 КК України і призначення покарання без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком з огляду на проаналізовані вище наявні ризики вчинення ним повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, до того ж в умовах воєнного стану.

Таким чином, призначене судом покарання обвинуваченому, яке пов`язане з ізолюванням від суспільства буде справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, а також з метою припинення злочинної діяльності, як самим обвинуваченим так і іншими особами.

З матеріалів судового провадження слідує, що ОСОБА_4 засуджений вироком Крижопільського районного суду Вінницької області 26 травня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Даний вирок ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23.08.2023 залишений без змін. Тобто, дане кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_4 скоїв, до постановлення вищевказаного вироку, отже покарання засудженому ОСОБА_4 слід рахувати відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України.

Із врахуванням всіх обставин справи, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком 26 травня 2023 року, більш суворим, призначеним даним вироком, остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити утримання під вартою в ДУ "Чернігівський слідчий ізолятор".

Строк відбування покарання за цим вироком ОСОБА_4 необхідно рахувати з дня його затримання по даному кримінальному провадженню, а саме з 16 березня 2023 року.

Зарахувати в строк відбуття покарання частково відбуте покарання за вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 26 травня 2023 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення тривалістю один день, а саме 02 березня 2023 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 6 (шість) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 26 травня 2023 року, більш суворим, призначеним даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його фактичного затримання з 16 березня 2023 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення тривалістю один день, а саме 02 березня 2023 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Зарахувати в строк відбуття покарання частково відбуте покарання за вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 26 травня 2023 року.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою в ДУ "Чернігівський слідчий ізолятор".

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1