Справа № 164/101/23 Провадження №11-кп/802/799/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

16 листопада 2023 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_3 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 18 вересня 2023 року щодо неї,

В С Т А Н О В И В :

Вироком Маневицького районного суду Волинської області від 18 вересня 2023 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між процесуальним прокурором начальником Маневицького відділу Камінь Каширської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000221 від 2 грудня 2022 року.

Визнано винною ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та призначено узгоджене сторонами покарання - 6 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 2 грудня 2022 року, тобто з моменту затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 залишено попередній тримання під вартою до вступу даного вироку в законну силу.

Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Маневицького районного суду Волинської області від 9 грудня 2022 року, скасовано, речові докази: один полімерний пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, який упаковано до спеціалізованого пакету НПУ № KIV1114002; чотири полімерних пакети з порошкоподібною речовиною, зовні схожою на наркотичну, шприц запаяний з невідомою речовиною, скотч та ізоленту, які поміщено до спеціалізованого пакету НПУ № KIV1114001 та упаковано; первинний спец пакет НПУ №INZ1064032, який поміщено до спеціалізованого пакету НПУ № KIV1114003 та упаковано; два поліетиленових пакети прозорого кольору, які поміщено до паперового конверту та скріпленого печаткою «Для пакетів» - знищити; заяву тривалого побачення від гр. ОСОБА_3 , яку поміщено до спеціалізованого пакету НПУ № INZ1064034 та упаковано залишити при матеріалах кримінального провадження; мобільний телефон марки «Samsung А13 чорного кольору в силіконовому чохлі рожевого кольору, який поміщено до спеціалізованого пакету НПУ №7002686 та упаковано, що належить ОСОБА_3 конфіскувано в дохід держави; дві sim картки: sim1- KYIVSTAR ( НОМЕР_1 ) та sim2: картка країни Ісландія повернуто ОСОБА_3 ..

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, обвинувачена ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить повернути їй (її захиснику) карту пам`яті.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам кримінального процесуального закону, вважаю за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.4 ст.475 КПК України, вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим Кодексом, з підстав, передбачених ст.394 цього Кодексу.

Положенням ч.4 ст.394 КПК України визначено, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_3 , наведені нею підстави, не дають їй права у розумінні ч.4 ст.394 КПК, на оскарження вироку місцевого суду, яким затверджено угоду про визнання винуватості.

Так, під час затвердження угоди між прокурором і обвинуваченою ОСОБА_3 про визнання винуватості, судом першої інстанції були роз`ясненні обвинуваченій наслідки укладення даної угоди, встановлено, що ОСОБА_3 повністю розуміє положення ч.4 ст.474 КПК і що укладена сторонами угода є добровільною, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, а покарання, призначене обвинуваченій, відповідає узгодженому сторонами в угоді.

Відповідно до ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст.394 цього Кодексу.

За змістом засади диспозитивності сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.26 КПК України, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України).

З огляду на вказані вище положення, які складають зміст засади диспозитивності, у випадку ініціювання сторонами вирішення правового спору між ними самостійно, через укладення угоди у порядку, визначеному Главою 35 КПК України дії суду обмежується відповідним бажанням сторін.

Послідовно забезпечуючи реалізацію вимог засади диспозитивності, законодавець виділив в окремій нормі КПК України особливості апеляційного оскарження судових рішень на підставі угод, що передбачає звуження меж вимог, які можуть ставити в апеляції суб`єкти оскарження.

Імперативна вказівка у цій процесуальній нормі щодо виключного визначення підстав для оскарження відповідного судового рішення узгоджується і з положеннями ч.2 ст.473 КПК України.

Таким чином законодавець створює процесуальні запобіжники від можливої недобросовісності та зловживання процесуальними правами учасників судового розгляду, які з метою скасування вироку суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості можуть в апеляційній скарзі відмовитися від визнання обставин, які визнавалися ними під час судового провадження на підставі угоди.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою ним у постанові від 02 жовтня 2018 року (справа № 523/13129/17, провадження № 51-3421км18).

Що стосується доводів обвинуваченої про неправильне вирішення судом першої інстанції долі речових доказів, то слід звернути увагу на таке.

Відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Майно, що вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується (п.3 ч.9 ст.100 КПК України).

Судом першої інстанції ухвалено рішення про вирішення питання речових доказів.

Разом з тим суд апеляційної інстанції, позбавлений можливості оцінити рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про долю речових доказів, оскільки законодавець вказав вичерпний перелік підстав, з яких захисник може оскаржити вирок, яким затверджено угоду про визнання винуватості (п.2 ч.4 ст.394 КПК України).

Жодних доводів щодо порушення будь-якої із зазначених умов, необхідних для укладення угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченою, остання не наводить, а порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені, на її думку, судом першої інстанції при ухваленні вироку на підставі угоди, не відносяться до тих, за наявності яких в обвинуваченої були б повноваження для оскарження вироку на підставі угоди про визнання винуватості. У зв`язку з цим доходжу до висновку про відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження.

Таким чином, апеляційна скарга обвинуваченої не містить переконливих аргументів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність місцевим судом.

З огляду на викладене, приходжу до висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки апеляційна скарга обвинуваченої подана на вирок, який не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, оскільки судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Також слід звернути увагу на те, що питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку підлягають вирішенню в порядку ст.537 КПК України. А виконання вироку щодо речових доказів, зокрема їх повернення можливе лише після набрання вироком законної сили, як це передбачено положеннями чинного законодавства.

На підставі наведеного і керуючись ст.394, ч.4 ст.399 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_3 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 18 вересня 2023 року щодо неї.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її отримання.

Суддя Волинського

апеляційного суду ОСОБА_2