Справа №636/4470/21
Провадження №1-кп/621/77/23
УХВАЛА

Іменем України

31 жовтня 2023 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу відносно

ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Чугуїв Харківської області, є громадянкою України, має середню освіту, розлучена, не працює, є інвалідом ІІ групи, зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судима,

обвинуваченої у кримінальних правопорушеннях, передбачених частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Генічеськ Херсонської області, є громадянкою України, має неповну середню освіту, не одружена, не працює, не має зареєстрованого місця проживання, фактично проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судима,

обвинуваченої у кримінальних правопорушеннях, передбачених частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропних речовин, вчинених в тому числі повторно та в особливо великих розмірах, у складі організованої групи, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропних речовин, вчинених в тому числі повторно та в особливо великих розмірах, у складі організованої групи.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без визначення розміру застави.

На обґрунтування клопотань про продовження строку тримання під вартою обвинувачених зазначив, що продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються, вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не може забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, крім того, з посиланням на пункт 5 частини 4 статті 183 Кримінального кодексу України просив не визначати обвинуваченим розмір застави.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник адвокат ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання прокурора та заявили клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю. На обґрунтування заперечень проти клопотання прокурора посилались на нівелювання ризиків передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України з огляду на тривалість судового провадження, необґрунтованість доводів прокурора, просили врахувати те, що обвинувачена ОСОБА_4 має незадовільний стан здоров`я, є інвалідом ІІ групи, має на утриманні неповнолітню дитину та пристарілу матір.

Обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник адвокат ОСОБА_7 також заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили застосуват інший більш м`який запобіжний захід. На обґрунтування заперечень проти клопотання прокурора та клопотання про зміну запобіжного заходу вказували на відсутність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України та необґрунтованість доводів прокурора.

Вислухавши думку учасників судового провадження щодо заявлених клопотань, суд дійшов наступного:

Відповідно до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно пункту 1"с" статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 09 липня 2021 року відносно обвинувачених обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 118 950 грн., який в подальшому неодноразово було продовжено на строк до 03 листопада 2023 року, включно, з визначенням застави у розмірі 198 480 грн.

Враховуючи, що в межах строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судове провадження не буде завершене, суду належить розглянути питання доцільності продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

Пункт 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (пункт 79 рішення ЄСП у справі "Харченко проти України" від 10.02.2011 року).

Право на справедливий суд у розумінні положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року № ETS № 005, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), то зазначеною нормою передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄС у справі "Авшар проти Туреччини"). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄС у справі "Веренцов проти України" пункт 86, "Яллох проти Німеччини").

У справі "Корнєв і Карпенко проти України" (пункт 54 Рішення від 21.10.2010 року) Європейський Суд визначив, що пункти 1 і 3(d) ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, як загальне правило, вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. З цього рішення вбачається, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими ст. 6 Конвенції.

Наведені положення Конвенції та практики Європейського Суду, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" застосовуються при розгляді справ як джерело права.

У відповідності до частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час судового розгляду клопотання прокурором доведено наявність ризиків визначених пунктом 3, 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Водночас, перебування обвинувачених під вартою впродовж двох років само по собі нівелює небезпеку зазначених ризиків, а нових підстав, які б вимагали подальшого тримання обвинувачених під вартою прокурором у клопотанні не наведено.

Доказів переховування обвинувачених від суду прокурором не надано, а посилання на ризик, визначений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України є лише припущенням сторони обвинувачення.

Також прокурором не наведено нових ризиків, існування яких є обов`язковим для продовження строку тримання під вартою, а ризики, що бралися до уваги під час застосування запобіжного заходу зі спливом часу суттєво зменшилися, відсутні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Також прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Встановлено, що ОСОБА_4 , має постійне зареєстроване місце проживання, має на утриманні неповнолітнього сина - 2006 року народження, є інвалідом ІІ групи, раніше не судима.

Тобто, наявність у обвинуваченої родини, міцних соціальних зв`язків, на розсуд суду, має гарантувати належне виконання обвинуваченою обов`язків, без застосування виняткового і найбільш суворого запобіжного заходу, пов`язаного із позбавленням особи свободи.

Щодо ОСОБА_5 , остання раніше не судима, не має зареєстрованого місця проживання, однак, постійно фактично проживала без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд також враховує вік та соціальний статус ОСОБА_5 , факт того, як те чи інше рішення суду може вплинути на подальшу долю особи, враховуючи мету застосування запобіжного заходу в контексті положень Кримінального процесуального законодавства України.

Отже, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , є такими, що до кримінальної відповідальності не притягувались, а тяжкість покарання, що загрожує останнім у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, на розсуд суду, не вказує на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, тривалості судового провадження, строку перебування обвинувачених в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», зменшення ступеню встановлених ризиків, суд вважає за доцільне змінити запобіжний захід, обраний відносно обвинувачених: ОСОБА_4 із тримання під вартою на домашній арешт, з покладенням на неї обов`язків, передбачених статтею 194 Кримінального процесуального кодексу України, в тому числі носінням електронного засобу контролю; ОСОБА_5 із тримання під вартою на особисте зобов`язання, враховуючи, що остання не має зареєстрованого місця проживання, з покладенням на неї обов`язків, передбачених статтею 194 Кримінального процесуального кодексу України, в тому числі носінням електронного засобу контролю, що на розсуд суду є достатнім для запобігання ризикам, встановленим в ході розгляду клопотання та є достатнім для забезпечення належного виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, таким чином задовольнивши клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

У задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

Відповідно до частини 6 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 177,178, 194,331, 350 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

1. У задоволенні клопотання прокурора - відмовити.

2. Клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

3. Застосований у відношенні обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" змінити на домашній арешт.

4. Заборонити обвинуваченій ОСОБА_4 , цілодобово залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 .

5. Покласти на обвинувачену обов`язок прибувати до Зміївського районного суду Харківської області, прокурора Зміївського відділу Чугуївської окружної прокуратури Харківської області за кожною вимогою чи повідомляти про неможливість прибуття; носити засіб електронного контролю.

6. Виконання ухвали покласти на Чугуївське РУП ГУНП в Харківській області.

7. Строк дії ухвали встановити до 29 грудня 2023, включно.

8. Задовольнити клопотання обвинуваченої ОСОБА_5 .

9. Застосований у відношенні обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" змінити на особисте зобов`язання.

10. Покласти на обвинувачену ОСОБА_5 обов`язок прибувати до Зміївського районного суду Харківської області, прокурора Зміївського відділу Чугуївської окружної прокуратури Харківської області за кожною вимогою чи повідомляти про неможливість прибуття; носити засіб електронного контролю.

11. Виконання ухвали покласти на Чугуївське РУП ГУНП в Харківській області.

12. Строк дії ухвали встановити до 29 грудня 2023, включно.

13. Звільнити обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з - під варти в залі суду.

14. Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Суддя:

Суддя: