Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/253/23
Провадження № 1-кп/644/46/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.07.2022 року №0000469, відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м.Харків, громадянина України, раніше в силу ст.89 КК України не судимого, що перебуває в цивільному шлюбі, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого та що проживав за адресою АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.4 ст. 408 КК України, -

УСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (по стройовій частині) від 03.03.2022 № 47 військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_10 призначено на посаду - стрілець - зенітник 1 зенітного ракетного взводу 2 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України. Цим же наказом ОСОБА_10 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України та на всі види забезпечення. Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язують солдата ОСОБА_10 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548- XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, солдат ОСОБА_10 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану з Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022, строком на 30 діб.

Указом Президента України № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.04.2022, строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 годин 30 хвилин 25 травня 2022 року, строком на 90 діб.

Однак, солдат ОСОБА_10 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів 30.05.2022 вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби.

ОСОБА_10 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу, ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Так, солдат ОСОБА_10 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді - стрілець - зенітник 1 зенітного ракетного взводу зенітної 2 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону, реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно, повністю ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 30.05.2022 вчинив дезертирство, тобто самовільно залишив місце служби, з метою ухилитися від військової служби, а саме розташування ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, що знаходиться в Індустріальному районі міста Харкова, та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, солдат ОСОБА_10 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

В судовому засіданні обвинувачений свою провину у вчинені кримінального правопорушення, не визнав, посилався на те, що на його думку, дане кримінальне провадження, повністю сфабриковане, надумане, обставини, наведені в справі не могли відбуватись за його участю. Він з 2015 року проходив військову службу, все відбувалось за Статутом, порушень не допускав. Вважав, що дана справа це помста його командира ОСОБА_12 за те, що він не бажав надавати гроші на потреби батальйону, та категорично відмовився. З цього питання була перепалка, в ході якої він йому погрожував, потім відпустив, через 3 тижні виник конфлікт з ОСОБА_13 , внаслідок того, що він зняв на позиції бронежилет, він з ним сперечався, що наявність бронежилету не спасе. На наступний день, після розмови з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 повіз його до Харкова, з ним був ще один військовий, якого висадили на 602 мікрорайоні. Коли приїхали до місця розташування, чергові на в`їзді, тривалий час перевіряли, хто вони, тобто, просто так з території не вийдеш, там один вхід та один вихід. Поспілкувавшись, нібито з комбатом, пішов до машини, а потім підійшов ОСОБА_13 та повідомив, що йому потрібно відпочити місяць, а то й два. Саме ОСОБА_13 забрав у нього магазини з-під сумки, автомат, та пішов, повідомив, що через місяць зателефонуєш, тобі все повернуть. Потім, саме ОСОБА_13 відвіз його додому з речами. В цей час їх бачила сусідка ОСОБА_14 , також сусід з п`ятого поверху, який допоміг занести речі додому. Потім ОСОБА_13 поїхав, а він перебував вдома, потім сходив на дачу та ввечері повернувся, ліг відпочивати, його ніхто не шукав. Півроку мешкав за місцем своєї реєстрації, ходив на роботу, розбирав завали, телефон був завжди в мережі, чекав дзвінка ОСОБА_13 , в кінці липня та в серпні телефонував йому, але його телефон був поза зоною досяжності. Телефонував ОСОБА_12 , він не взяв слухавку. Телефонував побратиму ОСОБА_15 , повідомляв його щоб він повідомив командира, що він телефонував. В вересні ходив до місця дислокації, але там була інша бригада. Ходив у жовтні у військовий комісаріат, висловив думку щодо бажання служити, але його дані записали та сказали йти до дому. Мав намір далі служити, не ховався, оскільки поки йде війна, інших перспектив окрім служби не бачить. Зазначав, що не розуміє, як його можна звинувачувати у дезертирстві, якщо у нього за час служби було багато можливостей залишити службу, він неодноразово перебував поряд із домом під час несення служби, його ніхто не контролював, він міг спокійно піти додому, але він не залишав позицій, не зважаючи на те, що було страшно. За півроку його ніхто не розшукував, коли приїхав в листопаді 2022 року слідчий ДБР, його не було вдома, але сусідки повідомили його, він одразу з ним зв`язався. Посилався на те, що допитані свідки дали покази зі слів, а тому їх покази є недопустимими доказами в силу ст. 97 ч.6 КПК України, окрім того, всі свідки є військовослужбовцями, а тому, на його думку, дають ті покази, які потребує сторона обвинувачення та їх командування. Не бачив сенсу допитувати ОСОБА_13 , оскільки він надасть покази, які потрібні обвинуваченню.

