ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 677/1221/22

Провадження № 11-кп/4820/113/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Хмельницького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 27.09.2023 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Севрюки Красилівського району Хмельницької області, українця, громадянина України, який має середню освіту, інваліда 3-ї групи, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

якого визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень, -

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_7 було скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, за наступних обставин.

29.08.2022 року, близько 18 год. 30 хв. у с. Севрюки Антонінської сільської ОТГ, на території пасовища, між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла словесна суперечка, з приводу випасу худоби, під час якої у ОСОБА_7 , виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_7 , 29.08.2022 року, близько 18 год. 35 хв., знаходячись на пасовищі у с. Севрюки Антонінської сільської ОТГ, діючи умисно, наніс 2 удари дерев`яною палицею по голові ОСОБА_8 , чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді забійної рани в лобно-тімяній ділянці голови справа, яке за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Від даних ударів ОСОБА_8 впав на землю та ОСОБА_7 , переслідуючи свій протиправний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, наніс близько 18 ударів дерев`яною палицею по руках, ногах та тілі ОСОБА_8 , чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді крововиливів по зовнішньо-задній поверхні лівого плеча в верхній та середній третинах, по задній поверхні правого плеча в середній третині, по задній поверхні лівого передпліччя в верхній та середній третинах, по задній поверхні лівого стегна в середній третині, по задній поверхні лівої гомілки в верхній та середній третинах, по тильній поверхні лівої кисті, по внутрішньо-задній поверхні правого стегна в середній та нижній третинах, садна по зовнішньо-задній поверхні правого передпліччя по всій поверхні, по зовнішньо-задній поверхні лівого передпліччя по всій поверхні, які за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 прохає вирок скасувати та провадження закрити за відсутністю в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення. Апелянт зазначає, що саме протиправні дії, які загрожували життю і здоров`ю обвинуваченого, з боку потерпілого ОСОБА_8 та супроводжувались спричиненням ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, були причиною заподіяння ним тілесних ушкоджень потерпілому. Отже, апелянт зазначає, що ОСОБА_7 діяв в стані необхідної оборони, а відтоді в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст..125 ч.2 КК України. Суд не взяв до уваги докази, надані стороною захисту щодо обґрунтування вказаної позиції, а саме документи щодо наявності у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень станом на 31.08.2022 р. та 01.09.2022 р. та які свідчать про хід досудового розслідування за вказаним фактом. Апелянт вказує на суперечливість показань потерпілого ОСОБА_8 щодо обставин та локалізації нанесення тілесних ушкоджень. Також, апелянт посилається на недопустимість протоколу огляду місця події з огляду на те, що ОСОБА_10 не давав згоду на відеофіксацію слідчої дії, що суперечить вимогам ст..298-1 КПК України. На відео не вбачається тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 з огляду на час їх заподіяння. Крім того, порушені вимоги ст..301 ч.5 КПК України, відеозапис не був відкритий стороні захисту.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, потерпілого ОСОБА_8 та його представника, які прохали залишити вирок без змін, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає, а вирок суду слід залишити без змін, за таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд не допустив цих порушень кримінального процесуального закону.

Свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України. Суд навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України. Доводи апеляційної скарги, не викликають сумнівів у правильності судового рішення, й спростовуються зібраними у провадженні доказами.

Так, в основу вироку суд обґрунтовано поклав в т.ч. послідовні показання потерпілого та свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, а також приведені до присяги, відповідно до вимог ст.352 КПК України.

Так, потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснював, що 29 серпня 2022 року вже після обіду він був на пасовищі, почув як фиркає кінь, побачив п`яного ОСОБА_11 , який зліз з коня, висмикнув у нього палицю і вдарив його нею по голові, потім ще раз в тому ж районі. При цьому ОСОБА_7 вказував, що зараз виб`є йому і друге око, він злякався та закрився руками, після чого ОСОБА_7 почав бити його палицею по рукам, по тілу, по ногам. Він кричав ОСОБА_7 , щоб той зупинився, потім він втратив свідомість. Прийшовши до тями, він приповз до подвір`я ОСОБА_12 , попросив того подзвонити дружині ОСОБА_13 . Потім приїхала швидка і забрала його. До експерта зміг потрапити лише через тиждень, оскільки перебував в поганому стані, а їхати треба було самостійно в м. Старокостянтинів, так йому сказали працівники поліції.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснювала, що 29.08.2022 року о 18 год. 30 хв. вона була у знайомої, на її телефон подзвонив ОСОБА_15 і повідомив, що її чоловіку погано, він побитий. Вона побігла до подвір`я ОСОБА_16 , при цьому викликала швидку. Пояснюючи швидкій куди їхати вона голосно говорила, що почув ОСОБА_17 (обвинувачений по справі) і почав говорити, що він нікого не боїться, він все рівно його доб`є (малося на увазі її чоловіка ОСОБА_8 ). Потім після швидкої, вона відразу викликала і поліцію. ЇЇ чоловік був дуже сильно побитий. Чоловіка забрала швидка і відвезли в лікарню.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснював, що дату і час він вже не пам`ятає, але була така подія, коли до його подвір`я приповз ОСОБА_8 , був весь в крові, голова також. Попросив зателефонувати дружині ОСОБА_13 , щоб та прийшла. Також повідомив, що його побив ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснював, що 29.08.2022 року близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_20 приповз до подвір`я ОСОБА_16 весь побитий, губа, обличчя, руки в крові, одежа порвана. Попросив ОСОБА_16 подзвонити дружині ОСОБА_13 , бо його побив ОСОБА_21 . Потім дружина ОСОБА_20 викликала швидку та поліцію. Він допомагав ОСОБА_20 залізти в швидку.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснював, що в кінці серпня 2022 року його батько ОСОБА_21 прийшов ввечері (десь 18 год.00 хв. 19 год. 00 хв.) додому побитий, сказав, що зчепилися з ОСОБА_20 . Казав також, що він вдарив ОСОБА_20 (бучком) палкою.

В судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою провину у вчиненні злочину не визнавав, та пояснював, що 29.08.2022 року близько 19 год. 00 хв. він їхав на коні верхом за своїми коровами та зустрів ОСОБА_20 . Попросив його, щоб він свого коня не припинав біля його корів, однак це ОСОБА_20 не сподобалось і той почав виражатися в його бік та наніс йому один удар палкою по спині, він хотів уникнути конфлікту, однак ОСОБА_20 не зупинявся. Він почав злазити з коня, ОСОБА_20 продовжував наносити йому удари палкою. Внаслідок цього, він почав захищатися від потерпілого, захищався таким чином, що вирвав палку у потерпілого ОСОБА_8 і нею відмахувався, а потерпілий сам натикався на палку і отримував тілесні ушкодження, ударів було завдано близько 8-10, коли він виривав палку у ОСОБА_20 з рук, він ненароком відмахнувся і чи ліктем, чи палкою вдарив ОСОБА_20 , який впав і вдарився в асфальт головою. А тому вважає, що він не винен у вчиненні даного кримінального правопорушення. Конфлікт виник із-за місця для випасання худоби. Крім того, суду повідомив про те, що внаслідок даного конфлікту він сам отримав тілесні ушкодження, робив операцію, надав медичну документацію з даного приводу. Звернувся до поліції щодо порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , наразі триває досудове слідство.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих судом обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 27.09.2022 року з потерпілим вбачається, що в ілюстративній таблиці відображено, яким чином обвинувачений наносив (завдавав) ударів потерпілому. (а.с.110-115)

Вказана слідча дія проведена відповідно до вимог ст..240 КПК України.

Із протоколу огляду та копіювання відеозапису на оптичний диск від 30.08.2022 року вбачається, на фото маються зображення обвинуваченого, на якому відсутні будь-які тілесні ушкодження, в тому числі і на обличчі.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо порушення вимог ст..301 ч.5 КПК України, вказані обставини не вбачаються із судової справи. Що стосується посилань апелянта на ч.2 ст.298-1 КПК України, колегія суддів їх вважає такими, які не є застосовними в даній правовій ситуації. Вказаний огляд проведений відповідно до ст..ст.223, 237, 300 КПК України.

Із висновку судово-медичної експертизи № 69 від 05.09.2022 року вбачається, що у потерпілого ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. (а.с.109)

Колегія суддів вважає, що зазначена експертиза проведена в передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, з додержанням вимог статей 242-244 КПК України, за змістом вона відповідає вимогам статей 101, 102 КПК України, а тому фактичні дані, зазначені в цьому висновку, є допустимими доказами в цьому кримінальному провадженні.

В зв`язку з чим, доводи апелянта щодо неналежності доказів, не заслуговують на увагу.

Експерт ОСОБА_23 у судовому засіданні фактично підтвердив свої висновки, які ним були викладені на стадії досудового розслідування. Зазначив, що висновок робився на підставі особистого огляду потерпілого, що не заборонено нормативними актами. Огляд було проведено через 7 днів після події, медична документація не використовувалася, оскільки не була надана.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, стосовно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчинені ним злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, оскільки у діяннях останнього вбачаються ознаки необхідної оборони, що передбачено ч.1 ст. 36 КК України, є неспроможними з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Отже, сутність необхідної оборони полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони, згідно з ч. 1 ст. 36 КК України.

Умовою правомірності необхідної оборони є вчинення особою такого діяння, характер та об`єктивні прояви якого вказують на досягнення ним того ступеня суспільної небезпеки, який притаманний злочину (кримінальному правопорушенню).

Як убачається із матеріалів цього кримінального правопорушення, у діях потерпілого ОСОБА_8 були відсутні характер та об`єктивні прояви досягнення ними ступеня суспільної небезпеки, який притаманний злочину, що стало б умовою правомірності необхідної оборони для обвинуваченого.

Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги документи, надані стороною захисту щодо отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень у той же день 29.08.2022 року о 17 годині і прийшов до обґрунтованого висновку, що вказані документи є предметом дослідження в іншому кримінальному провадженні, яке розслідується на теперішній час.

Колегія суддів вважає хибною позицію захисту про вчинення злочину в зв`язку з необхідною обороною.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що всі докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діянь, інкримінованих йому стороною обвинувачення.

Суд дав правильну юридичну оцінку діям обвинуваченого, взяв до уваги фактичні обставини заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілим; надав оцінку способу та обставинам їх завдання, взяв до уваги кількість нанесених ударів, їх силу, спрямованість, механізм та негативні наслідки.

Таким чином, сукупність належних та допустимих доказів, досліджених у судовому засіданні, доводить, що ОСОБА_7 мав умисел на заподіяння легких тілесних ушкоджень, а його дії містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Отже, висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме те, що ним вчинено умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за наведених у вироку обставин ґрунтуються на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог ст.91 КПК України та підтверджені сукупністю належних, допустимих, достовірних доказів, досліджених судом, яким суд з точки зору достатності та взаємозв`язку дав належну оцінку.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд відповідно до вказаної статті кримінального закону врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є кримінальним проступком, особу винного, який задовільно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, інвалід 3-ї групи.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у межах, передбачених санкцією ч.2 ст.125 КК України. Колегія суддів вважає, що призначене покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 27.09.2023 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст.125 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали.

Судді: