Справа № 351/1280/20
Номер провадження №1-кп/351/15/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

представника потерпілої - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 ,

за ч.2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Снятинського районного суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

У судовому засіданні прокурор подав клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи тим, що ухвалою Снятинського районного суду від 10.11.2023р. обвинуваченого ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук. На даний час також існують підстави для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Враховуючи тяжкість вчиненого злочину та усвідомлюючи про неминучість покарання за його вчинення, а також, факт не встановлення місця перебування обвинуваченого, є наявність ризиків, передбачених п.п.1.3 ч.1 ст. 177 КПК україни, тобто переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, а також незаконного впливу на свідків, експертів, потерпілих з метою зміни ними показів, для уникнення ним кримінальної відповідальності. Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду.

Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У відповідності до практики Європейського Суду небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до ч.6 ст. 193 КПК України суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у виглґяді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокуроро, крім наявності підстав, пеоедбачених ст. 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. А тому є необхідність в обранні щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу - тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вищевказним ризикам.

На підставі наведеного, прокурор просив застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Захисник у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки наведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є недоведеними. Відсутні підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, впливати на свідків, та потерпілих або іншим чином перешкоджати кримінальному правадженню. Зазначив, що обвинувачений виїхав за межі України, однак не ухиляється від суду.

Потерпіла та її представник в судовому засіданні не заперечили проти клопотання прокурора, просили обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою. Потерпіла зазначила, що обвинувачений з січня 2022р. на зв`язок не виходить, завдану шкоду не відшкодував.

Суд, перевіривши надані матеріали клопотання, встановив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, а також, у кримінальному провадженні є ряд ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_7 може переховуватися від суду, оскільки є оголошеним в міжнародний розшук, незаконно впливати на свідків та потерпілих, щоб останні змінили свідчення на його користь, що може вплинути на подальший хід судового розгляду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного, в тому числі й тримання під вартою, згідно вимог ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі може продовжувати переховуватись від суду, з метою уникнення від покарання за вчинення тяжкого злочину, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчиняти нові злочини, а також те, що обвинувачений перебуває у міжнародному розшуку.

Окрім того про наявність вказаних ризиків свідчить і те, що вжитими на даний час заходами не вдалося встановити місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_7 , що свідчить про те, що він переховується від суду.

Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року так і іншими міжнародними договорами України, які є основними міжнародними угодами України з іншими державами з питань екстрадиції, передбачено, що Договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цих Конвенціях та Договорах, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Відповідно до ст. 12 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, запит запитуючої Сторони супроводжується оригіналом або завіреною копією обвинувального вироку та постанови суду або постанови суду про негайне затримання чи ордера на арешт або іншого розпорядження, яке має таку ж силу і видане відповідно до процедури, передбаченої законодавством запитуючої сторони.

Згідно зі ст. 25 вказаної вище Конвенції для цілей цієї Конвенції термін постанова про утримання під вартою означає будь-яке розпорядження, яке передбачає позбавлення волі і яке було проголошене кримінальним судом на додаток до вироку про ув`язнення або замість нього.

Відповідно до статей 1, 19 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава, органи державної влади, посадові особи якої зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав і в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом (ч. 1 ст. 4 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.

Крім того, як Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року так і Конвенцією про правову допомогу у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, які є основними міжнародними угодами України з іншими державами з питань екстрадиції, передбачено, що Договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цих Конвенціях, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Так, згідно ст. 5. ч. 1, п. f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Виходячи з аналізу як міжнародно-правових норм законодавства так і кримінального процесуального Кодексу України щодо застосування правових норм, передбачених у процесі екстрадиції особи необхідний відповідний документ про тримання особи під вартою, без визначення будь-яких інших альтернатив чи зобов`язань.

Згідно зі ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії передбачені частиною першою цієї статті.

На даний час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний переховується від суду, крім того, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою змінити їх показання в подальших судових розглядах, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає доведеною та обґрунтованою необхідність обрання до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Частиною 6 ст.193 КПК України передбачено, що у випадку розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрання такого запобіжного заходу за відсутності підозрюваного, обвинуваченого після затримання цієї особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 4 ст.197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі ч. 6 ст.193КПК України строк дії такої ухвали не зазначається.

Також суд при постановленні ухвали враховує положення абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, де зазначено, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, розмір застави не визначається.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40, 131, 132, 176-178, 182-184, 188, 323 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задоволити.

Обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_7 , не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Виконання ухвали доручити працівникам відділення поліції № 1 (м. Снятин) Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Снятинський районний суд Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_8