Не зважаючи на не визнання провини обвинуваченим, його провина повністю підтверджується зібраними та дослідженими в ході розгляду справи доказами, а саме:

Витягом з ЄРДР, відповідно до даних якого відомості до реєстру були внесені 12.07.2022 року за №0000469, за матеріалами правоохоронних та контролюючих органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень.

Постановою про визначення (зміну) групи прокурорів, як здійснюють повноваження прокурорів у кримінальному провадження від 12.07.2022 року. Постановою про визначення групи слідчих від 12.07.202 року.

Повідомленням Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_16 від 07.07.2022 року за №3310 на ім`я Директора ТУ ДБР, розташованого в м. Полтава, про виявлене кримінальне правопорушення, передбачене ч .4 ст. 408 КК України, а саме самовільне залишення місця служби з метою ухилитись від військової служби в бойовій обстановці військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_10 .. Просили прийняти рішення, відповідно до вимог ст.ст. 214, 216 КПК України.

Рапортом командира зрадн підполковника ОСОБА_17 , на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 , відповідно до якого ним повідомлено, що 30.05.2022 року після прибуття військовослужбовця з позицій мобільної вогневої групи 2 зенітної ракетної батареї з відповідного населеного пункту до розташування командного пункту зенітного ракетно-артилерійського дивізіону у АДРЕСА_2 , через годину військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації стрілець зенітник 1-го зенітного ракетного взводу 2 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_10 самовільно залишив місце несення служби. Вжиті заходи щодо з`ясування місцезнаходження солдата ОСОБА_18 , а саме: спроб встановити з ним телефонний зв`язок, з його родичами, пошуки в розташуванні інших підрозділів, результатів не дали, опитування співслужбовців позитивних результатів не дали. Просив призначити службове розслідування.

Наказом №1074 від 30.05.2022 року командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_19 про призначення службового розслідування, відповідно до рапорту командира зрадн підполковника ОСОБА_17 , щодо самовільного залишення місця несення служби солдатом ОСОБА_10 .

Актом службового розслідування, складеного заступником командира зенітної ракетної батареї з морально-психологічного забезпечення зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_20 , на підставі наказу командира військової частини, відповідно до якого вжитими заходами щодо з`ясування місцезнаходження солдата ОСОБА_10 , а саме: спроби встановити з ним телефонний зв`язок, з його родичами, пошуки в розташуванні інших підрозділів, опитування інших військових позитивних результатів не дали.

Із змісту акту вбачається, що про відсутність ОСОБА_10 , який самовільно залишив місце військової служби, стало відомо з рапорту командира зенітного ракетно-артилерійського дивізіону підполковника ОСОБА_17 за №1267/р від 30.05.2022 року. Штатна зброя, яка закріплена за солдатом, знаходиться в місці розташування. Було отримано пояснення ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , які пояснювали, що вони разом із військовослужбовцем ОСОБА_10 повертались з позицій мобільної вогневої групи до місця розташування командного пункту зенітного ракетно-артилерійського дивізіону, та приблизно через годину була встановлена відсутність ОСОБА_10 . В акті міститься посилання на те, що під час проходження військової служби солдат ОСОБА_10 виявляв схильність до регулярних порушень військової дисципліни у вигляді вживання алкогольних напоїв під час несення військової служби та панічних настроїв у зв`язку із збройною агресією рф проти України. За результатами службового розслідування було запропоновано заступнику командира зенітного ракетно-артилерійського дивізіону морально-психологічного забезпечення вирішити питання про направлення копій матеріалів до ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомити військову прокуратуру та територіальне управління ДБР.

