ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/4051/23 Справа № 175/7937/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України ОСОБА_8 ,

встановила:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0003619 від 06 жовтня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.4 ст.402 КК України.

Відповідно до змісту пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 02 жовтня 2023 року, будучи військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 у званні солдат, відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , підполковника ОСОБА_9 №4782/БР/дск від 01.10.2023, доведене старшим офіцером відділення морально-психологічного забезпечення управління ВЧ НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_10 ..

За викладених вище обставин дії солдата ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.4 ст.402 КК України непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Під час судового засідання ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2023 року, продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до 27 січня 2024 року, включно.

Суд мотивував свої висновки тим, що наведені прокурором ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися. Так, обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд вважає, що запобіжний захід у виді утримання під вартою є обґрунтованим, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, як переховуванню обвинуваченого від суду, незаконному впливу обвинуваченого на свідків в цьому кримінальному провадженні, вчинення ним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, так і перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, ризики чого є реальними та дійсними. А обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із утриманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого в процесі розгляду кримінального провадження в суді. До того ж, жодних обставин, які 6 свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала, судом встановлено не було.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 ..

В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про дослідження доказів, якими прокурор підтверджує обгрунтованість підозри. Крім того, прокурором не надано суду жодних доказів на підтвердження наявності будь-яких ризиків, зокрема намірів обвинуваченого ухилитися від суду, здійснювати вплив на свідків або вчинити інші кримінальні правопорушення.

Захисник зазначає, що посилання сторони обвинувачення на те, що його підзахисний може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні фактично є прямою зневагою до ДШВ ЗСУ та має ознаки замаху на дискредитацію Збройних Сил України.

Судом першої інстанції, в порушення вимог КПК України не враховано особистість, репутацію, міцність соціальних зв`язків ОСОБА_8 ..

За такого, судове рішення в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.4 ст.402 КК України ОСОБА_8 не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки висновки суду про наявність обгрунтованої підозри та передбачених законом ризиків не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Під час апеляційного розгляду:

- захисника ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи поданої стороною захисту апеляційної скарги, просили її задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати.

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке вчинено в умовах воєнного стану та згідно ст.12 КК є тяжким злочином, а також продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

З такими висновками місцевого суду, погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого інших, альтернативних запобіжних заходів, слід визнати безпідставними.

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що судовий розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення ОСОБА_8 триває, по справі досліджуються докази, тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 27 січня 2024 року. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки будь-який інший запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого на даному етапі кримінального провадження.

Доводи апелянта про недоведеність ризиків у поданому прокурором клопотанні оцінюються судом критично, оскільки доводи про нездійснення тиску на свідків, не переховування від слідства та не вчинення іншого кримінального правопорушення на день подання апеляційної скарги об`єктивно не можуть свідчити про те, що особа не буде вчиняти таких дій при обранні щодо нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Також, всупереч доводам апеляційної скарги судом були враховані положення п.1 ч.4 ст.183 КПК, та обґрунтовано прийнято рішення про недоцільність у даному випадку визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2023 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.4 ст.402 КК України ОСОБА_8 , до 27 січня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4