Справа № 362/3131/17
Провадження № 1-кп/362/18/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілих - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Василькові кримінального провадження №0000252 від 17.02.2017 року та №0000950 від 19.06.2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миргород, Полтавської області, українець, громадянина України, що має середню освіту, неодружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Путрівка, Васильківського району, Київської області, українець, громадянин України, що має середню-спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Васильків, Київської області, українець, громадянин України, що має середню освіту, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Васильків, Київської області, українець, громадянин України, що має середню освіту, неодружений, ареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

в с т а н о в и в:

Судом встановлено, що в ніч з 11 на 12 лютого 2017 року ОСОБА_6 перебував разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , на території ресторану «Парадайс», що розташований за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Польова, 61, де останні відпочивали. В ході відпочинку ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , 12.02.2017 року, приблизно о 02 год. 00 хв. вийшли на вулицю на територію ресторану «Парадайс», щоб подихати свіжим повітрям, де в цей час перебували ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . В цей час на території вказаного ресторану між ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , з однієї сторони, та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , з іншої, виник словесний конфлікт, в ході якого в ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_14 виник прямий умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку.

Таким чином, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , керуючись мотивами явної неповаги до суспільства, що проявилась у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в ньому, протиставляючи себе іншим громадянам (відвідувачам ресторану «Парадайс», в тому числі й ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ), нахабно виражаючи своє зневажливе ставлення до громадського порядку та відпочинку людей, реалізуючи прямий умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, спільно підійшли до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та з особливою зухвалістю, по відношенню до останніх, почали наносити їм удари руками, зібраними в кулак, та ногами в область голови та тулуба.

Грубе порушення громадського порядку в діях ОСОБА_6 ,. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виразилось в ускладненні впорядкованих функціональних відносин, тобто в ускладненні забезпечення спокійної суспільно корисної діяльності, побуту і відпочинку людей, зокрема відвідувачів ресторану « Парадайс ». Як наслідок, хуліганські дії з боку ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_14 призвели до порушення нормальних умов роботи ресторану «Парадайс».

Явна неповага до суспільства в діях ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виразилась у нахабному ставленні останніх до громадського порядку, зокрема до правил та норм поведінки в публічному місці (ресторан «Парадайс»), в тому числі у відкрито виражених діях, які були очевидні для них та інших осіб (працівників вказаного ресторану та відвідувачів), нехтуючи громадським порядком, елементарними правилами поведінки, моральності, добропорядності.

Особлива зухвалість в діях ОСОБА_6 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виразилась в грубому порушенні громадського порядку, яка виражала явну неповагу до суспільства, що супроводжувалося нанесенням тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що виразилось особливою нахабністю та грубістю.

В результаті хуліганських дій, вчинених ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 завдано фізичної шкоди.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 036 від 14.04.2017, виходячи з даних наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_11 , 1984 р.н. у останнього мали місце: ЗЧМТ - струс головного мозку, множинні великі синці обличчя і голови, крововилив в оболонку правого ока, що виникли внаслідок дій у вказані області тіла потерпілого тупого предмета (предметів)

ЗЧМТ - струс головного мозку кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Інші, зазначені вище, тілесні ушкодження, кваліфікуються як легкі.

Можливість утворення тілесних ушкоджень у потерпілого в період і при обставинах зазначених в пункті «Встановив» даної «Постанови», а саме внаслідок дій кистей рук людини, зібраних в кулаки і ніг людини у взутті, не виключено.

Можливість утворення тілесних ушкоджень у потерпілого внаслідок його самовільного падіння з висоти власного зросту малоймовірно.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 036 від 14.04.2017, виходячи з даних наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_12 , 1978 р.н., у останнього мали місце: ЗЧМТ - струс головного мозку, перелом кісток носа зі зміщенням уламків, великі синці обличчя і голови, що виникли внаслідок дій в указані області тіла потерпілого тупого предмета (предметів)

ЗЧМТ - струс головного мозку та перелом кісток носа кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Інші, зазначені вище, тілесні ушкодження, кваліфікуються як легкі.

Можливість утворення тілесних ушкоджень у потерпілого в строки і при обставинах зазначених в пункті «Встановив» даної «Постанови», а саме внаслідок дій кистей рук людини, зібраних в кулаки і ніг людини у взутті, не виключено.