Довідкою командира в/ч полковника ОСОБА_19 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_16 , №450/оч про самовільне залишення військової частини (без зброї) військовослужбовцем Збройних Сил України обліковане у період з 00.00 30.05.2022 до 00.00 31.05.22, відповідно до якої організовані пошуки військовослужбовця ОСОБА_10 результатів не дали, на телефонні дзвінки він не відповідає, вжито заходи виставлені патрулі на залізничному та автовокзалах м. Харків, інформацію доведено до оперативного чергового ГУНП в Харківській області, оперативного чергового частини НОМЕР_2 .

Пояснювальною запискою ОСОБА_13 від 01.06.2022 року, яка надавалась в ході проведення службового розслідування, відповідно до якої, останній зазначав, що він, з ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , 30.05.2022 року спільно повертались з позиції до місця розташування командного пункту, по прибуттю на місце, приблизно через годину, була встановлена відсутність за місцем військової служби ОСОБА_10 , його штатна зброя знаходилась в місці розташування підрозділу. Вжитими заходами щодо з`ясування місцезнаходження солдата ОСОБА_10 , позитивних результатів не дало. Під час проходження служби ОСОБА_10 , останній схильний до регулярних порушень військової дисципліни у вигляді вживання алкогольних напоїв під час несення військової служби та панічних настроїв у зв`язку із збройною агресією рф проти України.

Пояснювальною запискою ОСОБА_21 , від 01.06.2022 року, яка надавалась в ході проведення службового розслідування, аналогічною за змістом з поясненнями ОСОБА_13 ..

Копією карти соціально-демографічного вивчення військовослужбовця ОСОБА_10 , в якій зазначена адреса проживання ОСОБА_10 , перебування його у цивільному шлюбі, номер засобу зв`язку цивільної дружини. Копією особової картки військовослужбовця ОСОБА_10 , в якій зазначені дані про місце реєстрації, засоби зв`язку самого військовослужбовця, його цивільної дружини.

Службовою характеристикою на військовослужбовця ОСОБА_10 , із змісту якої вбачається, що за час проходження служби він зарекомендував себе з негативного боку, як не дисциплінований військовослужбовець, схильний до порушень військової служби. Програму бойової та з військово-патріотичної підготовки засвоїв, отримані теоретичні знання використовує у військовій практиці. Участь у суспільному житті підрозділу бере активно, при цьому мались випадки панічних настроїв щодо власної долі, та долі інших військовослужбовців. Самостійну роботу планує згідно плану підрозділу. Накази, розпорядження виконує точно, але не завжди своєчасно. Вміє застосовувати власні знання при різних змінах обставин. До виконанні своїх службових обов`язків ставиться безвідповідально та користується ними в повсякденному житті, як вимушено. З товаришами та старшими товаришами підтримує посередні стосунки. На критику не завжди реагує вірно, тому робить для себе не правильні висновки. За характером взривний, вимогливий до себе.

Витягом з наказу від 03.03.2022 року №47 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_19 про зарахування до списків особового складу частини та на всі види забезпечення з 03 березня 2022 року, військовослужбовця за призовом старшого солдата ОСОБА_10 стрільця зенітного 1 зенітного ракетного взводу зенітної 2 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону. Вважати таким, що з 03.03.2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Витягом з Наказу №818 від 11.06.2022 року командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_19 за результатами розгляду матеріалів службового розслідування , питання про вжиття заходів дисциплінарного характеру щодо ОСОБА_10 відкладено до прийняття відповідним органом досудового розслідування процесуального рішення згідно до КПК, також, позбавлено премії за червень 2022 року солдата ОСОБА_10 , та додаткової винагороди за травень 2022 року.

Витягом з Наказу №187 від 19.07.2022 року командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_19 про внесення змін до наказів командира військової частини від 30.05.2022 року №135, від 09.06.2022 року №145 відповідно до якого призупинено виплату ОСОБА_10 грошового забезпечення з 30.05.2022 року, зараховано в розпорядження командира частини з 09.07.2022 року.

Витягом з Наказу №226 від 2508.2022 року командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_19 , про виключення з 25.08.2022 року із списків особового складу частини ОСОБА_10 , облікові документи направити до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Окрім письмових документів провина обвинуваченого підтверджується показами свідків.

Свідок ОСОБА_22 , суду пояснив, що обвинуваченого знає, стосунки були службові, конфліктів не було, він прямий безпосередній начальник обвинуваченого, на момент залишення ним місця розташування, знаходився в іншому місці. Знає, що обвинувачений, 30.05.2022 року, після повернення мобільної групи до місця служби, самовільно залишив місце служби, без зброї, відсутність виявили через годину після повернення групи, інформація стала йому відома в ході проведення службового розслідування, яким займався ОСОБА_23 .. Про факти фізичного, психологічного насильства йому нічого не відомо. За Статутом він веде облік скарг за цими фактами, від обвинуваченого таких скарг не надходило. Зазначав, що обвинувачений характеризується негативно, притягався до адмін. відповідальності за вживання алкогольних напоїв, перебуваючи на лікуванні з 08.04.2022 року по 16.04.2022 року. В підрозділі проводилась виховна робота з цього питання.

Свідок ОСОБА_23 , суду пояснив, що обвинуваченого бачив декілька разів, його начальником він не є, службове розслідування дійсно проводив, посилався на те, що 30.05.2022 року телефонували безпосередньо обвинуваченому, він не відповідав, а потім зв`язок взагалі зник, телефонували родичам. Службове розслідування тривало з 30.05.2022 року по 16.06.2022 року, тобто 17 календарних днів. Пояснення відбирали від тих, хто останнім його бачив, це від ОСОБА_13 та ОСОБА_21 .. Даних про появу обвинуваченого протягом цих 17 днів не було. Про випадки застосування фізичного, психологічного насилля нічого не відомо. Характеризував обвинуваченого негативно, знав, що його притягали до адмін. відповідальності.

Свідок ОСОБА_12 , суду пояснив, що обвинувачений з квітня по травень проходив службу під його керівництвом. Постійно відбувались конфліктні ситуації у обвинуваченого з керівниками на позиціях, постійно були скарги на вживання алкоголю. 30.05.2022 року, після виконання завдання, обвинувачений повернувся до місця дислокації, а ввечері повідомили, що його немає на шикуванні. Командир 1 взводу ОСОБА_24 був старшим на точці, де вони виконували завдання та де вони потім відпочивали. Він і повідомив, що зник обвинувачений, зброя була на місці. Повідомив, що їздив 30.05.2022 року ввечері на бульвар Івана Каркача, але не знайшов обвинуваченого, потім ще їздив вранці наступного дня близько 09.00 години, але його не було. Їздив особисто із ОСОБА_25 . Стукали гучно у двері, ніхто не відкрив. Особисто телефонував в перший день обвинуваченому, але був відсутній зв`язок. До військової частини він не повертався. Ніяких розпоряджень щодо відпустки, відпочинку він не видавав, з ОСОБА_10 з цього питання не спілкувався. До моменту його самовільного залишення місця служби він перебував на лікуванні у госпіталі, 16.04.22 повинен був повернутись, але зник на 2 дні зі зв`язку, як потім дізнався, що його забрали представники ВСП за вживання алкоголю, забрав його з ВСП, оскільки це був його боєць, на той момент не порушував питання про залишення ним служби, хоча мав таку можливість. Посилався на те, що обвинуваченого є проблеми з дисципліною.

Свідок ОСОБА_26 , суду пояснив, що обвинуваченого бачив декілька разів, стосунки службові, є заступником командира батареї, це не його військовослужбовець, Бачив, як обвинуваченого привезли до місяця дислокації з точки служби. Йому відомо, що ОСОБА_10 притягався до відповідальності за перебування в стані алкогольного сп`яніння, а потім через деякий час зник, з цього питання проводилось службове розслідування.

Свідок ОСОБА_27 , суду пояснила, що вона є фельдшером, в одному з підрозділів дивізіону. Обвинуваченого знає, звертався за меддопомогою, в мед заклад його відвіз командир. Більше до неї обвинувачений не звертався. Вона повідомила командиру ОСОБА_12 , що обвинуваченого тривалий час немає після лікування з госпіталю, з`ясувалось, що 16.04.2022 року обвинувачений був у ВСП, оскільки вжив алкоголь. Про його зникнення 30.05.2022 року було встановлено під час вечірнього шикування.

Свідок ОСОБА_28 , суду пояснив, що проходив службу в одному дивізіоні, знає лише, що 30.05.2022 року повідомили, що зникла людина. Приймав участь у пошуках на місці дислокації, не знайшли. Характеризував обвинуваченого, як не контакту людину, вживання алкоголю було 1 раз, особисто його нетверезим не бачив.

Свідок ОСОБА_29 , суду пояснив, що він є командиром ОСОБА_10 , пояснив, що обвинувачений 30.05.2022 року повернувся з позиції на місце дислокації батареї разом із ОСОБА_13 , що був заступником з озброєння, та ОСОБА_25 , який пізніше загинув. Про зникнення обвинуваченого виявили вже під час вечірнього шикування, через годину після повернення. Відсутність обвинуваченого виявив ОСОБА_22 .. Пояснив, що намагались його розшукати, телефонували, він особисто телефонував, інформація про рідних є в системі, зазвичай телефонують 1-2-3- дня, виїжджають до дому, якщо це близько, а лише потім вже подається інформація про розшук. Про зброю та речі обвинуваченого його нічого не відомо. Інформація про скарги фіксується, якщо б потребував меддопомоги все було б відображено в документах. Пояснив, що на той момент його ніхто не характеризував позитивно. Також пояснив, що на КПП при в`їзді військові не стояли, кожен мав можливість вийти за межі дислокації, принаймні ще 5 шляхами, всі дорослі люди, ніхто нікого не розшукує, не охороняє, всі несуть службу. Рапорт про відсутність надав командир дивізіону.

В ході судового розгляду за клопотанням сторони захисту було допитано свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 ..

Свідок ОСОБА_30 суду пояснила, що бачила 30.05.2022 року обвинуваченого, це її сусід, його привезла машина, легкова, білого кольору, він вийшов з одного боку, був з великим баулом, килимком, з іншого боку машини вийшов, якийсь чоловік, був у формі, які всі військові зараз ходять. На все дивилась з вікна 5 поверху. Має ключі від квартири обвинуваченого, заходила до нього, в квартирі були бронежилет, каска, баул, на всьому написано «ЗСУ. ОСОБА_33 ». Також зазначала, що вона не може стверджувати чи шукали ОСОБА_34 , чи ні. Вона з травня не перебувала постійно вдома, могла вийти до магазину, потім почала їздити на роботу. Особисто до неї ніхто не звертався з питання розшуку.

Свідок ОСОБА_35 суду пояснив, що 30.05.2022 року обвинуваченого не бачив, зустрічався з ним чи то 31.05.2022, чи то 01.06.2022 року, він казав що його привезли додому, але чому не повідомляв.

Свідок ОСОБА_36 суду пояснив, що він раніше до 2013 року був сусідом з обвинуваченим, а після того, інколи, появлявся в будинку по АДРЕСА_3 . 30.05.202 року бачив з вікна 5 поверху білий мікроавтобус, біля якого було двоє військових, один поїхав, другий залишився, впізнав обвинуваченого та спустився йому допомогти занести речі. З його слів відомо, що йому нібито дали відпустку. Впізнати другого військового не зможе, але він був одягнений у форму схожу з формою обвинуваченого.

Також, за клопотанням сторони захисту, було оглянуто наданий суду стороною захисту відеозапис з місця проживання обвинуваченого, на якому була присутня свідок ОСОБА_30 , яка демонструвала наявність вдома у обвинуваченого його речей, рюкзаку, каски.

Оцінюючи в сукупності досліджені докази, письмові докази, показання свідків, відеозапис, на предмет їх належності, допустимості суд зазначає наступне.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до вимог ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Відповідно до вимог ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 97 КПК України, на яку посилався обвинувачений, як на підставу визнання недопустимими доказів у вигляді показів свідків, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті.

Суд вважає неспроможними доводи обвинуваченого, що покази свідків сторони обвинувачення не є допустимим доказами, оскільки є показами з чужих слів. Так, допитані в ході судового розгляду свідки лише надавали пояснення щодо відомих їм особисто обставин справи, а не переказували відомі їм обставини зі слів інших осіб, окрім того, покази свідків, в їх сукупності не суперечать дослідженим письмовим доказам.

Сторона обвинувачення посилалась на те, що наданий захисником доказ відеозапис є недопустимим, оскільки отриманий в спосіб, що не передбачений процесуальним законом. Відповідно до приписів частин 1, 2, 3 ст. 93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона захисту здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Суд вважає за можливе прийнятий цей доказ, оскільки відповідне відео частково підтверджує покази свідка ОСОБА_30 , що була допитана в судовому засіданні, але при цьому, відповідне відео не спростовує пред`явленого обвинувачення. Дійсно, речі обвинуваченого, за виключенням зброї, знаходились вдома.

Доводи обвинуваченого щодо вимагання грошових коштів командиром ОСОБА_12 , наявність будь-яких позастатутних відносин, не були підтверджені в ході розгляду справи, в ході допиту свідків, звернень з цього приводу до правоохоронних органів, до керівництва військової частини з боку ОСОБА_10 не було.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що покази обвинуваченого не завжди були послідовними. Так, обвинувачений повідомляв в своїх вільних показах, що він постійно проживав за місцем реєстрації та не змінював номер засобу зв`язку, в той же час, на запитання головуючого, повідомив, що виїжджав пожити на дачу, телефон у нього не завжди працював, він телефонував своєму командиру двічі, дійсно телефонував з інших номерів, оскільки не мав коштів для поповнення рахунку. Знав, що потрібна записка про звільнення, але ОСОБА_13 її не надавав, казав усно, відпочивати. Саме в день, коли він залишив місце несення служби, перебував деякий час вдома, потім пішов на дачу, а лише ввечері повернувся та ліг відпочивати. Пояснював, що він перебуває в цивільному шлюбі, дружина перебуває за межами країни у зв`язку із повномасштабним вторгненням, а дані особової картки військовослужбовця містять номери засобів зв`язку його та його цивільної дружини, що фактично унеможливлювало встановлення його місця знаходження 30.05.2022 року. Не заперечував, що він був вдома півроку, а пункт дислокації знаходився від його місця проживання в 5-6 км. З ОСОБА_13 були хороші стосунки, конфлікт був з ОСОБА_12 .. Дійсно мав нарікання в квітні у зв`язку із перебуванням за межами території та в стані алкогольного сп`яніння, складали протокол, стягували штраф.

Сторонами не заявлялось клопотання про виклик та допит в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , при цьому суд не обмежував сторони обвинувачення та захисту в доповненні судового розгляду.

Суд не вважає спроможними доводи захисту та обвинуваченого щодо відсутності складу злочину, оскільки ОСОБА_10 ніхто не шукав, оскільки зазначені обставини не впливають на склад правопорушення.

У своїй постанові від 01 грудня 2022 року у справі № 297/2178/21 Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в ході розмежування складів кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 407, 408 КК України, зробив висновок про те, що об`єктом злочину, передбаченого ст. 408 КК України, є порядок проходження військової служби. З об`єктивної сторони дезертирство полягає, в тому числі, і у формі самовільного залишення військової частини або місця служби, яке є закінченим злочином з моменту, коли суб`єкт фактично залишив розташування військової частини (місця служби). Фактичний термін відсутності військовослужбовця в місці служби при дезертирстві може не перевищувати навіть і однієї доби, але це має значення лише для призначення покарання. Обов`язковою ознакою дезертирства є мета: військовослужбовець має намір ухилятися від військової служби протягом не трьох діб, місяця, двох місяців тощо, тобто не тимчасово, а ухилитися від військової служби взагалі, назавжди. При цьому військовослужбовець може заявляти про свій намір ухилитися від військової служби взагалі або ухилятися від неї протягом невизначеного часу (наприклад, доки його не затримають).

