ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3254/23 Справа № 314/3907/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Запорізької області від 29 травня 2023 року у кримінальному провадженні за № 0000576 від 15.05.2017, № 0000312 від 10.04.2018, № 0000361 від 12.04.2019, № 000057 від 17.01.2019 стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжя, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 29.07.2016 Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122, частиною 4 статті 296, частиною 1 статті 263, частиною 3 статті 15 частиною 1 статті 115, статті 348 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Запорізької області від 29 травня 2023 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ст. 348, КК та призначено покарання за:

- ч. 1 ст. 122 КК у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- ч. 4 ст. 296 КК у виді позбавлення волі строком на 7 років;

- ч. 1 ст. 263 КК у виді позбавлення волі строком на 7 років;

- ч. 3 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК у виді позбавлення волі строком на 10 років;

- ст. 348 КК у виді позбавлення волі строком на 14 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК призначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 14 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.07.2016, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Згідно з вироком суду першої інстанції, 09.05.2017, приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись поблизу території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в ході сварки, яка розпочалася на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та ОСОБА_9 , наніс останньому один удар правою взутою ногою в область сідниць, в результаті чого ОСОБА_9 втратив рівновагу та впав на землю.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , наніс потерпілому два почергових удари правою взутою ногою в область лівої бічної поверхні грудної клітки, в результаті чого завдав потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 8-9 ребра та синця в проекції 8-10 ребр зліва по передньо-пахвовій лінії, які в сукупності кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день.

09.04.2018, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись поблизу території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в ході сварки, яка розпочалася на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та ОСОБА_9 , металевим кілком довжиною приблизно 1 м, який приніс з собою, наніс останньому удар в область 1-го міжфалангового суглоба 2 пальця правої кисті.

Потерпілий ОСОБА_9 , намагаючись припинити даний конфлікт, направився до території вищезазначеного домоволодіння, однак ОСОБА_6 наздогнав його та наніс ОСОБА_9 удар металевим кілком в область тім`яної ділянки голови зліва, після чого, пройшов на територію вказаного домоволодіння, куди вже зайшов потерпілий та наніс ОСОБА_9 удар металевим кілком в область тулуба зліва, внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу та впав на землю животом вниз. В цей час ОСОБА_6 наніс два удари металевим кілком в область тулуба зліва та лівого плеча потерпілого. В результаті перелічених умисних дій ОСОБА_6 завдав потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 10-го ребра, що кваліфікується як середньої тяжкості тілесне ушколдження, яке не є небезпечним для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день.

ОСОБА_6 , маючи умисел на носіння та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно без передбаченого законом дозволу зберігав з невстановленого досудовим розслідуванням часу вогнепальну зброю - пістолет «ПМ» серійний № НОМЕР_1 , незаконно виготовлений шляхом внесення змін до конструкції макету пістолету «ПМ» серійний №ММІ ПТ УОС КІВР 6390, макет якого придбаний ним в 2016 у невстановленої особи через мережу Інтернет.

Далі, ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел на носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, зберігав 90 патронів за місцем свого мешкання.

Далі, ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел на носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, зберігав 2 гранати «Ф-1» за місцем свого мешкання.

17.01.2019, приблизно о 07-00 годині, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, помістив пістолет «ПМ» серійний №ММІ ПТ УОС КІВР 6390 за пояс своїх штанів, 81 патрон до кишень свого одягу, 8 патронів помістив до магазину вищевказаного пістолету «ПМ» серійний №ММІ ПТ УОС НОМЕР_2 , а 1 патрон дослав до патронника останнього, 2 гранати до кишень свого одягу, та, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і їх суспільну небезпеку, без передбаченого законом дозволу носив пістолет «ПМ» серійний №ММІ ПТ УОС КІВР 6390 з 8 патронами, поміщеними до магазину пістолету, і 2 гранати «Ф-1» при собі до 09 годині 10 хвилин цього дня до вилучення вищевказаних пістолета, магазина пістолета з патронами і гранат працівниками поліції в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 патрон носив при собі до 12 годині 30 хвилин цього дня, коли в ході особистого обшуку під час затримання ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України, вищевказаний 81 патрон у нього був вилучений працівниками поліції.

