ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/4182/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/616/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 ,з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме - потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 05.12.2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лиман Зміївського району Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: вироком Зміївського районного суду Харківської області від 09.08.2017 за ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 125 КК України до позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць, 20.02.2023 звільненого по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Стосовно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор", до набрання вироком законної сили та взято його під варту негайно в залі суду.

Визначено ОСОБА_7 розмір застави - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) грн 00 коп., в разі внесення якої, вирішено покласти на ОСОБА_7 обов`язки: з`являтися до суду за кожним викликом, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, перебування або роботи.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дня фактичного затримання - 05 грудня 2023 року.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст. 100, 126 КПК України.

Як встановлено вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 05.09.2023, близько 20 год 30 хв, знаходячись на території парку, що розташований за адресою: площа Покровська, с. Лиман, Чугуївський район, Харківська область, переконавшись в тому, що його дії ніким помічені не будуть, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою наживи, в умовах дії воєнного стану, шляхом вільного доступу, викрав мобільний телефон ТМ «Хіаоmі» redmi 10 2022 4/64 GЬ, бувший у вжитку, вартістю, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №3984/23 від 07.09.2023 - 4379,40 грн, разом із сім-картою мобільного оператора «Lifecell» з номером НОМЕР_1 , вартістю, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №3984/23 від 07.09.2023 - 100,00 грн, що належить потерпілому ОСОБА_9 .

Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 4479,40 грн.

Вказані дії обвинуваченого кваліфіковані судом за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд справи у суді першої інстанції, а також призначити йому захисника. В обґрунтуванням своїх вимог посилається на невідповідність судового рішення нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи. Вказує на те, що йому не призначили захисника у звинуваченні його за тяжкою статтею, у зв`язку з чим, він не зміг довести докази, які мають значення для справи, в ході необґрунтованості в прийнятті доказів та невірного їх дослідження і оцінки.

У зв`язку з чим, просить скасувати судове рішення та направити справу на перегляд, а також призначити йому захисника.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав вирок законним та обґрунтованим.

В судове засідання суду апеляційної інстанції представник потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду апеляційної скарги, не з`явився, надав заяву, про розгляд справи за його відсутністю.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, дав належну правову оцінку, правильно кваліфікував його дії та обґрунтовано дійшов висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, призначивши покарання, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмеживши обсяг доказів, які підлягають дослідженню, допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу.

Як регламентовано частиною 3 статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції.

Відсутність заперечень розуміється як погодження сторін судового розгляду із недоцільністю дослідження доказів у провадженні через те, що ніхто не оспорює ці факти.

Визнання фактичних обставин істинними означає сприйняття їх такими, що відповідають реальній дійсності й достатніми для доведення винуватості обвинуваченого.

Суд зобов`язаний перевірити добровільність та істинність позиції сторін, які виявляються в особистому волевиявленні на основі внутрішнього переконання й відсутності психічного або фізичного впливу на учасників судового процесу, а також роз`яснити наслідки застосування скороченого судового розгляду.

З метою перевірки наявності у суду першої інстанції підстав для проведення судового розгляду в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, було оглянуто журнал судового засідання та прослухано звукозапис судового засідання від 05 грудня 2023 року, відповідно до якого встановлено, що після оголошення змісту обвинувального акту, встановлення особи обвинуваченого, вислухавши його позицію, відповідно до якої суть пред`явленого йому обвинувачення йому була зрозуміла. На питання суду, чи є його позиція добровільною, без будь-якого примусу, обвинувачений підтвердив свою позицію, зазначивши, що позиція є добровільною. Після чого, судом було роз`яснено наслідки розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України та з`ясовано у обвинуваченого, чи згоден він з таким порядком та чи не змінив свою позицію, на що обвинувачений вказав, що не змінив.

Обвинувачений не заперечував проти розгляду справи в порядку ч.3 ст. 349 КПК України. Крім того, в судовому засіданні, 05.12.2023 року суд першої інстанції, встановивши позицію обвинуваченого ОСОБА_7 щодо визнання ним у повному обсязі своєї вини у вчиненому, у доступній, чіткій та конкретизованій формі роз`яснив йому суть норми, передбаченої ч.3 ст. 349 КПК України, виклавши при цьому її зміст. При цьому переконався, що учасники кримінального провадження правильно та точно розуміють зміст вказаної норми, її суть сприйнята правильно а позиції учасників є добровільними.

Як вбачається з висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 2 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак, дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені у ст.91 КПК України. Тобто, законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст.349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Незалежно від обсягу доказів, які досліджуватимуться судом, зокрема, внаслідок визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, допит обвинуваченого ОСОБА_7 судом проводився. Підтвердженням цього є журнал судового засідання від 05 грудня 2023 року, аудіо та відео записи, якими було зафіксовано вказане судове засідання. Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував правильність розуміння обвинуваченим ОСОБА_7 зазначених обставин. Крім того, в цьому ж судовому засіданні суд першої інстанції, встановивши позицію обвинуваченого щодо визнання ним у повному обсязі своєї вини у вчиненому, у доступній, чіткій та конкретизованій формі роз`яснив йому суть норми, передбаченої ч.3 ст. 349 КПК України, виклавши при цьому її зміст та наслідки такого розгляду, переконавшись, що зміст вказаної норми, її суть сприйнята обвинуваченим правильно а позиції учасників є добровільними.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 в частині тверджень щодо порушення його прав на захист, внаслідок того, що судом не були роз`ясненні його права, зокрема на захист, не відповідають наявним в справі доказам та є необґрунтованими. Згідно запису судового засідання від 05.12.2023 року та наявним в справі пам`яткам про права обвинуваченого, на початку розгляду справи, головуючий запитав у ОСОБА_7 чи зрозумілі йому його права та обов`язки, на що обвинувачений відповів суду: - «так» (а.с.15,24,54-55).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх врахування при апеляційному перегляді, враховуючи, що розгляд кримінального провадження було проведено в порядку ч.3 ст.349 КПК України. При цьому слід зауважити, що в судовому засіданні, під час запропонування прокурором скороченого порядку розгляду кримінального провадження, обвинувачений не заперечував щодо такого розгляду. До того ж, судом було роз`яснено обвинуваченому наслідки такого розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України.

Тому, колегія суддів переглядає справу саме за доводами обвинуваченого щодо призначення йому надто суворого покарання і вважає покарання таким, що наближено до мінімальних меж санкції Закону, за яким він звинувачується.

Колегія суддів приймає до уваги відомості щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема те, що він був раніше засуджений за вчинення корисливих умисних злочинів, в тому числі проти власності, новий злочин вчинив у період непогашеної судимості, стосовно неповнолітнього потерпілого.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано та належним чином мотивовано рішення про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Позиція останнього щодо повного визнання своєї вини у скоєному, була також врахована судом при призначенні йому покарання. В даному випадку обвинуваченому судом призначено покарання, яке відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і підстави для його пом`якшення відсутні.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку як про це просить апелянт, колегією суддів не встановлено. Судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 05.12.2023 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4