Справа №293/2018/23
Провадження №1-кп/293/96/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів кримінальне провадження №0003500 від 17.11.2023 по обвинуваченню ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Жадьки Черняхівського району Житомирської області, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, не заміжньої, на утриманні дітей не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

17.11.2023 близько 10 год. 40 хв. ОСОБА_5 , достовірно знаючи про дію воєнного стану в Україні, з метою таємного викрадення чужого майна, прийшла до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 скориставшись відсутністю власника майна та інших сторонніх осіб, які могли б завадити вчиненню злочину, розуміючи протиправність своїх дій, умисно, таємно з корисливих мотивів, за допомогою металевого лома витягла металеву скобу з дерев`яної коробки вхідних дерев`яних дверей та відкривши їх, проникла всередину житлового будинку, розташованого за вказаною адресою, де в одній із кімнат з дерев`яної тумбочки таємно викрала грошові кошти в сумі 16000 грн.

Після цього ОСОБА_5 з викраденим майном покинула місце вчиненого злочину та в подальшому розпорядилася ними на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_4 майнової шкоди на зазначену суму.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

У ході судового розгляду справи ОСОБА_5 винною себе у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнала повністю, давати показання відмовилась на підставі ст. 63 Конституції України.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вказаних вимог закону при розгляді даного кримінального провадження суд дотримався, створивши передбачені процесуальним законом умови для реалізації як стороною обвинувачення, так і стороною захисту їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Зокрема, суд допитав потерпілу та дослідив докази сторони обвинувачення.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала, що 17.11.2023 зранку вона поїхала у смт Черняхів, а коли близько 11 год. приїхала додому за адресою: АДРЕСА_2 , то побачила відкриту хвіртку на подвір`я, та обвинувачену ОСОБА_5 , яка сиділа в кущах і сміялась. Після цього вона побачила, що скоба на дверях у будинок зірвана, двері не зачинені, тому забігла в будинок, та оглянувши речі домашнього вжитку, виявила відсутність у кімнаті на письмовому столі грошових коштів у сумі 16 тис. грн., які вона напередодні залишила на столі під кришкою зв`язаними канцелярською резинкою червоного кольору. Вийшовши на двір, вона побачила, як обвинувачена ОСОБА_5 втекла на дорогу, а також виявила на землі металевий лом та скобу від дверей. В подальшому співробітники поліції повернули їй грошові кошти в сумі 8 тис. грн., які вилучили у ОСОБА_5 .

У відповідності до ст. 358, 359 КПК України судом безпосередньо оголошені та досліджені в якості доказів документи, надані стороною обвинувачення, у яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження на підтвердження винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003500 від 17.11.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України;

- протокол огляду місця події від 17.11.2023 з долученою ілюстративною таблицею, якими зафіксовано місце події за адресою: АДРЕСА_2 та вилучені речі;

- постанова про визнання речей речовими доказами від 17.11.2023, згідно з якою змив з скоби, змив з металевого лому, змив з тумби, металевий лом, металева скоба визнані речовими доказами у кримінальному провадженні;

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 17.11.2023, згідно якого було затримано ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та вилучено у затриманої грошові кошти в сумі 8 тис. грн.;

- постанова про визнання речей речовими доказами від 17.11.2023, згідно з якою грошові кошти в сумі 8 тис. грн., канцелярську резинку червоного кольору визнано речовими доказами у кримінальному провадженні;

- протокол огляду предметів від 18.11.2023, згідно якого оглянуто вилучені у ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 8 тис. грн. та канцелярську резинку червоного кольору;

- протокол пред`явлення предмету для впізнання від 20.11.2023, згідно якого потерпіла ОСОБА_4 впізнала канцелярську резинку червоного кольору.

Проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, судом встановлено, що крім визнання обвинуваченою ОСОБА_5 своєї вини у вчиненому злочині, проведеним у судовому засіданні дослідженням доказів можливо зробити висновок про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_5 у пред`явленому їй обвинуваченні поза розумним сумнівом у передбаченому законом порядку.

IІІ. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Аналізуючи наявність складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 18 квітня 2018 року у справі №569/1111/16-к, "проникнення як кваліфікуюча ознака… передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки "проникнення" не має… При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки "проникнення у житло, інше приміщення чи сховище" … вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном".

