ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Дніпро кримінальне провадженняза № 0004863 від 11.12.2023 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Київ, громадянина України, одруженого, раніше не судимого, освіта вища, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, гранатометника 1 відділення 3 взводу 12 роти 4 батальйону ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України, солдат, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних Інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєннийстан.

Згодом, правовий режим воєнного стану неодноразово продовжувався, допоки Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 08 листопада 2023 року № 3429-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16 серпня 2023 року №244 солдата ОСОБА_3 наказом командира частини №77 о/с від 15.08.2023 призначено на посаду гранатометника 1 відділення 3 взводу оперативного призначення 12 роти оперативного призначення (на БМП) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23 грудня 2022 року № 400, підполковника ОСОБА_6 , призначеного наказом Командувача Національної гвардії України (по особовому складу) №190 о/с від 23 грудня 2022 року призначено на посаду командира 4 батальйону оперативного призначення 1 бригади оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 листопада 2023 року №335 майора ОСОБА_7 , призначеного наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по особовому складу) №59 о/с від 03 листопада 2023 року призначено на посаду першого заступника командира 4 батальйону оперативного призначення - начальника штабу військової частини НОМЕР_1 .

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом - Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності переддержавою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звання підполковник належить до старшого офіцерського складу, звання солдат належить до рядового складу.

Статтею 32 Статуту також передбачено, що підполковник за своїм військовим званням є начальником для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу.

Також відповідно до статті 66 Статуту, командир окремого батальйону в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально- психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки.

Таким чином, командир 4 батальйону оперативного призначення 1 бригади оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України підполковник ОСОБА_6 по відношенню до гранатометника 1 відділення 3 взводу оперативного призначення 12 роти оперативного призначення (на БМП) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України солдата ОСОБА_3 був прямим начальником за своїм службовим становищем та за військовим званням, а останній - підлеглим підполковнику ОСОБА_6 .

Також перший заступник командира 4 батальйону оперативного призначення - начальник штабу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України майор ОСОБА_7 по відношенню до гранатометника 1 відділення 3 взводу оперативного призначення 12 роти оперативного призначення (на БМП) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України солдата ОСОБА_3 був прямим начальником за своїм службовим становищем та за військовим званням, а останній - підлеглим майора ОСОБА_7 .

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно ст.ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст.ст. З, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Більше того, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінально: відповідальності.

Під наказом у ст. 401 КК України розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно- господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. В контексті ст. 402 КК України під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо.

Особа, яка одержала законний наказ, зобов`язана його виконати. За своєю юридичною природою виконання законного наказу - це виконання особою свого юридичного (службового) обов`язку.

Наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

В свою чергу, солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення в умовах воєнного стану, військовий злочин за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

11 грудня 2023 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, перебуваючи на території тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 у населеному пункті АДРЕСА_2 , першим заступником командира 4 батальйону оперативного призначення - начальником штабу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України майором ОСОБА_7 до особового складу доведено наказ згідно якого військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , в тому числі солдату

ОСОБА_3 , належало 11 грудня 2023 року до 14 годині, у складі зведеної групи вибути на РОП «ЯНКІ», який розташований у Донецької області та не допустити обходу, вклинення та прориву противника в батальйонний район оборони, зайняти вигідний рубіж по фронту, бути в готовності до відбиття танкових атак (до роти) за підтримки піхоти, посилити всі види спостереження та призначити чергові вогневі засоби для ураження засобів повітряного нападу противника, створити умови для стійкої оборони, не допустити втрати позицій.

Зазначений наказ базувався на бойовому розпорядженні командира 4 батальйону оперативного призначення 1 бригади оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України підполковника ОСОБА_6 №11/12-1 від11.12.2023 року.

Водночас, гранатометник 1 відділення 3 взводу оперативного призначення 12 роти оперативного призначення (на БМП) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України солдат ОСОБА_3 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 11 грудня 2023 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, перебуваючи на території тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 у населеному пункті АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати наказ начальника щодо вибуття у складі зведеної групи на РОП «ЯНКІ», який розташований у Донецької області та не допустити обходу, вклинення та прориву противника в батальйонний район оборони, зайняти вигідний рубіж по фронту, бути в готовності до відбиття танкових атак (до роти) за підтримки піхоти, посилити всі види спостереження та призначити чергові вогневі засоби для ураження засобів повітряного нападу противника, створити умови для стійкої оборони, не допустити втрати позицій.

Таким чином, дії ОСОБА_3 виразилися у непокорі, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

25 січня 2024 року між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_3 під час судового розгляду повністю визнав свою винуватість у висунутому йому обвинуваченні, щиро покаявся у скоєному. За умовами угоди обвинувачений ОСОБА_3 зобов`язався сумлінно співпрацювати, тобто правдиво та повною мірою відповідати на всі поставлені питання, добровільно надавати всю відому інформацію по кримінальному провадженню стосовно себе; в умовах воєнного стану на території України не вчиняти інших військових, тяжких та особливо тяжких злочинів, виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником та на визначеному місці служби або у військовій частині.

Також вказаною угодою сторони погодили покарання ОСОБА_3 за ч.4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки, яке на підставі ст. 62 КК України буде замінене на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на два роки.

В угоді передбачені наслідки її укладання, затвердження та невиконання, які роз`яснені.

Розглядаючи питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості суд, заслухавши прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_5 суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Так, злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана державним інтересам.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 і призначення останньому узгодженого сторонами покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 25 січня 2024 року між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки.

Відповідно до ст. 62 КК України замінити ОСОБА_3 призначене цим вироком покарання у виді двох років позбавлення волі на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк два роки.

До набранням вироком законної сили застосований до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті Військової Служби Правопорядку залишити без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня його затримання з 11 грудня 2023 року.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча ОСОБА_1