Житомирський апеляційний суд
Справа №761/6378/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у приміщенні апеляційного суду в м. Житомирі судове провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 01 березня 2023 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить вважати не пропущеним строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу. Вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, постановленою без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що керівник 2-го відділу ГСУ ДБР ОСОБА_7 в порушення вимог ст.214 КПК України безпідставно перенаправив (знищив) його заяву про вчинення кримінальних правопорушень суддями Київського апеляційного суду до ТУ ДБР, розташованого у м. Києві. Посилається на те, що копію оскаржуваної ухвали від 01.03.2023 року він отримав 06.03.2023 року, апеляційну скаргу подав 09.03.2023, тому вважає строк на її оскарження не пропущеним.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 01 березня 2023 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення за його заявою від 06.02.2023 року.

Своє рішення слідчий суддя обґрунтовував тим, що у заяві про кримінальне правопорушення від 06.02.2023 року відсутні передбачені ч.5 ст.214 КПК України відомості, які могли б свідчити про вчинення суддями Київського апеляційного суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ст.111, ч.3 ст.109, ст.442, ст.127, ст.364, ст.256, ч.2 ст.375 КК України, а його твердження про можливе вчинення суддями кримінального правопорушення ґрунтується виключно на суб`єктивному уявленні щодо правомірності їх дій під час здійснення правосуддя та власному аналізі і баченні норм законодавства про кримінальну відповідальність, тому слідчій суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

Апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження ОСОБА_5 не пропущений, оскільки він не був присутній в судовому засіданні при постановленні судового рішення у справі, копію якого отримав поштою 06.03.2023, а апеляційну скаргу подав 09.03.2023, тобто в межах строку, передбаченого ч.2 ст.395 КПК України.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_5 та представник ДБР не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду. ОСОБА_5 просив проводити апеляційний розгляд без його участі, суду довіряє. Від представника ДБР клопотання про відкладення апеляційного розгляду не надходило.

Враховуючи положення ч.4 ст.405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе провадити апеляційний розгляд без участі сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина 1 статті 214 КПК України зобов`язує слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік, визначені ч.5 ст.214 КПК України.

Системний аналіз положень ст. ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, і вказана заява чи повідомлення повинні містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Отже, певне звернення особи можна розглядати саме як заяву чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, якщо воно містить реальні об`єктивні дані, які вказують на можливий факт вчинення певного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення. При цьому навіть якщо заявник прямо назве певне діяння злочином, то це не означатиме автоматично, що подія злочину насправді мала місце, оскільки заявник може помилятися в юридичній оцінці відповідних фактів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 року (справа №818/15/18, провадження № 11-1466апп18) зауважила, що у межах процедури за правилами ч.1 ст.303 КПК України слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий, прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що 06.02.2023 року ОСОБА_5 подав до ГСУ Державного бюро розслідування заяву № 959 про вчинення суддями Київського апеляційного суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ст.111, ч.3 ст.109, ст.442, ст.127, ч.2 ст.364, ч.2 ст.256, ч.2 ст.375 КК України.

Вказана заява 06.02.2023 року була зареєстрована в ГСУ ДБР за №389зкп (т.1 а.п.4-5).

Згідно копії листа керівника 2-го відділу ГСУ ДБР ОСОБА_11 від 08.02.2023 року №389 зкп/10-2-02-02-1732/23, вказану заяву ОСОБА_5 від 06.02.2023 року щодо можливих неправомірних дій суддів Київського апеляційного суду, для розгляду було скеровано до ТУ ДБР, розташованого у м. Києві (т.1 а.п.3).

Дослідивши матеріали скарги, колегія суддів погоджується з твердженнями слідчого судді про те, що вказана заява ОСОБА_5 про вчинення суддями Київського апеляційного суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ст.111, ч.3 ст.109, ст.442, ст.127, ч.2 ст.364, ч.2 ст.256, ч.2 ст.375 КК України від 06.03.2023 року не містить достатніх даних про наявність ознак кримінально-караних діянь, передбачених вказаними статтями КК України, оскільки його твердження про можливе вчинення суддями кримінального правопорушення ґрунтується виключно на суб`єктивному уявленні щодо правомірності їх дій під час здійснення правосуддя та фактично зводяться до незгоди з ухваленим суддями рішенням під час здійснення ними правосуддя та відповідними процесуальними діями суддів.

З огляду на наведене, враховуючи, що орган досудового розслідування не є тим органом, який вправі надавати правову оцінку судовим рішенням і процесуальним діям суддів, оскільки це не може бути підставою для їх кримінальної відповідальності, а може бути лише підставою для застосування інших визначених законом заходів впливу на суддів, зокрема заходів дисциплінарного впливу, колегія суддів вважає що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зобов`язання уповноважених осіб ДБР внести відомості за заявою ОСОБА_5 №959 від 06.03.2023 року до ЄРДР.

Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу до суду, в тому розумінні, що особі забезпечується можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави відсутні правові чи практичні перешкоди для реалізації цього права.

Водночас, право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення. ЄСПЛ зазначає, що вказане право в силу своєї природи вимагає державного регулювання (яке може змінюватися залежно від місця та часу, з урахуванням потреб і ресурсів як суспільства, так і конкретних осіб). Разом з тим, таке врегулювання не повинно завдавати шкоди змісту цього права та конкурувати з іншими правами, встановленими Конвенцією.

Доводи апелянта про те, що слідчий суддя не звернув увагу на вимоги ч.4 ст.214 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки заява ОСОБА_5 про вчинення кримінальних правопорушень була прийнята та зареєстрована в ГСУ ДБР за «№389зкп» та в подальшому невідкладно скерована до ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, для розгляду, що свідчить про відсутність бездіяльності уповноважених осіб ГСУ ДБР в даному випадку.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги не можуть бути визнані колегією суддів достатніми для скасування оскаржуваного судового рішення, яке є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 01 березня 2023 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: