н/п 1-кс/490/8073/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2023 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , секретар судового засідання - ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного - ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ УСБУ в Миколаївській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гур`ївка Новоодеського району Миколаївської області, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, за наступних обставин .

Так, у лютому 2014 року представники влади Російської Федерації (далі - РФ), її Збройних Сил, спецслужб та інших осіб, шляхом вчинення дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону в порушення порядку, встановленого Конституцією України, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Гельсінського Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч.ч. 3, 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували, розв`язали і почали ведення агресивної війни проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України - Автономну Республіку Крим і м. Севастополь, здійснили тимчасову окупацію вказаної території, яка триває і на даний час.

Згідно Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Указом Президента України № 32/2019 від 07.02.2019 «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях», частину територій Донецької та Луганської областей також визнано тимчасово окупованими територіями, що триває і по даний час.

За зверненням Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ та національних парламентів держав світу РФ визнано державою-агресором, що затверджено Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII, та Заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», що затверджено Постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 № 337-VIII.

У світлі положень IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977, одним із наслідків збройної агресії РФ, розпочатої проти України в 2014 році, стала тимчасова окупація частини території України.

З цією ж метою, 24.02.2022 о 5 годині Президентом РФ ОСОБА_7 оголошено рішення розпочати військову операцію в Україні, у зв`язку з чим на виконання вищевказаного наказу, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади РФ, її Збройних Сил, спецслужб та інших осіб, військовослужбовці Збройних Сил РФ, шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України Київської, Чернігівської, Сумської, Харківської, Луганської, Донецької та інших областей, в тому числі вийшовши за межі адміністративних кордонів Херсонської, Миколаївської, Запорізької областей, та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також окупували частин вказаної території України, чим змінили межі її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що частково продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Як встановлено, планування, фінансування та реалізація РФ агресивної війни та агресивних воєнних дій проти України, проведення розвідувальної та підривної діяльності на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, організовується, спрямовується, здійснюється силами, насамперед, ЗС РФ, Головного розвідувального управління Генерального штабу ЗС РФ, Федеральної служби безпеки РФ, найманців, незаконних збройних та воєнізованих формувань терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», а також осіб, залучених до співробітництва на конфіденційній (негласній) основі, у тому числі громадян України.

Указом Президента України ОСОБА_8 від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України на 30 діб, термін якого у подальшому продовжувався, останній раз на 90 діб - до 14.02.2024.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про інформацію», наказу Головнокомандувача Збройних Сил України № 73 від 03.03.2022 щодо заборони розповсюдження інформації, розголошення якої може призвести до обізнаності противника про дії Збройних Сил України, інших складових сил оборони, негативно вплинути на хід виконання завдань за призначенням під час дії правового режиму воєнного стану, а саме:

- найменування військових частин (підрозділів) та інших військових об`єктів в районах виконання бойових (спеціальних) завдань, географічні координати місць їх розташування;

- чисельність особового складу військових частин (підрозділів);

- кількість озброєння та бойової техніки, матеріально-технічних засобів, їх стан та місця зберігання;

- описи, зображення та умовні позначки, які ідентифікують або можуть ідентифікувати об`єкти;

- інформація щодо операцій (бойових дій), які проводяться або плануються;

- інформація щодо системи охорони та оборони військових об`єктів та засобів захисту особового складу, озброєння та військової техніки, які використовуються (крім тих, які видимі або очевидно виражені); порядок залучення сил та засобів до виконання бойових (спеціальних) завдань;

- інформація про збір розвідувальних даних (способи, методи, сили та засоби, що залучаються);

- інформація про переміщення та розгортання своїх військ (найменування, кількість, місця, райони, маршрути руху);

- інформація про військові частини (підрозділи), форми, методи, тактику їх дій та способи застосування за призначенням;

- інформація про проведення унікальних операцій із зазначенням прийомів та способів, що використовувались;

- інформація про ефективність сил і засобів радіо-електронної боротьби противника;

- інформація про відкладені або скасовані операції;

- інформація про зниклий або збитий літак, літальний апарат, зникле судно та пошуково-рятувальні операції, які плануються або проводяться;

- інформація про планування та проведення заходів забезпечення безпеки застосування військ (дезінформація, імітація, демонстративні дії, маскування, протидія технічним розвідкам та захист інформації);

- відомості про проведені інформаційно-психологічні операції, ті, що проводяться, а також плануються;

- інформація, яка має на меті пропаганду або виправдання широкомасштабної збройної агресії РФ проти України.

Згідно абз. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оборону України» військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

В ході здійснення досудового розслідування встановлено, що місцевий мешканець м. Миколаєва, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи «проросійськи» налаштованою особою, підтримуючи та виправдовуючи ведення ЗС РФ агресивної війни на території України, перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , о 12:00 03.01.2023, використовуючи належний йому мобільний телефон марки «POCO», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку з номером НОМЕР_3 та месенджер для швидкого обміну повідомленнями «Telegram», до якого останній зареєстрував аккаунт з нік - неймом « ОСОБА_9 » на номер телефону НОМЕР_4 , поширив в «Telegram» групі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », учасниками якої є представники країни-агресора (рф), скріншот з додатку « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з графічним позначенням місця розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, з можливістю їх ідентифікації на місцевості, на території ІНФОРМАЦІЯ_4 та повідомлення наступного змісту:

«На полигоне бабахают»

«Расстояние около 15 км по прямой»

В подальшому, о 01:27 15.07.2023 продовжуючи свою протиправну діяльність, направлену на збір та поширення інформації про розташування підрозділів ЗС України, перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , використовуючи належний йому мобільний телефон марки «POCO», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку з номером НОМЕР_3 та месенджер для швидкого обміну повідомленнями «Telegram», до якого останній зареєстрував аккаунт з нік - неймом « ОСОБА_9 » на номер телефону НОМЕР_4 , поширив в «Telegram» групі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » п`ять фотозображень розташування підрозділів ЗС України з можливістю їх ідентифікації на місцевості та повідомлення наступного змісту:

«Нецензурне висловлювання, весь город в прожекторах, стреляют их крупняка по небу, ракеты взлетают».

При цьому ОСОБА_4 , направляючи вищевказані повідомлення, достовірно розумів, що інформація, яка міститься в направлених ним повідомленнях, збирається для подальшої передачі державі (рф), що здійснює збройну агресію проти України.

Вказані дії підозрюваного ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.114-2 КК України.

Крім того, 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з цим документом територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали понад 68 держав світу, серед яких і Російська Федерація (далі - РФ).

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. Систему адміністративно-територіального устрою України складають: АР Крим, області, зокрема Донецька та Луганська, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про основи національної безпеки України» - інформаційною безпекою є, зокрема, захищеність України від намагань маніпулювати суспільною свідомістю, у тому числі шляхом поширення недостовірної, неповної або упередженої інформації.

Стаття 8 Закону України «Про основи національної безпеки України» зазначає, що з урахуванням геополітичної і внутрішньої обстановки в Україні діяльність усіх державних органів має бути зосереджена, зокрема на прогнозуванні, своєчасному виявленні, попередженні і нейтралізації зовнішніх і внутрішніх загроз національній безпеці, збереження соціально-політичної стабільності суспільства та зміцнення позицій України у світі. Основним напрямом державної політики з питань національної безпеки України в інформаційній сфері є, крім іншого, забезпечення інформаційного суверенітету України.

20 лютого 2014 року, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії РФ території АР Крим і м. Севастополя, усупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, статей 2, 3 Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, принципів Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, а також всупереч вимогам частини 4 статті 2 Статуту ООН, Декларації Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та декларацій, затверджених резолюціями Генеральної Асамблеї ООН № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету, № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН, № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, статей 1, 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, статей 1, 2, 68 Конституції України, на територію суверенної держави Україна, а саме АР Крим і м. Севастополь, представниками влади РФ і службовими особами ЗС РФ розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 № 1207-VII констатовано, що тимчасова окупація території України розпочалася 20 лютого 2014 року.

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-VIII визначено, що збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності; Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи та структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України (далі по тексту РНБО) від 14 вересня 2020 року "Про Стратегію національної безпеки України", затвердженої Указом Президента України № 392/2020 від 14 вересня 2020 року - Для відновлення свого впливу в Україні Російська Федерація, продовжуючи гібридну війну, системно застосовує політичні, економічні, інформаційно-психологічні, кібер- і воєнні засоби; посилюються угруповання збройних сил Російської Федерації та їх наступальний потенціал, регулярно проводяться масштабні військові навчання поблизу державного кордону України, що свідчить про збереження загрози військового вторгнення; зростає мілітаризація територій тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим та міста Севастополя; зберігається загроза з боку Російської Федерації вільному судноплавству у Чорному та Азовському морях, Керченській протоці. Спеціальні служби іноземних держав, насамперед Російської Федерації, продовжують розвідувально-підривну діяльність проти України, намагаються підживлювати сепаратистські настрої, використовують організовані злочинні угруповання і корумпованих посадових осіб, прагнуть зміцнити інфраструктуру впливу. Деструктивна пропаганда як зовні, так і всередині України, використовуючи суспільні протиріччя, розпалює ворожнечу, провокує конфлікти, підриває суспільну єдність. Державний суверенітет, територіальна цілісність, демократичний конституційний лад та інші життєво важливі національні інтереси мають бути захищені також від невоєнних загроз з боку Російської Федерації та інших держав, зокрема спроб спровокувати внутрішні конфлікти.