17.01.2019 , приблизно о 07 годині 00 хвилин, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, перебуваючи у громадському місці, поблизу проїзної частини вулиці, безпосередньо напроти свого домоволодіння АДРЕСА_1 , маючи при собі вогнепальну зброю, а саме пістолет «ПМ», серійний №ММІ ПТ - УОС КІВР 6390, помітивши працівників Вільнянського району електричних мереж ПАТ «Запоріжжяобленерго» ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які виконували роботи за напрямом своєї діяльності, демонструючи свою перевагу над оточуючими, діючи умисно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи загальноприйняті в суспільстві елементарні норми і правила поведінки, норми моралі, моральності і благопристойності, діючи з особливою зухвалістю, використовуючи нецензурну лексику, голосно висловлюючись на адресу співробітників ПАТ «Запоріжжяобленерго», здійснив два постріли в сторону службового автомобілю останніх ЗАЗ 1102 д.н.з. НОМЕР_3 , один з яких влучив в транспортний засіб та пошкодив його переднє ліве бокове скло та ремінь безпеки, чим завдав ПАТ «Запоріжжяобленерго» матеріальну шкоду на суму 1038 гривень 00 коп., що полягає в вартості ремонту пошкоджених запчастин.

17.01.2019, приблизно о 07-30 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на заподіяння смерті ОСОБА_9 , прийшов до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає останній, зайшовши на територію домоволодіння, наблизився на відстань «витягнутої руки» до ОСОБА_9 , який знаходився на подвір`ї біля приміщення господарської будівлі, та наніс не менше одного удару рукояткою пістолету «ПМ», серійний №ММІ ПТ УОС КІВР 6390, який тримав в правій руці, в обличчя потерпілого ОСОБА_9 .

Після чого, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_9 , наздогнав його, та вхопивши руками за одяг, використовуючи фізичну силу, повалив ОСОБА_9 на землю та, утримуючи вищевказаний пістолет у правій руці, наніс рукояткою пістолету не менше 21 удару в область волосистої частини голови та обличчя, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, яка виразилась відкритим лінійним переломом лобової кістки зліва, з ознаками пневмоцефалії, струсом головного мозку; множинними (не менше 21) забійними ранами волосистої частини голови та обличчя.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 намагався заподіяти смерть потерпілому ОСОБА_9 , однак не довів свій злочинний умисел до кінця, з причин, які не залежали від його волі, та не вчинив усіх дій, необхідних для вбивства ОСОБА_9 , так як на місце події приїхали працівники поліції, які припинили його злочинні дії.

17.01.2019, приблизно о 07-40 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на вбивство працівників правоохоронних органів у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, спрямованих на припинення протиправних дій останнього, перебуваючи на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив замах на вбивство працівників правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків за наступних обставин.

17.01.2019, о 07 годині 15 хвилин, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , отримали на службовий планшет, від чергового телефонної спецлінії «102» повідомлення про те, що в с. Благовіщенське, Вільнянського району, Запорізької області, невідомий погрожує пістолетом працівникам Вільнянського РЕМ, та здійснив постріл, яке зареєстроване в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінального правопорушення та інші події Вільнянського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП у Запорізькій області від 17.01.2019 року за № 399.

Реагуючи на вказане повідомлення, службовими особами Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 встановлено особу правопорушника: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та місце його перебування: АДРЕСА_1 .

Прибувши на місце події, 17.01.2019, приблизно о 07-40 годин, працівники поліції ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , пройшли до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходився ОСОБА_6 , який, побачивши та усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівники поліції у форменому одязі з відповідною символікою, та з табельною вогнепальною зброєю, які виконують службові обов`язки, маючи умисел на вбивство працівників правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням ними своїх службових обов`язків, ігноруючи законні вимоги правоохоронців, утримуючи у лівій руці за спиною ручну оборонну осколкову гранату Ф-1, яка відповідно до висновку експерта №12-11/6-39 від 14.03.2019 року «містить в собі заряд суміш на основі вибухової речовини - тринітротолуолу (тротилу) масою 50-56 г та придатна для здійснення вибуху та руйнування корпусу з утворенням характерних осколків, при наявності засобів підриву (ініціювання вибуху) або при утворенні необхідних для цього умов», усвідомлюючи, що в його руках знаходиться вибуховий об`єкт смертельної дії масового ураження, лівою рукою кинув зазначену гранату під ноги поліцейським Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , вигукнувши «Це вам також, тримайте!». При цьому, ОСОБА_6 вважав, що виконав усі необхідні дії, спрямовані на умисне вбивство працівників правоохоронного органу, однак суспільно небезпечні наслідки не настали з причин, що не залежали від його волі, оскільки граната Ф-1 не здетонувала.

Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 був затриманий працівниками поліції в порядку ст. 208 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на порушення його права на захист, яке пояснює тим, що його захист у кримінальному провадженні здійснювали захисники, які не мали повноважень відповідно до положень ст. 20, 49 КПК та Закону України Про безоплатну правову допомогу. Зазначає, що строк дії доручення Регіонального центра з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях (далі РЦБВПД) від 25 січня 2022 року № 028-0000568, виданого на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2022 року не має юридичної сили, оскільки в ньому зазначений не номер кримінального провадження, а номер судового провадження 1-кп/336/433/2022. Так само і доручення РЦБВПД від 24 лютого 2023 року за № 028-0002824, видане на підставі ухвали суду від 12 січня 2023 року для здійснення захисту ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за № 1-кп/336/295/2023, проте воно не має юридичної сили, оскільки номер судового провадження не вноситься до ЄРДР. Посилаючись на вище викладене, зазначає, що під час ухвалення оскарженого вироку, адвокати ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_8 , використовуючи підроблені доручення порушили право ОСОБА_6 на правову допомогу у кримінальному провадженні, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та є безумовною підставою для скасування оскарженого вироку, при цьому посилається на відповідну судову практику Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі ККС ВС) у справах № 353/627/17, постанова від 21.03.2019, № 425/915/16-к, постанова від 13.02.2018.

Крім зазначеного, вважає, що копія вироку виготовлена з порушенням нормативно-правових актів, а саме пункту 6 розділу XI Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України внаслідок чого вирок не має законної сили та не тягне правових наслідків. Зауважує, що згідно з реквізиту вироку копія виготовлена з автоматизованої системи Д-3 повинна містити електронні підписи головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які відсутні у копії вироку.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого і з підстав, викладених просив її задовольнити, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вирок суду вважав законним та обґрунтованим і просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду брав участь в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції. Заявив клопотання про призначення йому іншого захисника з РЦБВПД, в задоволенні якого судом було відмовлено. Після чого, обвинувачений самовільно покинув приміщення установи попереднього ув`язнення де проводилась відеоконференція, тим самим відмовився брати подальшу участь в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4 ст. 401 КПК обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Як слідує з матеріалів провадження, апеляційна скарга на вирок подана тільки обвинуваченим, в судовому засіданні в режимі відеоконференції ОСОБА_6 не заперечував проти проведення апеляційного перегляду вироку суду в порядку дистанційного судового провадження і не звертався до апеляційного суду із заявою про його етапування та доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 26 КПК). Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК).

За змістом ст. 336 КПК судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі наявності підстав, визначених судом достатніми.

Суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Якщо особа, яка братиме участь у судовому провадженні дистанційно, тримається в установі попереднього ув`язнення або установі виконання покарань, дії, передбачені частиною четвертою цієї статті, здійснюються службовою особою такої установи.

Дистанційне судове провадження згідно з правилами цієї статті може здійснюватися в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій під час здійснення судового провадження з будь-яких питань, розгляд яких віднесено до компетенції суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про продовження проведення апеляційного перегляду без участі обвинуваченого, який за власним та вільним волевиявленням покинув приміщення установи попереднього ув`язнення, чим розпорядився своїми процесуальними правами на власний розсуд, проте з обов`язковою участю його захисника.

Про забезпечення інших процесуальних прав обвинуваченого, мотиви суду будуть викладені нижче.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ККС ВС від 05 жовтня 2021 року у справі № 589/5015/19, обсяг розгляду в суді апеляційної інстанції має бути таким, щоб він дозволив відповісти на всі доводи апеляційної скарги і постановити законне та обґрунтоване рішення. Сам апелянт визначає те коло питань, які є предметом перевірки апеляційного суду.

Таким чином, процесуальні вимоги сторін відіграють роль орієнтиру, показуючи, з якими частинами судового рішення учасник судового провадження не погоджується, та зобов`язують апеляційну інстанцію надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги.

Якщо апеляційний суд при перевірці кримінального провадження в порядку апеляційної процедури вбачає можливу відсутність достатніх доказів для доведення винуватості засудженої особи в обсязі пред`явленого обвинувачення або можливість поліпшення становища такої особи в інший спосіб, він повинен за власною ініціативою безпосередньо дослідити необхідні докази, адже до цього спонукають завдання кримінального провадження та необхідність дотримання інших його засад, зокрема, верховенства права, презумпції невинуватості й забезпечення доведеності винуватості.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, які зводяться виключно про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме його права на захист, перевіривши судове рішення суду першої інстанції та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що доводи обвинуваченого не ґрунтуються на положеннях кримінального процесуального закону, продиктовані його власним тлумаченням положень КПК, а відтак є безпідставними, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у їх вчиненні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, вказаними у вироку і такі висновки суду першої інстанції не оскаржуються сторонами кримінального провадження, в тому числі і обвинуваченим.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Положеннями статті 412 КПК, встановлено що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо: (1) за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито, крім випадків, коли провадження може бути закрито лише за згодою підозрюваного, обвинуваченого, який проти цього заперечував; (2) судове рішення ухвалено незаконним складом суду; (3) судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою; (4) судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою; (5) судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання; (6) порушено правила підсудності; (7) у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

За змістом статті 415 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо: (1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу; (2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; (3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Крім того, положення статті 87 КПК регламентують, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: порушення права особи на захист.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що обставин, визначених вищевикладеними положеннями кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскарженого вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, не встановлено.

Щодо тверджень обвинуваченого про порушення його права на захист (п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК), яке на його думку полягає в тому, що його захист здійснювали захисники, які не мали на це повноважень, оскільки в доручення РЦБВПД не зазначений номер кримінального провадження, який вноситься в ЄРДР, а зазначений номер судового провадження, то суд апеляційної інстанції розцінює такі твердження, як помилкові з огляду на таке.

За змістом ч. 1, 2, 3 ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:порушення права особи на захист (п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК).

Як слідує з правового висновку щодо правильного застосування положень ст. 87 КПК, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17, відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, - захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частинами другою і третьою цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.

З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Посилаючись на порушення його права на захист, обвинувачений не навів доводів і аргументів, яким чином відсутність в дорученнях РЦБВПД відомостей про номер кримінального провадження порушило або обмежило його права та гарантії, передбачені ст. 59, 62, 63 Конституції України, п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 20, 42, 49, 52 КПК, за умови, що такі доручення містять інші відомості, які дозволяють ідентифікувати адвоката та підзахисного для здійснення захисту якого призначається адвокат, зокрема прізвища, ім`я та по-батькові обвинуваченого та дата його народження (т. 18 а.к.п. 11).

З цих же мотивів виходить суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи обвинуваченого, висловлені в його заявах до суду першої інстанції щодо не зазначення в постанові про групу прокурорів у кримінальному провадженні № 10000361 правової кваліфікації за ч. 3 ст. 15 - ч. 1 ст. 115, ст. 348 та ч. 1 ст. 263 КК, оскільки як видно з матеріалів кримінального провадження було прийнято рішення про зміну попередньої правової кваліфікації за постановою від 08.052019, а в подальшому кримінальні провадження були об`єднані постановою від 22.01.2019 та від 11.05.2019. В той же час, кримінальний процесуальний закон не зобов`язує керівника органу прокуратури приймати нову постанову про групу прокурорів у випадку зміни правової кваліфікації у кримінальному провадженні, об`єднання матеріалів досудового розслідування, якщо група прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні не змінюється.

Повертаючись до тверджень обвинуваченого про порушення його права на захист, зокрема на отримання правової допомоги, суд апеляційної інстанції зважає на таке.

Статтею 59 Конституції України гарантовано право кожного на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на захист полягає, зокрема, у наданні йому можливості надавати пояснення, збирати докази, користуватися правовою допомогою захисника, обраного ним або наданого безоплатно за рахунок держави (ст. 20 КПК).

Водночас, нормами ст. 54 КПК передбачено можливість заміни захисника на будь-якій стадії провадження, у тому числі, якщо підозрюваний (обвинувачений) вважає, що здійснюваний захист є неефективним.

Ефективність захисту не є тотожним досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату, а полягає в наданні йому належних та достатніх можливостей з використанням власних процесуальних прав або кваліфікованої юридичної допомоги захищатися від обвинувачення в передбачений законом спосіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Карпюк та інші проти України», Заяви №№ 30582/04 і 32152/04, від 06 жовтня 2015 року, у п. 144, Суд нагадує, що незважаючи на важливість довірчих стосунків між адвокатом і його клієнтом, право обирати власного захисника не може вважатися абсолютним. Надання правової допомоги неминуче стає об`єктом певних обмежень за умов, коли вона є безоплатною, а також коли саме суди визначають, чи вимагають інтереси правосудця призначення обвинуваченому захисника. При призначенні захисника національні суди, безсумнівно, повинні враховувати побажання підсудного. Проте вони можуть не прийняти до уваги ці побажання, якщо існують відповідні і достатні підстави вважати, що цього вимагають інтереси правосуддя (див. рішення у справі «Круассан проти Німеччини» (Croissant v. Germany), від 25 вересня 1992 року, п. 29, Series А № 237-В).

З вищенаведеного слід дійти висновку, що право обвинуваченого, передбачене ст. 59 Конституції України, п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції та ст. 54 КПК не є абсолютним і його не можна тлумачити таким чином, що бажання обвинуваченого замінити захисника, призначеного за рахунок держави, породжує безумовний обов`язок суду замінювати захисника.

Поряд з цим, з матеріалів кримінального провадження слідує, що на різних стадіях кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_6 надавали правову допомогу та здійснювали захист адвокати, зокрема ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , які призначались і замінювались за клопотаннями обвинуваченого.

На стадії апеляційного провадження захист обвинуваченого здійснює адвокат ОСОБА_8 на підставі доручення РЦБВПД від 24 лютого 2023 року, видане на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2023 року, як наслідок відмови обвинуваченого від захисника ОСОБА_16 , яке діє до закриття кримінального провадження, закінчення останнього судового провадження з перегляду судових рішень та використання всіх національних засобів правового захисту (т. 18 а.к.п. 11).

Посилання ОСОБА_6 в обґрунтування своїх доводів на постанови ККС ВС у справах № 353/627/17, постанова від 21.03.2019, № 425/915/16-к, постанова від 13.02.2018, є нерелевантним, оскільки обставини кримінального провадження, що розглядається та зміст доводів апеляційної скарги обвинуваченого, відрізняються від установлених у вищезгаданих справі, а його твердження в апеляційній скарзі є такими, що здійснені поза контекстом цих постанов.

Отже, обвинуваченому забезпечено право на правову допомогу професійними адвокатами і його захист в усіх судових інстанціях, тим самим він не лише реалізував своє конституційне право на професійну правничу допомогу, але й право на вільний вибір захисника, тому порушень прав обвинуваченого на захист під час кримінального провадження апеляційним судом не встановлено.

Стосовно забезпечення прав обвинуваченого на стадії апеляційного провадження.

Із матеріалів кримінального провадження слідує, що оскаржений вирок ухвалений 23 травня 2023 року.

За клопотаннями обвинуваченого, йому направлені всі копії процесуальних документів про які він просив суд, а копія вироку йому вручена 31 травня 2023 року (т. 19 а.к.п. 223).

28 червня 2023 року обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу і ухвалою судді-доповідача колегії суддів Запорізького апеляційного суду від 25 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з пам`яткою про права та обов`язки вручена обвинуваченому 01 серпня 2023 року (и. 20 а.к.п. 41).

Постановою ККС ВС від 29 серпня 2023 року задовольнив подання Запорізького апеляційного суду та направив дане кримінальне провадження до Дніпровського апеляційного суду.

11 вересня 2023 року ухвалою судді-доповідача колегії суддів Дніпровського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження. Копія ухвали про відкриття провадження та копія подання Запорізького апеляційного суду про передання справи з одного суду до іншого направленні ОСОБА_6 за місцем його попереднього ув`язнення, які він отримав 05 жовтня 2023 року (т. 20 а.к.п. 146, 148, 164). Також обвинуваченому додатково роз`яснено його право за ст. 403 КПК на подання змін та доповнень до апеляційної скарги до початку апеляційного розгляду по суті.

В матеріалах провадження є чисельні звернення від обвинуваченого, в тому числі і до Запорізького апеляційного суду (т. 20 а.к.п. 5, 33-34, 52), які за змістом можна розцінити як доповнення до апеляційної скарги, проте вони містять ідентичні доводи з первинною апеляційною скаргою. Також зі змісту цих звернень видно, що обвинувачений обізнаний з положеннями ст. 403 КПК та його правом на зміну та доповнення апеляційної скарги.

Разом з тим, під час судового засідання в суді апеляційної інстанції 10 жовтня 2023 року, після відмови суду в задоволенні його клопотання про призначення йому іншого захисника з РЦБВПД, обвинувачений самовільно покинув приміщення установи попереднього ув`язнення де проводилась відеоконференція, тим самим відмовився брати подальшу участь в судовому засіданні.

Інших доповнень до апеляційної скарги або її зміни в порядку ст. 403 КПК до суду апеляційної інстанції не надходили.

Разом з тим, така можливість обвинуваченому була забезпечена, оскільки з 01 серпня 2023 року, коли йому були вручені копія ухвали про відкриття апеляційного провадження в Запорізькому апеляційному суді разом з пам`яткою про права та обов`язки обвинуваченого та до проведення судового засідання в Дніпровському апеляційному суді, минуло майже два з половиною місяці, що об`єктивно є достатнім часом для складання змін та доповнень до апеляційної скарги і подання їх до суду.

Крім того, як вже було зазначено вище, копія ухвали про відкриття провадження та копія подання Запорізького апеляційного суду про передання справи з одного суду до іншого, разом з додатковим роз`ясненням його прав за ст. 403 КПК на подання змін та доповнень до апеляційної скарги, вручені ОСОБА_6 05 жовтня 2023 року, однак в судовому засіданні він не повідомив суд, що надіслав або має намір надіслати такі зміни і доповнення, не заявляв клопотання про відкладення судового засідання та/або про його особисту участь і відмовився брати участь в судовому засіданні апеляційного суду.

Щодо проведення апеляційного провадження в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції.

