Провадження №11-кп/824/4816/2023 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 липня 2023 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 07.06.2017 Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 15, ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі;

- 16.08.2017 Деснянським районним судом м. Києва за ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років обмеження волі;

- 01.06.2020 Святошинським районним судом м. Києва за ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. ст. 70, 71 КК України до 2 років 9 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 17.05.2022 на підставі ухвали Первомайського районного суду Харківської обл. від 09.05.2022 умовно-достроково на 7 місяців 27 днів;

- 26.10.2022 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 місяців арешту, звільнений з місць позбавлення волі 25.01.2023 по відбутті строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробовуванням, з встановленням іспитового строку на 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 та п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України.

Вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

Так, вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 23.06.2023, у денний час, у невстановлені досудовим розслідуванням час та спосіб, домовився з невстановленою особою про придбання психотропної речовини для особистого вживання, здійснивши оплату шляхом переказу коштів в сумі 300 грн. на вказаний йому рахунок електронного гаманця. Потім, діючи за вказівкою зазначеної невстановленої особи, ОСОБА_7 , того ж дня, прибув до будинку № 13 по вул. Зодчих в м. Києві, де з указаного йому місця забрав зі схованки-«закладки» поліетиленовий пакетик з пазовим замком з кристалічною речовиною, схожою на психотропну речовину, який залишив на зберігання при собі, без мети збуту, вирішивши слідувати у власних справах.

Коли ОСОБА_7 , приблизно о 14 годині 55 хвилин, 23.06.2023 знаходився біля буд. № 13 по вул. Зодчих в м. Києві, він був викритий працівниками поліції, яким добровільно видав для подальшого вилучення поліетиленовий пакетик з пазовим замком з кристалічною речовиною, масою 1,001 г.

Згідно висновку експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/111-23/32657-НЗПРАП від 30.06.2023, надана на дослідження кристалічна речовина білого кольору містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он). Маса PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) становить 0,270 г.

PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), згідно Списку № 2 «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» Таблиці І «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затверджено Кабінетом Міністрів України від 06.05.2000 №770, є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Згідно наказу Міністерства охорони здоров`я від 02.08.2000 № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» розміром особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), за який передбачена кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 309 КК України, є маса від 0,15 г до 1,5 г.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурором у кримінальному провадженні подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 2 років обмеження волі.

Зазначає, що суд призначивши ОСОБА_7 покарання дійшов помилкового висновку про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, жодним чином не мотивувавши такого рішення.

Вказує, що поза увагою суду залишилися дані про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого, який раніше 4 рази притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, та відбував реальне покарання, проте висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження відповідно до ст. 381-382 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

У відповідності до ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути серед іншого невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ч.2 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

За змістом ч.1 ст. 420 КПК України, підставами для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції є, у тому числі, неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо необгрунтованого звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Так, відповідно до положень ст.65 КК України, при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом ст. 75 КК України суд може звільнити особу від відбування покарання із випробуванням, якщо із урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу та інших обставин справи суд дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання із випробуванням суд врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, який не одружений, офіційно не працює, має постійне місце проживання в м. Києві, раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме: щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Проте, обмежившись перерахуванням обставин, визначених у ст. 65 КК України, які враховуються при призначенні покарання, суд у вироку не навів будь-яких мотивів, із яких він дійшов до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів вважає, що дані про особу обвинуваченого, які наведені у вироку судом та обставини, що пом`якшують покарання не дають підстав вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання.

До такого переконання колегія суддів прийшла з огляду на те, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини, за які був засуджений до покарання, яке відбував реально. Дана обставина, на думку колегії суддів, свідчить про небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення.

Наведене у своїй сукупності безумовно указує на неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання та необґрунтованість рішення суду про звільнення його від відбування покарання із випробуванням. Вирок в цій частині не відповідає критеріям законності, обґрунтованості і вмотивованості, а тому у частині призначеного обвинуваченому покарання він підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є кримінальним проступком, суспільну небезпеку вчиненого, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, під наглядом лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, неодружений, офіційно не працює, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що покарання ОСОБА_7 слід призначити в межах санкції ч.1 ст. 309 КК України у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.

На думку колегії суддів, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання - скасуванню з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, ч.2 ст.413, ст.ст.414, 418, п. 2 та п.4 ч. 1 ст. 420, ч.1 ст.421 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 6 (шести) місяців арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затриманняв порядку виконання цього вироку.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: