ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/5677/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1475/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.357, ч. 4 ст.185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м.Харкова від 25 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Київського районного суду м.Харкова від 25.08.2023 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Гути Богодухівського району, громадянина України, з неповною середньою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 02.03.2004 року вироком Богодухівського районного суду м. Харкова за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до 1 року позбавлення волі;

2) 17.01.2008 року вироком Богодухівського районного суду м. Харкова за ст. 395 КК України до 2 місяців арешту;

3) 24.07.2009 року вироком Київського районного суду м. Харкова за ч.1ст.309, ст.297, ч.2 ст. 263, ст.70 КК України до 6 місяців арешту;

4) 06.07.2011 року вироком Київського районного суду м. Харкова за ч.2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився по відбутті строку покарання 22.04.2013 р.;

5) 05.03.2014 року вироком Київського районного суду м. Харкова за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ст.395 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнився по відбутті строку покарання 16.11.2016р.;

6) 30.09.2022 року вироком Київського районного суду м.Харкова за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням та з іспитовим строком 3 роки,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених передбачених ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України, та призначено покарання:

- за ч.1 ст. 357 КК України - 1 рік обмеження волі;

- за ч.4 ст. 185 КК України - 5 років позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання більш суворого покарання менш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі строком 6 місяців, призначеного вироком Київського районного суду м.Харкова від 30.09.2022 року, до покарання за цим вироком, остаточно до призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 02.06.2023 року.

Продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Цим вироком встановлено, що 05.05.2023 близько 10:00 год, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , знаходився на вулиці поряд із будинком №30 по вул. Міськрадівська у м. Харкові, де також була присутня потерпіла ОСОБА_8 , яка є раніше мала знайомою ОСОБА_7 , власноручно передала останньому свою особисту банківську картку «Приват Банк» № НОМЕР_1 , для того, щоб ОСОБА_7 сходив у магазин за алкоголем, при цьому повідомивши йому, що банківською карткою можна розрахуватися через термінал та пароль для оплати не потрібен, на що останній погодився. Далі ОСОБА_7 діючи умисно, з корисливих мотивів, залишив банківську карту при собі, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, тим самим привласнив банківську платіжну карту АТ «Приват Банк» № НОМЕР_1 на ім`я потерпілої ОСОБА_8 , що є офіційним документом так, як згідно до Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року № 2657 - 12, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 року № 2346 - 3, п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 року № 851 - 4, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.10.1998 року № 414, ст. 200 КК України, є електронним платіжним документом, тобто є офіційним документом, так як за своїм юридичним значенням та функціональним призначенням платіжні картки як платіжні інструменти являються засобом доступу до банківських рахунків.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.357 КК України, тобто привласнення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

Крім того, 05.05.2022, о 10:01 год, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою отримання доходу за рахунок чужого майна, повторно, в умовах воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України ОСОБА_9 №64/2022 від 24.02.2022 та продовжено Указом Президента України В.О. Зеленського 254/2023 від 02.05.2023 на всій території України, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому і свідомо бажаючи їх настання, діючи з єдиним умислом, маючи на меті незаконне збагачення, в декілька етапів скористався раніше привласненою банківською картою АТ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_8 , оплатив покупки на суму 262,50 грн. через касовий термінал за товари у магазині «Продукти», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 165. Крім того, оплатив покупки через касові термінали за товари: 05.05.2023, у період часу з 13:47 по 15:19 на загальну суму 476,33 грн. у супермаркеті «Рост», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 142-А; 05.05.2023 о 15:22 на суму 30,00 грн. у супермаркеті ФОП Шаповалов КО, за адресою: АДРЕСА_3 ; 06.05.2023 о 08:37 на загальну суму 48,00 грн. у Аптеці 911 за адресою: м. Харків, вул. Матюшенка, 2; 06.05.2023 о 08:39 на суму 18,00 грн. у магазині «Продукти», за адресою: м. Харків, вул.Шевченка, 165; 06.05.2023 о 08:42 на суму 20,00 грн. у магазині, за адресою: вул. Матюшенка, 2; 06.05.2023 у період часу з 09:24 по 09:26 на загальну суму 89,00 грн. у магазині «Продукти», за адресою: м. Харків, вул. Галинська, 33; 06.05.2023 о 10:02 на суму 51,90 грн у магазині «Продукти 1170», за адресою: м.Харків, вул. Завгородня, 68, тим самим заволодів вище вказаними грошовими коштами потерпілої ОСОБА_8 на загальну суму 995,73 грн. та розпорядився ними на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

На зазначений вирок суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій останній просить змінити вирок Київського районного суду м.Харкова від 25.08.2023 року, призначивши йому більш м`яке покарання, з урахуванням вимог ст.65 КК України.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, обвинувачений посилається на те, судом першої інстанції недостатньо враховано усі наявні по справі обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що він активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, щиро розкаявся, а також критично ставиться до своїх протиправних дій.

