ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/24617/18

Провадження № 11-кп/4820/706/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні № 0001023 від 16.02.2017 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 146, частиною 4 статті 189, частиною 5 статті 185 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

В провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Під час судового провадження в суді першої інстанції прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 146, частиною 4 статті 189, частиною 5 статті 185 КК України.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2023 року ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 грудня 2023 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , не погоджуючись із рішенням суду, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану вище ухвалу суду та застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання або інший альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Наголошує, що прокурор не довів існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, зокрема переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілого чи свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта чи спеціаліста, а також вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у скоєнні якого вже обвинувачується.

Сторона обвинувачення будує свої доводи щодо наявності ризиків на припущеннях та суб`єктивній точці зору, а тяжкість злочину, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_7 , не може слугувати вагомою підставою для тримання особи під вартою.

У ОСОБА_7 наявні міцні соціальні зв`язки, він має батьків пенсійного віку, які зможуть матеріально забезпечувати сина допоки останній не знайде роботу. До обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 мав постійну роботу та регулярний дохід. Крім того, ОСОБА_7 здобув кваліфікацію вчителя образотворчого мистецтва, що свідчить про його високодуховність та наявність у нього моральних принципів. За місцем проживання характеризується позитивно, конфліктів ні з ким не мав.

Апелянт зауважує, що тривале перебування в одній і тій же кімнаті впливає негативно на психологічний та емоційний стан ОСОБА_7 .

Крім того, сторона захисту просить розглянути можливість визначити обвинуваченому розмір застави - 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що є співмірним з особою обвинуваченого та його матеріальним станом.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційні вимоги, просили оскаржувану ухвалу суду змінити та застосувати до обвинуваченого домашній арешт за місцем його реєстрації ( АДРЕСА_2 ) або інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки ризики прокурором не доведені; або визначити розмір застави, яка б відповідала матеріальному стану ОСОБА_7 та була б достатньою для забезпечення виконання ним обов`язків. Просили врахувати, що ОСОБА_7 тримається під вартою вже понад 5 років, що є порушенням розумних строків розгляду кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 також наполягав на тому, що його вина не доведена, він не приймав участі у вчиненні інкримінованих злочинів.

Прокурор у судовому засіданні просив залишити ухвалу суду без змін, вважав доцільним продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки інші запобіжні заходи, на його думку, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів, вже раніше притягувався до кримінальної відповідальності, перебував у розшуку та був затриманий уповноваженими особами. На сьогодні судовий розгляд триває, ще не всі обвинувачені, потерпілі та свідки допитані.

Заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши надані матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 оскаржує зазначену ухвалу суду, бо вважає, що прокурор не обґрунтував та не довів наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, для подальшого продовження тримання обвинуваченого під вартою.

25 вересня 2023 року прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та неможливістю закінчити судовий розгляд протягом строку дії попередньої ухвали суду.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2023 року клопотання прокурора задоволено та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 02 грудня 2023 року включно.

Згідно з вимогами статті 422-1 КПК України, в ході розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції здійснює перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 176 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення за клопотанням прокурора щодо продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував відомості про особу обвинуваченого, тяжкість та особливу суспільну небезпеку інкримінованих йому злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , а також позицію потерпілих, які бояться обвинувачених.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу на більш м`який немає, продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 КПК України, розгляд справи триває, і тому лише застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою сприятиме запобіганню спробам ОСОБА_7 переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на співучасників кримінального правопорушення з метою зміни їх показань на користь обвинуваченого чи інакшим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження тримання під вартою ОСОБА_7 та погоджується з таким висновком.

Згідно з положеннями статі 199 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій статті 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 146, частиною 4 статті 189, частиною 5 статті 185 КК України, разом із зібраними у кримінальному провадженні доказами переданий до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, судове провадження триває та доведеність або не доведеність його вини буде встановлюватися вироком суду.

Запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому. Стороною обвинувачення такі ризики доведені, які в сукупності з обґрунтованим обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів, стали підставою для продовження строку дії запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що відповідає характеру суспільного інтересу в цьому випадку.

Відповідно до частини 2 статті 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до частини 5 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість підозрюваного, обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може незаконно впливати на обвинувачених, свідків та потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів, за які передбачається покарання у виді позбавлення волі щонайменше на строк від 3 до 12 років з обов`язковою конфіскацією майна, а відтак суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків. Крім того, враховується той факт, що ОСОБА_7 вже раніше притягувався до кримінальної відповідальності, перебував у розшуку та був затриманий 15.08.2018 року, а також наразі до суду скерований обвинувальний акт у рамках іншого кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за частиною 2 статті 255-1, частиною 2 статті 342 КК України, вчинених ним під час застосування до нього попереднього ув`язнення та перебування в слідчому ізоляторі, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

Доводи сторони захисту щодо необґрунтованого клопотання прокурора щодо продовження тримання під вартою ОСОБА_7 є неспроможними, а посилання захисника на наявність у обвинуваченого батьків пенсійного віку, які нібито можуть забезпечувати сина допоки останній не знайде роботу у разі зміни йому запобіжного заходу на інший, який не пов`язаний із триманням під вартою, а також наявність у ОСОБА_7 вищої освіти та позитивна характеристика за місцем проживання, жодним чином не зменшують та не спростовують ризики, передбачені статтею 177 КПК України та не доводять у подальшому обов`язковість виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, в разі зміни запобіжного заходу на інший, більш м`який ніж тримання під вартою.

Зазначені обвинуваченим доводи про відсутність доказів на підтвердження його вини у вчиненні інкримінованих злочинів, колегією суддів не перевірялися, оскільки обґрунтованість обвинувачення не є предметом апеляційного перегляду ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, відповідно до положень ст. 422-1 КПК України.

Отже, колегія суддів погоджується, що продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК України не зменшилися. Незважаючи на доводи захисника, що факт поміщення ОСОБА_7 в установу попереднього ув`язнення негативно впливає на його психологічний та емоційний стан, у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що обвинувачений не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора або що з`явились нові обставини, що свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 183 КПК України, суд першої інстанції при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою правомірно не визначив розмір застави у цьому кримінальному провадженні, та колегія суддів підтримує цю позицію, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні злочинів, зокрема за частиною 3 статті 146 та частиною 4 статті 189 КК України, тобто злочинів, вчинених із застосуванням насильства або погрозою його застосування (п.1 ч.4 ст.183 КПК України).

З урахуванням встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає правильним висновок суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 02 грудня 2023 року включно. Обмеження його права на свободу у цьому випадку є виправданим і необхідним через неможливість у жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду у цьому провадженні колегією суддів не встановлено. Отже, апеляційні вимоги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2023 року про продовження строку тримання під вартою до 02 грудня 2023 року включно стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 146, частиною 4 статті 189, частиною 5 статті 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3