Справа № 496/8404/23
Провадження № 1-кп/496/693/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року Біляївський районний суд

Одеської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000236 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження № 0000236 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 186 КК України.

У підготовчому судовому засіданні від прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 186 КК України, одне з яких відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років. Слідчим суддею Біляївського районного суду Одеської області 13.09.2023 року, відносно підозрюваного ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, який було продовжено в межах досудового розслідування до 12.12.2023 року, однак ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, а тому строк дії запобіжного заходу необхідно продовжити.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаного клопотання прокурора, посилаючись на його необґрунтованість і просив обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, підтримав клопотання захисника.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до п. 219 Рішення ЄСПЛ у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви").

Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права останнього, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, зокрема прав потерпілих у даному кримінальному провадженні.

ОСОБА_5 раніше не судимий, разом з цим, обвинувачується у вчиненні зокрема особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, офіційно не працевлаштований, не одружений, утриманців немає, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Вирішуючи питання щодо існування ризику переховування підозрюваного від суду, суд враховує відсутність міцних соціальних зв`язків підозрюваного та суворість покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину у разі визнання винуватим.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного, на думку суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_5 , який на теперішній час підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, цей ризик також знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, матиме можливість незаконно впливати на потерпілу, яка є неповнолітньою особою та свідків у цьому ж провадженні, що мешкають в одному з ним населеному пункті, з метою зміни ними показів у ході судового розгляду кримінального провадження.

Доказів зменшення чи зникнення ризиків, передбачених п.1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, суду не надано.

Вислухавши пояснення прокурора, який просив продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , а також захисника та обвинуваченого, які просили обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, враховуючи матеріали кримінального провадження, які свідчать про те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, суд вважає за доцільне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , строком на 60 днів.

Щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, про що просив захисник ОСОБА_4 , суд вважає за неможливе застосувати цей запобіжний захід, оскільки на думку суду цей запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, суд вважає, що клопотання прокурора слід задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 193, 194, 314, 315 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме: з 07.12.2023 року по 04.02.2024 року і утримувати в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня проголошення, до Одеського апеляційного суду, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя ОСОБА_1