Крім того, обвинувачений зазначає, що судовий розгляд в суді першої інстанції проведено за правилами ч.3 ст.349 КПК України, оскільки він не оспорював свою вину за пред`явленим обвинуваченням, що також належить врахувати при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив пом`якшити призначене покарання, думку прокурора, який просив залишити без задоволення подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи і перевіривши оскаржуваний вирок, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшує покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме суд врахував фактичні обставини справи, ступень тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжкого злочину та кримінального проступку, відсутність обставин, що пом`якшує та обтяжують покарання, а також відомості про особу обвинуваченого, який працездатний, однак ніде не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше є судимий: 02.03.2004 р. вироком Богодухівського районного суду м. Харкова за ст.ст.185 ч.3, 69 КК України до 1 року позбавлення волі; 17.01.2008 р. вироком Богодухівського районного суду м. Харкова за ст. 395 КК України до 2 місяців арешту; 24.07.2009 р. вироком Київського районного суду м. Харкова за ст.309 ч.1, 297, 263 ч.2, 70 КК України до 6 місяців арешту; 06.07.2011 р. вироком Київського районного суду м. Харкова за ст.309 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився по відбутті строку покарання 22.04.2013 р.; 05.03.2014р. вироком Київського районного суду м. Харкова за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ст.395 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнився по відбутті строку покарання 16.11.2016р.; 30.09.2022 Київським районним судом м.Харкова за ч.4 ст.185 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, який належить призначити обвинуваченому.

Колегія суддів погоджується з висновками суд першої інстанції про те, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за попередніми вироками за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі за скоєння тяжких злочинів проти власності, а тому його системний характер вчинення ним умисних злочинів, в тому числі проти власності, та відомості про особу обвинуваченого характеризують його як особу схильну до вчинення злочинів, свідчать про високий рівень суспільної небезпечності ОСОБА_7 , у зв`язку з чим апеляційний суд критично відноситься до доводів апелянта про те, що він має намір стати на шлях виправлення.

Доводи обвинуваченого про необхідність визнання обставин, що пом`якшують покарання, у виді активного сприяння розкриттю злочину та щирого каяття, на думку колегії суддів, є безпідставними і суб`єктивними, оскільки в своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду стороною захисту фактично не вказано і не наведено, які саме дії ОСОБА_7 свідчили про щирість та осуд останнім своєї поведінки, а також вказували про активне розкриття вчинених ним кримінальних правопорушень.

Тобто, сам факт визнання особи своєї вини і надання правдивих показань - не підтверджує наявність таких обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Не містять матеріали цього судового провадження і відомостей про наявність обставини, що пом`якшує покарання, у виді з`явлення ОСОБА_7 із зізнанням, що також свідчить про необґрунтованість апеляційної скарги у цій частині.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через надмірну його суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як вбачається з мотивувальної частини вироку, фактично прийняв до уваги всі відомості, що характеризують особу обвинуваченого, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, мотивацію кримінального правопорушення.

Обставини, на які посилається апелянт, в тому числі на визнання ним своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, вже були враховані судом при призначенні покарання майже у мінімальних розмірах, передбачених санкціями ч.4 ст.185 та ч.1 ст.357 КК України.

Стороною захисту фактично не наведено в своїй апеляційній скарзі нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання як за кожне кримінальне правопорушення окремо, так і за сукупністю кримінальних правопорушень та вироків, на підставі ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України, у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Що стосується апеляційних доводів обвинуваченого про необхідність застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання за ч.4 ст.185 КК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Апелянтом не зазначено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та дають підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, а також свідчать явну несправедливість призначеного покарання.

За змістом ст.69 КК України вбачається, що призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

З відомостей кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, доводів апеляційних скарг, а також фактичних обставин справи, не вбачається обставин, які б істотно знизували ступінь тяжкості вчиненого злочину за ч.4 ст.185 КК України та надавали законні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

На переконання колегії суддів, встановлені у справі обставини істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення за ч.4 ст.185 КК України та ступінь суспільної небезпеки і не є достатніми для застосування положень ст. 69 КК України.

Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Доводи обвинуваченого про необхідність пом`якшення йому покарання з тієї підстави, що він погодився на розгляд справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України, на думку колегії суддів, - є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання у виді позбавлення волі та до нього раніше застосовувалися положення ст.ст.69, 75 КК України, але він знову вчинив умисні кримінальні правопорушення, в тому числі тяжкий злочин за ч.4 ст.185 КК України.

Отже, обвинувачений ОСОБА_7 своєю поведінкою не доводить свого виправлення та перевиховання, а тому є суспільно-небезпечною особою.

Крім того, колегія суддів враховує, що при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання за цим вироком обвинуваченому лише частково приєднано невідбуту частини покарання за вироком Київського районного суду м.Харкова від 30.09.2022 року у виді позбавлення волі строком 6 місяців.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив покарання як за кожне з вчинених кримінальних правопорушень, так і за сукупністю кримінальних правопорушень та вироків, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання скоєння ним нових злочинів.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м.Харкова від 25 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді