Справа № 342/1315/23
Провадження № 1-кп/342/52/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Городенка матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 01.10.2023 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою освітою, одруженої, перебуває у декретній відпустці, на утриманні має малолітню дитину, раніше несудимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачена ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 вчинила таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

Так, 24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та Законом України про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного 19 лютого 2022 року строком на 90 діб до 22.08.2022 включно. Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», востаннє строк дії воєнного стану продовжено з 05.30 год 18.08.2023 строком на 90 діб (до 15.11.2023 року).

21.09.2023 близько 12.30 год ОСОБА_3 , зайшла до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » що по АДРЕСА_2 , де в подальшому спрямувала свій рух до торгових стелажів. В цей час у ОСОБА_3 виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаному магазині, діючи умисно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, користуючись вигідною для себе обстановкою, а саме тим, що за її діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, таємно, шляхом вільного доступу викрала з торгових стелажів пральний порошок марки «Tide» 2,1 кг вартістю 256 грн, шампунь марки «L'Oreal Paris» 400 мл вартістю 170 грн, дитячий крем марки «Baby Zaya» вартістю 28 грн та туалетну воду марки «La Rive» 75 мл вартістю 310 грн, після чого покинула приміщення магазину, а викраденим розпорядилась на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 764 гривні.

Таким чином, своїми діями обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Прокурор у судовому засіданні висловив думку щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Просив визнати обвинувачену ОСОБА_3 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та застосувати щодо неї покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк - два роки, покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені ст.76 КК України, стягнути процесуальні витрати та вирішити долю речових доказів.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вважала недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Свою вину у вчиненому визнала повністю, вказавши, що засуджує свої дії, погоджується зі всіма обставинами кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті, щиро розкаюється. Зазначила, що у вересні 2023 року вчинила крадіжку товарів з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 »: порошку, шампуню, дитячого крему та туалетної води, пояснивши свій вчинок тим, що порошок їй був необхідним для прання дитячих речей, оскільки має на утриманні малолітню дитину, а шампунь та туалетна вода мали гарний запах. На той час була у скрутній фінансовій ситуації, оскільки чоловік відбував покарання у місці позбавлення волі, її матір є старенькою, двоє дорослих дітей перебуває за кордоном та не мають змоги їй допомогти. Запевнила, що більше такого не повторить. Просила суворо не карати.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_3 - ОСОБА_5 вважав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Просив врахувати обставини життя, за яких обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення, та призначити їй покарання за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, 27.11.2023 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, оскільки не має можливості бути присутнім у судовому засіданні. Зазначив, що цивільний позов заявляти не буде, щодо покарання обвинуваченої покладається на розсуд суду.

Учасники справи не заперечували щодо судового розгляду справи за відсутності потерпілого.

Згідно ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Суд зазначає, що незважаючи на те, що розгляд справи здійснюється у порядку ч.3 ст.349 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Враховуючи показання обвинуваченої ОСОБА_3 щодо повного визнання вини у вчиненні інкримінованого їй органом досудового слідства кримінального правопорушення за ч.4 ст.185 КК України, те, що вона не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості її позиції, вислухавши думку інших учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченої, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої, та досудової доповіді.

Суд, вислухавши учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінальному правопорушенні за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і її дії вірно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану.

За вчинення злочину, передбаченого санкцією ч.4 ст.185 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду, про що зазначив Верховний Суду у постанові від 13.08.2020 року у справі № 716/1224/19.

Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Згідно матеріалів кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_3 по місцю проживання характеризується посередньо, не перебуває на диспансерному обліку у наркологічному та психіатричному кабінетах Городенківської БЛІЛ.

Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Згідно з досудовою доповіддю Коломийського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області ризик повторного вчинення обвинуваченою ОСОБА_3 кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб середній; орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченої без позбавлення або обмеження волі можливе та вона не становить високої небезпеки для суспільства чи окремих осіб.

При призначенні покарання ОСОБА_3 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує обставини вчиненого нею кримінального правопорушення, яке, відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, його наслідки, які не є тяжкими, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 призначити їй покарання у межах санкції ч.4 ст.185 КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене.

Разом з тим, враховуючи відсутність матеріальних претензій потерпілого, той факт, що завдана кримінальним правопорушенням шкода відшкодована шляхом повернення викраденого майна, засудження обвинуваченою свого вчинку та її бажання вести надалі законослухняний спосіб життя, що свідчить про те, що обвинувачена стала на шлях виправлення, те, що ОСОБА_3 раніше несудима, пом`якшуючі покарання обставини (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення) та відсутність обставин, що обтяжують покарання, беручи до уваги наявність у обвинуваченої постійного місця проживання, те, що вона одружена, має на утриманні малолітню дитину, тобто має стійкі соціальні зв`язки, суд вважає, що її виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, та до обвинуваченої підлягає застосуванню положення ст.75 КК України, що передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладання відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду, призначене покарання забезпечує дотримання балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Під час судового розгляду до обвинуваченої ОСОБА_3 заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової експертизи відповідно до ч.2 ст.124 КПК України слід покласти на обвинувачену.

Керуючись ст.ст. 12, ч.4 ст.185 КК України, ст.ст. 369-371, 373-374, 394 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до положень п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: пральний порошок марки «Tide» 2,1 кг, шампунь марки «L'Oreal Elseve» 400 мл, дитячий крем марки «Baby Zaya», туалетну воду марки «La Rive», поміщені у поліетиленовий пакет чорного кольору із биркою та печаткою для пакетів №57, які прийнято на зберігання у відділення поліції №2 (м.Городенка) Коломийського РВП ГУНП згідно квитанції №506 від 19.10.2023, повернути потерпілому ОСОБА_6 ;

оптичний диск «Verbatim CD-R 700 mb» із шістьма відеозаписами із камери відеоспостереження, розташованих у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 , - залишити у матеріалах справи.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 в дохід держави 1195 гривень процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судової товарознавчої експертизи в Івано-Франківському НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/109-23/11624-ТВ від 10.10.2023.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1