Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кс/641/2071/2023 Справа № 641/8003/23
УХВАЛА
20 грудня 2023 року м. Харків
Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
До суду надійшло вказане клопотання.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 10.12.2023 року до ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_4 , про те що за адресою: АДРЕСА_1 , невідомою особою було здійснено крадіжку мобільного телефону, чим було завдано матеріальної шкоди останньому.
В період часу з 09 год. 00 хв., по 09 год. 20 хв., 15.12.2023 року проведений огляд місця події за адресою: м. Харків, вул. Соїча 4, за участю ОСОБА_5 , під час якого останній надав для огляду та подальшого вилучення: мобільний телефон марки «Nokia» С20 в темносиньому корпусі imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 .
Слідчим, 15.12.2023 під час огляду місця події було оглянуто вилучений мобільний телефон, який поміщено до паперового конверту, на якому маються підписи всіх учасників слідчої дії та постановою слідчого визнано речовим доказом по вказаному кримінальному провадженню.
Власником вищевказаного майна є ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та є потерпілою у вищевказаному кримінальному провадженні.
Враховуючи те, що тимчасово вилучене майно може бути використане як доказ у кримінальному провадженні, прокурор просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно, з метою збереження речових доказів.
Прокурор у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі.
Власник майна в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду клопотання повідомлялась належним чином, згідно заяви не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора.
У відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Згідно із вимогами ч. 4 ст.107 КПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому розгляді фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Слідчий суддя, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи, дійшов наступного висновку.
Крім того, слідчому судді надано копії протоколу допиту свідка від 15.12.2023 ОСОБА_5 , протоколу огляду місця події від 15.12.2023, постанови слідчого про визнання та приєднання речового доказу до кримінального провадження в якості доказу від 15.12.2023.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно вимог п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Прокурором доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Слідчий суддя вважає за необхідне накласти арешт на тимчасово вилучене майно шляхом заборони відчуження з передачею майна на зберігання ОСОБА_6 з попередженням останньої про відповідальність за збереження цілісності вказаного майна.
Керуючись ст. 98, 170-173, 309, 372, 395 КПК України,
ПОСТАНОВИВ :
Накласти арешт на тимчасово вилучене в ході огляду місця події 15.12.2023 за адресою: м. Харків, вул. Соїча 4, майно мобільний телефон марки «Nokia» С20 в темносиньому корпусі imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 шляхом заборони відчуження.
Передати майно на відповідальне зберігання ОСОБА_6 .
Попередити ОСОБА_6 про відповідальність за збереження цілісності вказаного майна.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали покласти на прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосереднього до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя- ОСОБА_1