УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року слідча суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду клопотання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.04.2021 справа №761/15408/21

ВСТАНОВИЛА

До провадження слідчої судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.04.2021 справа №761/15408/21.

Так, ОСОБА_3 просить скасувати арешт, накладений в інтересах Шевченківського УП ГУНП на нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_4 для забезпечення повного виконання рішення Центрального райсуду м. Миколаєва ц справі № 490/9823/19 про стягнення солідарно із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь АТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором.

В судові засідання, які неодноразово призначалися судом з метою об`єктивного розгляду клопотання приватний виконавець ОСОБА_3 не з`являвся. Водночас у самому клопотанні у прохальній частині просив провести розгляд за його відсутності.

Уповноважений слідчий та прокурор у судове засідання не з`явилися будучи належним чином повідомлений.

Слідча суддя, розглянувши клопотання з долученими матеріалами, приходить до наступного висновку.

Приписами статей 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Також кримінальним процесуальним законом обумовлено принцип диспозитивності, за яким сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.26 КПК України), а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України).

Так, за ч. 1 ст. 174 КПК арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Вказана процесуальна норма покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється скасування арешту, обов`язок доведення зазначених обставин.

Отже, саме ця особа має навести необхідне та достатнє обґрунтування своїх доводів, надавши слідчому судді відповідні докази.

Виходячи з вказаної процесуальної норми, на заявника покладається обов`язок довести ті обставини, які можуть стати підставою для скасування арешту, а також надати підтвердження щодо належності йому арештованого майна.

Разом з тим, до клопотання не долучено документів, передбачених кримінальним процесуальним законом, на підтвердження повноважень приватного виконавця на ініціацію питання щодо скасування арешту майна, яке належить ОСОБА_4 .

Окрім того, до клопотання ОСОБА_3 не долучено і самого рішення, яким було накладено арешт, що перешкоджає слідчій судді встановити підстави та мету, які слугували арешту майна, з`ясувати в межах якого кримінального провадження було прийнято оскаржуване рішення, та чи не прийнято рішення про його закінчення в порядку положень ст. 283 КПК України.

За змістом ч.1 ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень.

Враховуючи викладене, на думку слідчого судді, відсутні правові підстави для задоволення клопотання про скасування арешту майна.

Керуючись вимогами ст.ст.7, 9, 22, 98, 170-174, 369-372 КПК України,

УХВАЛИЛА

Відмовити в задоволенні клопотання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.04.2021 справа №761/15408/21.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1