Можливість утворення тілесних ушкоджень у потерпілого внаслідок його самовільного падіння з висоти власного зросту малоймовірно.

Адвокат обвинувачених подали до суду письмове клопотання про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Обвинувачені в судовому засіданні свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнали, погоджуються про звільнення їх від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України за спливом строків давності. Крім того, обвинувачені зазначити, що розуміють, що звільнення від кримінальної відповідальності за вказаних підстав не є реабілітуючою обставиною.

При цьому, судом роз`яснювалося обвинуваченим, що звільнення від кримінальної відповідальності на вказаних підставах не є реабілітуючою обставиною.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення клопотання, оскільки дійсно закінчилися строки притягнення до кримінальної відповідальності.

Представник потерпілих в судовому засіданні в судовому засіданні не заперечував щодо заявленого клопотання.

Заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши обвинувальний акт, додані до них додатки, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно до п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно з ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, який вчинили в ніч з 11 на 12 лютого 2017 року.

Згідно вимог ч. 2 ст. 4 КК України (в редакції закону на час вчинення кримінальних правопорушень), злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 КК України (в редакції закону на час вчинення злочинів), залежно від ступеня тяжкості злочини поділяються на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі. Злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Враховуючи санкції ч.2 ст. 296 КК України (в редакції закону на час вчинення злочинів), з урахуванням вимог ч.ч.2,3 ст. 12 КК України (в редакції закону на час вчинення злочинів) вказаний злочин, залежно від ступеня тяжкості, належав до злочину середньої тяжкості.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року, який набрав чинності 01.07.2020 року, внесено зміни до законодавчих актів України, в тому числі до ст. 12 КК України.

Так, згідно ч. ч. 1-4 ст. 12 КПК України (в редакції Закону України від 22 листопада 2018 року), кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі. Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Враховуючи санкції ч. 2 ст. 296 КК України (в редакції Закону України від 05.01.2017 року), з урахуванням вимог ч.ч.2,4 ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення, залежно від ступеня тяжкості, належать до нетяжкого злочину.

Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Оскільки, відповідно до вимог ст. 12 КК України ( в новій редакції), яка відносить вказані діяння до злочину невеликої тяжкості, а не до злочину середньої тяжкості, а отже пом`якшує кримінальну відповідальність, суд приходить до висновку про необхідність застосування правових норм, в редакції Закону України від 22 листопада 2018 року.

З вимог ч.ч. 1,2 ст. 44 КК України вбачається, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

Таким чином, зі змісту ст. 49 КК України вбачається, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового розслідування або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК строків не вчинила нового злочину.

Таким чином, з аналізу вимог ст. ст. 12, 49 КК України можна дійти висновку, що ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 можуть бути звільнені від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення ними нетяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

Таким чином, п`ятирічний строк притягнення ОСОБА_6 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, обвинувачені не ухилялися від досудового розслідування та суду, до закінчення, зазначених у ч. 1 ст. 49 КК, строків, не вчинили нового кримінального правопорушення, що у своїй сукупності, із зазначеним вище, свідчить про наявність підстав для звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Що стосується цивільного позову, суд виходить з наступного.

Так, у частині 1 статті 129 КПК України визначено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Водночас кримінальний процесуальний закон не передбачає вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні під час закриття провадження.

Аналогічна думка висловлена в постанові від 01.02.2021 року Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду в справі № 327/32/18.

В зв`язку із закриттям кримінального провадження по справі, позови потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 про відшкодування майнової та моральної шкоди підлягають залишенню без розгляду.

Оскільки звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, то суд роз`яснює, що потерпілі не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Щодо судових витрат понесених досудовим розслідуванням, суд виходить з наступного.

Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити на підставі ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 49 КК України, статтями 100, 122, 124, 129, 284, 288, 372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності і закриття кримінального провадження - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальні провадження №0000252 від 17.02.2017 року та №0000950 від 19.06.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України закрити у зв`язку із звільненням їх від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Роз`яснити цивільному позивачу, що залишення цивільного позову без розгляду не перешкоджає його права на звернення до суду із аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.

Речові докази:

Відеозаписи камер відеоспостереження розміщених на фасаді приміщення ресторану «Парадайс» за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Польова, 61, який скопійовано на оптичний СD диск «еsperanza» з рукописним написом «Відео Парадайс» 12.02.17» - залишити при матеріалах справи.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду у термін 7 діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1