Як слідує зі змісту статей 336, 405 КПК, участь обвинуваченого в суді апеляційної інстанції є обов`язковою у випадку якщо в апеляційній скарзі ставиться питання про погіршення становища обвинувачення, а обвинуваченого, який утримується під вартою у випадку якщо про це надійшло його клопотання. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Водночас, ОСОБА_6 ні в апеляційній скарзі, ні в інших заявах та зверненнях, які надсилав до Дніпровського апеляційного суду не ставив питання про його доставку в залу суду та не заперечував в судовому засіданні проти його участі в режимі відеоконференції.

Щодо інших доводів апеляційної скарги обвинуваченого.

Посилання обвинуваченого, що копія вироку виготовлена з порушенням нормативно-правових актів, а саме пункту 6 розділу XI Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України внаслідок чого вирок не має законної сили та не тягне правових наслідків, а також, що згідно з реквізиту вироку копія виготовлена з автоматизованої системи Д-3 повинна містити електронні підписи головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які відсутні у копії вироку, суд апеляційної інстанції вважає не прийнятними.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Оригінал вироку зберігається в матеріалах справи, тому порядок засвідчення копії вироку на впливає набрання ним законної сили та створення правових наслідків.

Крім того, в Єдиному державному реєстрі судових рішень опубліковано електронний примірник оскарженого вироку за посиланням https://reestr.court.gov.ua/Review/111140832.

Відповідно до пп. 6 п. 1 Розділу І Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 19.04.2018 № 1200/0/15-18, з наступними змінами і доповненнями, електронний примірник судового рішення - створений в АСДС електронний документ, підписаний кваліфікованим електронним підписом судді, що ухвалив таке судове рішення, в разі колегіального розгляду - кваліфікованими електронними підписами всіх суддів, що входять до складу колегії, або іншої особи, визначеної згідно з пунктом 2 розділу III цього Порядку. Такий документ має бути ідентичним за документарною інформацією та реквізитами оригіналу судового рішення в паперовій формі.

Вищевикладеним спростовуються доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність кваліфікованих електронних підписів суддів, які входили до складу колегії.

Суд першої інстанції вже роз`яснював обвинуваченому порядок засвідчення копій судових рішень, про що свідчить наявність в матеріалах кримінального провадження відповідь голови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя (т. 19 а.к.п. 234-237).

У будь-якому разі, виготовлення копії судового рішення, на думку апелянта не у відповідності до Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки не може перешкодити ухваленню законного, обґрунтованого і мотивованого судового рішення рішення, а також не може свідчити про істотне порушення процесуальних прав обвинувачення, які були б підставою для скасування оскарженого вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вказане положення закону кореспондується з вимогами ч. 2, 3 ст. 65 КК, відповідно до якого, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, окрім зазначеного, враховуються також й обставини, що пом`якшують та обтяжують його, у відповідності до ст. 66 - 67 КК.

Як встановлено апеляційним судом, вказані вимоги закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.

Призначаючи покарання обвинуваченому за вчинені кримінальні правопорушення, суд першої інстанції належним чином врахував, ступінь тяжкості вчинених злочинів, відомості про особу обвинуваченого, характер та обставини вчинених злочинів, обставину, що пом`якшує покарання, врахував низку обставин, що обтяжують покарання і дійшов обґрунтованого висновку, що необхідним та достатнім у даному випадку, для досягнення мети покарання слід призначити за ст. 70, 71 КК покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років і не призначати покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відтак, вид та розмір покарання, призначені ОСОБА_6 за вчинені кримінальні правопорушення відповідають принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатніми для досягнення цілей покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених статтями 87, 412, 415 КПК які були б безумовними підставами для скасування оскарженого вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Запорізької області від 29 травня 2023 року стосовно ОСОБА_6 за частиною 1 статті 122, частиною 4 статті 296, частиною 1 статті 263, частиною 3 статті 15 частиною 1 статті 115, статті 348 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4