21 лютого 2022 року, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, Російською Федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

У період до приблизно 05 години 00 хвилин 24 лютого 2022 року Президент Російської Федерації ОСОБА_10 , а також інші невстановлені представники військово-політичного керівництва РФ, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

Так, 24 лютого 2022 року о 5 годині Президентом Російської Федерації ОСОБА_7 оголошено рішення розпочати військову операцію в Україні, у зв`язку з чим на виконання вищевказаного наказу, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади РФ, її Збройних Сил, спецслужб та інших осіб, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України Київської, Чернігівської, Сумської, Харківської, Луганської, Донецької та інших областей, в тому числі вийшовши за межі адміністративних кордонів Херсонської, Миколаївської, Запорізької областей, та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також окупували частин вказаної території України, чим змінили межі її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що частково продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом Президента України ОСОБА_8 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Рішенням Верховної ради України відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 3314 «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року Російська Федерація визнана державою-агресором, яка здійснює збройну агресію проти України, розв`язала і веде повномасштабну агресивну війну проти України та Українського народу з порушенням норм міжнародного права, вчиняючи злочини проти людства.

Як встановлено, планування, фінансування та реалізація Російською Федерацією агресивної війни та агресивних воєнних дій проти України, проведення розвідувальної та підривної діяльності на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, організовується, спрямовується, здійснюється силами, насамперед, ЗС РФ, Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, Федеральної служби безпеки Російської Федерації, найманців, а також осіб, залучених до співробітництва на конфіденційній (негласній) основі, у тому числі громадян України.

Так, громадянин України ОСОБА_4 , знаходячись у м. Миколаїв, маючи проросійсько-налаштовану позицію, сформовану в умовах швидкого розвитку інформаційного суспільства в Україні та глобального інформаційного простору, використання інформаційно-телекомунікаційних технологій у всіх сферах життя, де особливо значення набувають проблеми інформаційної безпеки, як складової державної безпеки України, усвідомлюючи, що російська федерація з 2014 року вчиняє проти України акт збройної агресії та маючи на меті виправдати вказані злочинні дії російської федерації та її військового, політичного керівництва, бажаючи настання наслідків збройної агресії російської федерації проти України, які полягали б в окупації території України та ліквідації її суверенітету, свідомо вчинив дії щодо поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України.

Так, 09 січня 2023 року, о 09 годині 36 хвилини, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, достовірно володіючи інформацією, що з 24 лютого 2022 року Російською Федерацією, а саме підрозділами Збройних Сил та інших військових формувань РФ, здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна, діючи умисно та усвідомлюючи злочинність своїх дій, використовуючи власний мобільний телефон марки «POCO», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку з номером НОМЕР_3 та месенджер для швидкого обміну повідомленнями «Telegram», до якого останній зареєстрував аккаунт з нік - неймом « ОСОБА_9 » на номер телефону НОМЕР_4 , поширив в «Telegram» групі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » повідомлення наступного змісту: «Жесть, всю это укрохрень нужно уничтожить как вирус». В даному повідомлені автор вдається до виправдовування та визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України.

Крім цього, 29 січня 2023 року, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, у період з 16 годині 46 хвилини по 16 годину 47 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме за адресою: / АДРЕСА_3 , підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, достовірно володіючи інформацією, що з 24 лютого 2022 року Російською Федерацією, а саме підрозділами Збройних Сил та інших військових формувань РФ, здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна, діючи умисно та усвідомлюючи злочинність своїх дій, використовуючи власний мобільний телефон марки «POCO», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку з номером НОМЕР_3 та месенджер для швидкого обміну повідомленнями «Telegram», до якого останній зареєстрував аккаунт з нік - неймом « ОСОБА_9 » на номер телефону НОМЕР_4 , поширив в «Telegram» групі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » повідомлення наступного змісту:

«Афигеть».

«Хотел я тогда свалить с укры, но ОСОБА_11 отговорила.».

«Да и хорошо здесь.».

«Говорит - будем ждать Россию.».

«Вот и сидим, ждём, очкуем.».

в тексті якого автор вдається до виправдовування та визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України.