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин вчинення злочину, суд вважає доведеною кваліфікуючу ознаку «проникнення у приміщення».

Враховуючи, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено воєнний стан в Україні, строк дії якого станом на 17.11.2023 продовжено, тому інкриміноване кримінальне правопорушення правильно кваліфіковано за ознакою вчинення в умовах воєнного стану.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

Суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, доведена. З огляду на вік обвинуваченої, а також відсутність будь-яких фактичних даних, які б вказували на неосудність (обмежену осудність) обвинуваченої або перебування її у такому стані до постановлення вироку, суд вважає, що ОСОБА_5 є суб`єктом цього злочину.

ІV. Мотиви призначення відповідного покарання.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Судом враховано, що обвинувачена ОСОБА_5 на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, не має постійного місця роботи, негативно характеризується за місцем проживання, утриманців не має, в силу ст. 89 КК України не судима; враховано відношення обвинуваченої до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно класифікації за ст. 12 КК України є тяжким злочином, особливості й обставини його вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення протиправних дій, позицію потерпілої та прокурора щодо міри покарання, а також те, що обвинувачена не вибачилась перед потерпілою, збитки повністю не відшкодувала.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 „Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого, виду основного покарання (ст.69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого особливо тяжкого, тяжкого злочинів або злочину середньої тяжкості, з урахуванням особи винного.

Проте, обвинуваченою не наведено переконливих підстав про доцільність призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України. Визнання вини та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення суд не вважає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого тяжкого злочину, з урахуванням особи обвинуваченої, що унеможливлює призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого, виду основного покарання.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст.75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

При цьому, судом також враховано інші дані про особу обвинуваченої, які характеризують її поведінку в суспільстві. Так, відповідно до досудової доповіді стосовно ОСОБА_5 складеної Житомирським районним сектором №9 філії Державної установи "Центр пробації" у Житомирській області, ОСОБА_5 має високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, її виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, в т.ч. для окремих осіб.

Такі дані про особу обвинуваченої у сукупності з встановленими обставинами та тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення очевидно не дають суду підстави для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, адже нагляд з боку органу пробації не забезпечить виправлення і перевиховання обвинуваченої. За таких обставин обвинуваченій слід призначити покарання в межах санкції інкримінованої частини статті, ближче до нижньої межі, яке належить відбувати реально.

Таким чином, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_5 у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

ІV. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженні не пред`явлений.

Арешт на майно у даному кримінальному проваджені не накладався.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст.100 КПК України.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, в межах даного кримінального провадження, ОСОБА_5 затримана слідчим 17.11.2023 о 13 год. 00 хв. в порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 18.11.2023 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 16.01.2024.

Оскільки обвинуваченій ОСОБА_5 судом призначається покарання у виді позбавлення волі, яке вона повинна відбувати реально, зважаючи на дані про особу обвинуваченої, суд дійшов висновку про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, зокрема, ризику переховування від відбування покарання, який не зможе відвернути застосування менш суворого запобіжного заходу, тому вважає за необхідне продовжити дію обраного раніше стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)» до набрання вироком законної сили, але не довше ніж 60 днів із дня ухвалення вироку суду.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

З огляду на наведене, у строк покарання обвинуваченої необхідно зарахувати попереднє ув`язнення у період із 17.11.2023, з моменту її фактичного затримання, до набрання вироком законної сили з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України.

Керуючись ст. 368,370,373,374,376 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дати набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання її попереднє ув`язнення, яке відраховувати з дня фактичного затримання 17.11.2023 і по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити попередній - тримання під вартою в СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)», продовживши його дію до набрання вироком суду законної сили, але не довше ніж 60 днів із дня ухвалення вироку, тобто до 09.03.2024 включно.

Речові докази після набрання вироком законної сили: змив з скоби, змив з металевого лому, змив з тумби - знищити; металевий лом, металеву скобу, канцелярську резинку червоного кольору - повернути власнику ОСОБА_4 , грошові кошти в сумі 8 тис. грн. - залишити у власника ОСОБА_4 .

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подані апеляції до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а для особи яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1