Для наявності складу дезертирства не має значення, в який момент у особи виник намір ухилитися від служби безпосередньо в момент самовільного залишення частини або вже в період незаконного перебування за її межами.

ОСОБА_10 з 2015 року перебував на військовій службі, військову присягу склав 08.08.2015 року, відповідно до копії військового квитка, був учасником АТО, ООС, по мобілізації та за контрактом, тобто, зобов`язаний знати зміст Статуту, порядок несення служби, порядок спілкування із командиром, шляхом подання заяв, рапортів, отримання увільнення, шляхом прийняття відповідного наказу. Окрім того, про обізнаність з порядком проходження служби ОСОБА_10 свідчить і та обставина, що він напередодні перебував в медичному закладі та на підтвердження правомірності відсутності в межах розташування несення служби отримував відповідний наказ. Тобто, будучи обізнаним про порядок отримання відпустки, відповідної заяви чи рапорту на ім`я командира не подавав, наказу на відпустку, проходження лікування не отримував, що фактично свідчить про самовільне залишення місця несення служби. Під час несення служби з березня 2022 року, неодноразово висловлював своє невдоволення порядком проходження служби, панічних настроїв у зв`язку із збройною агресією рф проти України, про що свідчить зміст характеристики. Окрім того, про намір ухилятися від військової служби протягом тривалого часу свідчать і ті обставини, що обвинувачений забрав всі свої речі, нібито телефонував командиру лише зі спливом часу, достовірно знаючи місце розташування своєї частини, лише в вересні, зі спливом 4 місяців, відвідав вказане місце, до військового комісаріату, нібито, звернувся лише в жовтні, та його протиправні дії були припинені слідчим ДБР. Посилання обвинуваченого на те, що він не міг вчинити такий злочин, був готовий як в травні, так і наразі продовжити службу, суд сприймає як намагання ухилитись від відповідальності, враховуючи відсутність обвинуваченого в місці розташування несення служби з 30.05.2022 року до моменту його виявлення слідчим ДБР в листопаді 2022 року, тобто майже півроку.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що ОСОБА_10 , вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч.4 ст. 408 КК України, а саме, дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Обставин, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено. Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом також не встановлено. Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.

Мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила правопорушення. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Уилкокс и Херфорд проти Сполученого Королівства» (заяви № № 43759/10 та 43771/12), зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

При цьому, дезертирство відноситься до одного із найбільш небезпечних військових злочинів, скоєння яких призводить до деморалізації духу армії та падіння військової дисципліни. Обвинуваченим вчинено тяжкий злочин, відповідно до вимог ст. 12 КК України.

Вирішуючи питання про міру покарання, суд, оцінюючи доводи сторони обвинувачення щодо призначення максимально передбаченого строку покарання та сторони захисту щодо виправдання обвинуваченого, враховує наступне.

Обвинувачений свою провину не визнав. Відповідно до вимоги про наявність відсутність судимостей ОСОБА_10 є особою, яка в силу ст. 89 КК України раніше не судима, його судимості у встановленому законом порядку погашені. Тому, суд не враховує доводи прокурора про наявність у особи рецидиву вчинення умисних кримінальних правопорушень при призначенні покарання. ОСОБА_10 є учасником бойових дій, відповідно до посвідчення від 11.01.2021 року, приймав участь в АТО, ООС, в порядку мобілізації, та відповідно до укладеного контракту, на обліку нарколога, психіатра не перебуває, має місце реєстрації, за місцем несення служби характеризувався задовільно. З урахуванням наведеного, суд вважає за доцільне призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті, на строк 7 років, що буде, на думку суду, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_10 був фактично затриманий о 10.30 годині 29.11.2022 року. Ухвалою слідчого судді від 30.11.2022 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що продовжувався під час судового провадження, та даний запобіжний захід підлягає продовженню до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлено. Судові витрати та речові докази в провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_11 , визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_10 відраховувати з моменту фактичного затримання, тобто з 29.11.2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова.

Головуючий: суддя ОСОБА_1