Провадження №11-кп/801/1025/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні судові матеріали кримінального провадження № 0000511 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 02.08.2023, яким засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бар, Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат та цивільного позову.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , 27.04.2021 близько 11:40 год. керуючи технічно справним автомобілем марки «AudiA4», державний номерний знак НОМЕР_1 рухаючись зі сторони вулиці Лесі Українки по вулиці Магістратській в м. Вінниці в районі будинку № 100, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, хоча перед передньою частиною встановленого вантажного фургону, який зупинився в крайній смузі руху попутного напрямку перед розміткою нерегульованого пішохідного переходу, справа-наліво проїзну частину перетинала пішохід ОСОБА_9 , не надав переваги у русі останній, внаслідок чого, з необережності, допустив наїзд на останню.

Після здійснення наїзду на пішохода, водій ОСОБА_7 , власним автомобілем доставив потерпілу до лікувального закладу, чим самовільно перемістив транспортний засіб з місця події, не забезпечивши збереження слідів події та не повідомивши органи Національної поліції про вчинене ДТП.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 550/561 від 12.07.2021, ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: «сполучна травма тіла, закрита травма грудної клітини, переломи 2-7 ребер зліва, відкриті переломи кісток лівої гомілки, подвійний перелом верхньої третини (діафіза) та нижньої третини лівої великогомілкової кістки, уламковий перелом нижньої третини лівої великогомілкової кістки, уламковий перелом нижньої третини лівої малогомілкової кістки зі зміщенням, закритий перелом 2-ї плеснової кістки правої стопи зі зміщенням», які за ступенем важкості належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки відкритий перелом діафіза великогомілкової кістки являється небезпечним для життя в момент спричинення.

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-21/10736-ГТ від 23.07.2021: «В ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля «AudiA4», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. 18.4 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди».

Таким чином, водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 4.16 (а), 18.4.2.10 (а,в,д,е) Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі адвокат, в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та застосувати до нього ст. 75, ст. 76 КК України звільнивши його від відбування як основного так і додаткового покарання з іспитовим строком.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 вину визнає, щиро кається, відшкодував частину коштів на лікування та повністю визнав цивільний позов, тому його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

До початку розгляду справи в апеляційній інстанції прокурор апеляційну скаргу відізвав.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката. Представника потерпілої - ОСОБА_10 , яка частково визнала апеляційну скаргу захисту та погодилась на звільнення від відбування основного покарання з іспитовим строком та заперечила, щодо звільнення від відбування додаткового покарання. Прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги. Перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що провадження за апеляційною скаргою прокурора слід закрити, а апеляційну скаргу адвоката слід задовольнити частково.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував всі обставини справи та особу обвинуваченого при призначенні покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом першої інстанції призначено покарання, яке за своєю суворістю не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, є досить обґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки: саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму ВСУ №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На думку колегії суддів, рішення суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 , у виді реального позбавлення волі, не достатньо вмотивовано та не відповідає вимогам норм закону зазначених вище.

До таких висновків апеляційний суд дійшов, виходячи з наступного.

Обвинувачений ОСОБА_7 скоїв злочин з необережності, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце роботи, позитивно характеризується по місцю проживання та роботи та мешкає із родиною, отже виправлення ОСОБА_7 можливе без позбавлення або обмеження волі, бо не становить високої небезпеки для суспільства.

Окрім цього, син ОСОБА_7 - ОСОБА_11 будучи військовослужбовцем ЗСУ під час виконання службового завдання зник безвісти.

За таких обставин відбування призначеного покарання у виді 3 років реально, на переконання апеляційного суду, є надто суворим і його застосування потягне за собою порушення засад виваженості та справедливості, які включають наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, що на переконання колегії суддів не відповідатиме меті покарання, гуманності та справедливості.

До розгляду справи в апеляційному суді обвинувачений повністю відшкодував потерпілій шкоду, що підтверджується заявою від неї в якій вона просить не призначати покарання до реального відбуття.

На переконання апеляційного суду, така посткримінальна поведінка ОСОБА_7 засвідчує про його каяття, характеризує суб`єктивне ставлення до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнав свою провину, критично оцінив свої дії, шкодує з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію подальшою правомірною поведінкою, бажанням стати корисним суспільству та допомогти родині.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів є звільнення його від призначеного основного покарання з випробовуванням та встановленням іспитового строку з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Що стосується апеляційних доводів адвоката про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання, слід зазначити наступне.

Згідно роз`яснень, що містяться у п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 N 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", з наступними змінами, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Оскаржуваний вирок містить у собі належне обґрунтування висновків суду про доцільність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання у виді - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Враховуючи викладене та беручи до уваги конкретні обставини кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку про вірність призначеного ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно задовільнити, а оскаржуваний вирок - змінити.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

провадження за апеляційною скаргою прокурора - закрити.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 02.08.2023, яким засуджено ОСОБА_7 змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3