ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2417/23 Справа № 932/8730/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6

третьої особи, щодо майна

якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000559 за апеляційною скаргою третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року про задоволення клопотання дізнавача та накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року було задоволено клопотання дізнавача СД ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000559.

Накладено арешт на автомобіль марки «Mersedes», модель «ML 270 CDI» на якому встановлений державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_9 , шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування.

Рішення суду обґрунтовано тим, що дізнавачем доведено, наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України і є речовим доказом у кримінальному провадженні, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту з метою збереження речових доказів.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Вказує, що ухвала є незаконною та необґрунтованою.

На думку апелянта, слідчий суддя розглянув клопотання поверхнево.

Вказує, що він є військовослужбовцем, а вказаний транспортний засіб було передано йому волонтерами для потреб Збройних сил України.

Зазначає, що 22.09.2023 року його було зупинено працівниками патрульної поліції за порушення правил дорожнього руху. В цей же день його було доставлено до ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області де було вилучено вказаний автомобіль. Зазначає, що разом з транспортним засобом у нього було вилучено особисті речі: амуніції, посвідчення УБД, особисті документи, про зо не було зроблено помітки в жодних документах. Вказані речі не повернуто.

Зазначає, що слідчим суддею розглянуто клопотання дізнавача з порушенням передбачених ст. 173 КПК України строків.

Також зазначив, що він є третьої особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, а отже, з клопотанням повинен був звертатись прокурор, а не дізнавач.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку адвоката ОСОБА_6 , та третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні з підстав викладених в ній, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження про розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що слідчий суддя дотримався зазначених вимог закону.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а згідно ч. 2 вказаної статті арешт майна допускається з метою забезпечення, крім іншого: 1) збереження речових доказів. При цьому у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст. 98 цього Кодексу, тобто матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше (ч. 3 ст. 170 КПК України).

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного та третіх осіб.

Так, розглянувши клопотання слідчого про арешт майна та задовольнивши його, слідчий суддя дійшов цілком обґрунтованого висновку, що арешт повинен бути накладений на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, що в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, вимогам кримінального процесуального закону та належним чином умотивовано в ухвалі, оскільки при вирішенні зазначеного вище питання були дотримані вимоги ст. 170-173 КПК України, з`ясовані і досліджені всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а саме наявність правової підстави для арешту цього майна, можливість використання арештованого майна як доказу у кримінальному провадженні тощо.

Апеляційним переглядом встановлено, що СД ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000559 від 27.09.2023 року, яке відкрите за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 26.09.2023 року за адресою: м. Дніпро, вул. Воскресенська, біля буд. 1, за порушення правил дорожнього руху працівниками правоохоронних органів було зупинено автомобіль марки «Mercedes», модель «ML 270 CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , який надав працівникам поліції у якості документа, що підтверджує право на керування транспортним засобом свідоцтво про реєстрацію транспортним засобом, бланк з якого з серійним номером серії НОМЕР_3 , заповнений на ім`я « ОСОБА_9 ».

Відповідно до протоколу огляду місця події від 26.09.2023 року, слідчим ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області було проведено огляд місця події за адресою: м. Дніпро, вул. Воскресенська, біля буд. 1, в ході якого було оглянуто транспортний засіб марки «Mercedes», модель «ML 270 CDI» на якому встановлений державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_9 .

Постановою дізнавача СД ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 22.09.2023 року, автомобіль марки «Mercedes», модель «ML 270 CDI» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000559.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про наявність підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту вилученого в ході обшуку майна, яке належить ОСОБА_9 , оскільки на даний час існує реальна необхідність в забезпеченні збереження цього майна, як речового доказу у вказаному вище кримінальному провадженні № 0000559.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що транспортний засіб не відповідає критеріям речових доказів і не доведено необхідність його арешту, колегія суддів вважає необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки встановлені досудовим розслідуванням фактичні обставини містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі слідства є підстави для обґрунтованого припущення, що транспортний засіб марки «Mercedes», модель «ML 270 CDI» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , безпосередньо стосується предмета розслідування, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає правові підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Аналізуючи наведені вище обставини, колегія суддів приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права осіб, які володіють, користуються і можуть розпоряджатись певним майном, враховуючи їх приватні чи суспільні інтереси.

Зокрема, вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна колегія суддів враховує і сталу судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, втручання держави у право володіння майном у даному конкретному випадку є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Втручання у вказаному вище кримінальному провадженні є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства, громади), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, оцінюючи пропорційність, колегія суддів виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, неможливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного в ухвалі майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, не надано та колегією суддів не встановлено.

У сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на зазначене у клопотанні слідчого майно, діяв у спосіб та в межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 з цього приводу є необґрунтованими.

Необхідно зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, правильності правової кваліфікації дій особи, на майно якої накладено арешт, переваги одних доказів над іншими тощо.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення ймовірною, вірогідною та достатньою певною мірою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. При цьому, ОСОБА_9 , за яким на час апеляційного перегляду і зареєстрований транспортний засіб марки «Mercedes», модель «ML 270 CDI» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , фактично погодився із ухвалою слідчого судді суду першої інстанції про арешт майна, до суду апеляційної інстанції з відповідною скаргою про оскарження судового рішення не звертався, а також не уповноважувала ОСОБА_7 на представництво його інтересів в судах у встановлений кримінальним процесуальним законом спосіб.

Таким чином, вищенаведені та усі інші апеляційні доводи, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо незаконності оскаржуваного судового рішення не заслуговують на увагу суду, так як на думку колегії суддів фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вищенаведене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді, - без змін.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 407, 376, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2023 року про задоволення клопотання дізнавача та накладення арешту на майно, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4