Вказані дії підозрюваного ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Крім цього, громадянин України ОСОБА_4 , знаходячись у м. Миколаїв, маючи проросійсько-налаштовану позицію, сформовану в умовах швидкого розвитку інформаційного суспільства в Україні та глобального інформаційного простору, використання інформаційно-телекомунікаційних технологій у всіх сферах життя, де особливо значення набувають проблеми інформаційної безпеки, як складової державної безпеки України, усвідомлюючи, що російська федерація з 2014 року вчиняє проти України акт збройної агресії та маючи на меті виправдати вказані злочинні дії російської федерації та її військового, політичного керівництва, бажаючи настання наслідків збройної агресії російської федерації проти України, які полягали б в окупації території України та ліквідації її суверенітету, діючи умисно, повторно та усвідомлюючи злочинність своїх дій, 08 січня 2023 року, о 14 годині 36 хвилини, перебуваючи на території м. Миколаєва (точного місця перебування на даний час не встановлено), використовуючи мобільний телефон марки «POCO», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку з номером НОМЕР_3 та месенджер для швидкого обміну повідомленнями «Telegram», до якого останній зареєстрував аккаунт з нік - неймом « ОСОБА_9 » на номер телефону НОМЕР_4 , поширив в «Telegram» групі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » повідомлення наступного змісту: «Хочу чтобы на картах вообще не существовало укры». В тексті якого автор вдається до виправдування здійснення військових дій армією рф на території України, а саме тимчасової окупації частини України.

Після цього, 14 лютого 2023 року, о 22 годині 35 хвилини, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, достовірно володіючи інформацією, що з 24 лютого 2022 року Російською Федерацією, а саме підрозділами Збройних Сил та інших військових формувань РФ, здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна, діючи умисно та усвідомлюючи злочинність своїх дій, використовуючи мобільний телефон марки «POCO», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку з номером НОМЕР_3 та месенджер для швидкого обміну повідомленнями «Telegram», до якого останній зареєстрував аккаунт з нік - неймом « ОСОБА_9 » на номер телефону НОМЕР_4 , поширив в «Telegram» групі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » повідомлення наступного змісту:

«Ну, вот наши люди и воюют за будущее наших детей без этого вот всего. Как бы России не было сложно в военном плане, но такой дичи у нас не допустят, как вот это скотство». В тексті якого автор вдається до визнання правомірною, збройної агресії РФ на території України.

Далі, 28 лютого 2023 року, у період з 11 години 27 хвилин по 11 годину 28 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи на території м. Миколаєва (точного місця перебування на даний час не встановлено), діючи умисно, повторно та усвідомлюючи злочинність своїх дій, використовуючи мобільний телефон марки «POCO», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку з номером НОМЕР_3 та месенджер для швидкого обміну повідомленнями «Telegram», до якого останній зареєстрував аккаунт з нік - неймом « ОСОБА_9 » на номер телефону НОМЕР_4 , поширив в «Telegram» групі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » повідомлення наступного змісту:

«Вот это настоящие герои.».

«Не то что твари с Мариуполя, когда они сдались, там было провизии и боеприпасов на пол года осады. А воевать они умеют только в простыми людьми».

«Чего укры так слепы.».

«Совсем не видят кто захватил страну».

В тексті міститься глорифікація осіб, що здійснюють збройну агресію на території України.

Вказані дії підозрюваного ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 436-2 КК України.

09.09.2023 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 та ст. 615 КПК України та цього ж дня йому повідомлено підозру у вчиненні злочину передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України.

03.11.2023 року ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 01.01.2024 року.

В обґрунтування клопотання вказано, що завершити досудове розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою не представляється можливим, оскільки для всебічного повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, необхідно провести слідчий експеримент для встановлення всіх обставин поширення ОСОБА_4 інформацію про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань; звернутись з клопотанням до слідчого судді Миколаївського апеляційного суду про дозвіл на використання матеріалів НСРД в іншому кримінальному провадженні; закінчити проведення та витребувати висновок експерта щодо проведення судової лінгвістичної експертизи; виконати інші слідчі та процесуальні дії; виконати вимоги ст. 290 КПК України за участю підозрюваного та його захисника; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, які завчасно, до закінчення строку досудового розслідування та тримання обвинуваченого під вартою, із врахуванням строків проведення підготовчого судового засідання, скерувати до суду, та на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, з підстав у ньому викладених.

Підозрюваний у судовому засіданні свою винуватість у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень визнавши повністю, заперечував проти задоволення клопотання, просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання, пославшись на недоведеність ризиків, просила змінити запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши доводи прокурора на його підтримку, думку підозрюваного та його захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

09.09.2023 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 та ст. 615 КПК України та цього ж дня йому повідомлено підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 2 ст. 436-2, ч.3 ст. 436-2 КК України.

03.11.2023 р. ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000411 від 06.10.2023 року продовжено до чотирьох місяців, а саме до 09.01.2024 року.

11.09.2023 року ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07 листопада 2023 року.

03.11.2023 року ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000411 продовжено до чотирьох місяців, а саме до 09.01.2024 року.

03.11.2023 року ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 01.01.2024 року.

28.12.2023 року ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000411 продовжено до п`яти місяців, до 09.02.2024 року.

Слідчим суддею під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 11.09.2023 р. та під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 03.11.2023 р. встановлено обґрунтованість підозри у вчиненні вказаних злочинів, а також наявність ризиків, визначених п.п. 1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, підтверджується даними: протоколу проведення НСРД № 64/20-2471 від 06.09.2023; протоколу затримання ОСОБА_4 від 09.09.2023; протоколу обшуку від 08.09.2023, за місцем фактичного мешкання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_3 ; протоколу огляду від 09.09.2023 р. мобільного телефона марки «POCO» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-карткою мобільного зв`язку з номером телефону НОМЕР_3 ; протоколу огляду від 13.09.2023 р. системного блоку «Logic Power» серійний номер 248H; протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 09.09.2023 р.; відповіді військового коменданта оборони м. Миколаєва від 03.10.2023 р.

Для завершення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні органу досудового розслідуванні необхідно провести слідчий експеримент для встановлення всіх обставин поширення ОСОБА_4 інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань; звернутись з клопотанням до слідчого судді Миколаївського апеляційного суду про дозвіл на використання матеріалів НСРД в іншому кримінальному провадженні; закінчити проведення та витребувати висновок експерта щодо проведення судової лінгвістичної експертизи; виконати інші слідчі та процесуальні дії; виконати вимоги ст. 290 КПК України за участю підозрюваного та його захисника; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, які завчасно, до закінчення строку досудового розслідування та тримання обвинуваченого під вартою, із врахуванням строків проведення підготовчого судового засідання, скерувати до суду.

Матеріали кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного.

Так, підозрюваний ОСОБА_4 , який неодружений, утриманців не має, обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 114-2, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, санкцією якого передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк, з конфіскацією майна або без такої, та у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, має проросійські погляди, що дає обґрунтовані підстави вважати, що існує ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Також з огляду на обставини ймовірно вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки на даний час не встановлено повне коло осіб, за участю яких вчинялися ОСОБА_4 кримінальні правопорушення, проводяться відповідні слідчі (розшукові) заходи, спрямовані на їх притягнення до відповідальності. Згідно з даними зафіксованого листування ОСОБА_4 в групі «Единомышленники» месенджеру «Telegram», ОСОБА_4 висловив бажання воювати на стороні країни агресора рф.

З урахуванням того, що підозрюваний ОСОБА_4 , хоча і до кримінальної відповідальності притягується вперше, проте не працевлаштований, не має офіційного джерела доходу, маючи стійку проросійську налаштованість та антиукраїнську позицію, підтримуючи злочинні дії держави агресора проти держави та народу України, може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України, о слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Хід досудового розслідування потребує проведення подальших слідчих процесуальних дій, і саме ці обставини виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою з урахуванням ризиків. що продовжують існувати.

Підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу менш тяжкого, аніж тримання під вартою, на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження, не встановлено та такий запобіжний захід не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, виходячи з обставин можливо вчинених ним злочинів та тяжкості покарання, яке йому може загрожувати.

З урахуванням наведеного, вагомості досліджених у судовому засіданні даних про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, тяжкість покарання, що може бути призначене підозрюваному в разі притягнення до кримінальної відповідальності, особу підозрюваного, який хоча і є не судимим, проте обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких та нетяжкого злочинів, характер та спосіб ймовірно вчинених кримінальних правопорушень проти держави Україна, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, є обґрунтованою і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та не є можливим відповідно до положень ч.6 ст. 176 КПК України, згідно з якими під час дії воєнного стану до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 ст.176 КПК України - тримання під вартою.

Згідно з положеннями ч.4 ст.183 КПК України, виходячи з обставин ймовірно вчиненого злочину, розмір застави у кримінальному провадженні слідчим суддею не визначається.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання підозрюваного під вартою у межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" відносно підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 114-2, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, ОСОБА_4 строком на 43 дні, в межах строку досудового розслідування.

Строк дії ухвали по 08 лютого 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1