В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1838/23

Провадження № 1-кп/348/122/24

05 лютого 2024 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Надвірна Івано-Франківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000243 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Ясна Поляна Оріхівського району Запорізької області, із повною загальною середньою освітою, неодруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 26.04.2022 вироком за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.185 КК України і йому було призначене покарання у виді арешту строком на 3 місяці (покарання відбув у зв`язку з закінченням строку), 07.12.2023 вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України і йому було призначене покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

інші учасники прокурор ОСОБА_4 ,

встановив:

07.06.2023 приблизно о 09.10 годині в умовах воєнного стану ОСОБА_3 , шляхом вільного доступу зайшов до приміщення торгового залу магазину «Талісман» на вул. Шевченка, 4А у м.Надвірна Івано-Франківської області та умисно повторно таємно з корисливого мотиву викрав репліку сумки «Karl Lagerfeld», бежевого кольору із текстильним ремінцем, яка належала ОСОБА_5 , в якій знаходилися гроші у розмірі 220,00 гривень. Внаслідок суспільно небезпечних дій обвинуваченого потерпілій було завдано майнову шкоду у розмірі 1320,00 гривень. Такими діями, ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.

Обвинувачений визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. У судовому засіданні дав такі показання. У день вчинення злочину він зайшов у магазин, де працює потерпіла і скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає викрав сумку, яка стояла поблизу прилавка. Потерпіла та інші відвідувачі крадіжку не помітили. Обвинувачений забрав сумку, помістив в свою сумку чорного кольору і вийшов з магазину. Гроші, що були у сумці забрав і купив собі продукти харчування, сумку викинув. Перед потерпілою вибачився, потерпіла до нього претензій не має, зазначив, що більше такого не вчинить. На запитання суду обвинувачений пояснив, що вчинив злочин через скрутне майнове становище. Пояснив суду, що житла у нього немає. За адресою вказаною у обвинувальному акті він не проживає. Це приміщення не придатне до проживання, не належить обвинуваченому, будинок покинутий. До війни підзаробляв виконуючи тимчасові чи сезонні роботи. Потім підробіток стало складно знайти. Обвинуваченому були потрібні гроші, роботу не знайшов, тому пішов у ТЦК, хотів стати військовослужбовцем. Однак в ЗСУ обвинуваченого не взяли. Коштів на їжу не залишилося. Тому і вчиняв крадіжки.

Потерпіла ОСОБА_5 дала такі показання. 13.12.2022 приблизно о 09.00 годині вона перебувала на робочому місці, працює продавцем у магазині "Талісман". Сумку вона залишила на ящику в першому залі і пішла по каву. Приблизно через годину потерпіла підійшла до місця де залишила свою сумку і сумки там не було. Потім вона з іншими працівниками переглянули відео з камер спостереження і виявили, що сумку вкрав невідомий чоловік. У сумці було не багато гроше, приблизно 200 гривень. З карти гроші не пропали. Шкоду потерпілій відшкодовано, вона до обвинуваченого претензій не має.

Відповідно до протоколу від 07.06.2023 потерпіла подала заяву про вчинення злочину, а саме щодо викрадення належної їй сумки.

07.06.2023 був проведений огляд місця події, а саме: приміщення магазину "Талісман", у ході якого було зафіксовано обстановку на місці події, місце, де потерпіла зазвичай залишала сумку, встановлено наявність камер спостереження у магазині, нічого не було вилучено.

22.06.2023 було проведено огляд відеозапису з камер відеоспостереження магазину «Талісман», який був добровільно виданий потерпілою відповідно до заяви від 08.06.2023. На відеозаписі зафіксовано як обвинувачений заходить в магазин о 09.10.01, підходить до місця, де потерпіла залишила сумочку, забирає сумочку потерпілої у свою чорну сумку та виходить з магазину о 09.10.54.

Згідно з висновком експерта від 21.06.2023 №СЕ-19/109-23/6875-ТВ ринкова вартість предмета злочину станом на день вчинення злочину становила 1100,00 гривень.

25.07.2023 у приміщенні магазину «Талісман» був проведений слідчий експеримент за участю обвинуваченого та потерпілої, у ході якого обвинувачений на місці події показав як викрав сумку потерпілої, а потерпіла уточнила на якому саме місці знаходилася її сумочка.

Досліджені у ході судового проваждення докази є належними, допустимими та достовіними і у своїй сукупності достатніми для доведення винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину поза розумним сумнівом.

Крім цього, в судовому засіданні були досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого: копію паспорта громадянина України; вимогу про наявність судимостей, відповідно до якої покарання за вироком Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 26.04.2022 обвинувачений відбув повністю 23.09.2022, що підтверджується також довідкою від 03.08.2023 №2/3/4-3585; вирок від 26.04.2022 Яремчанського міського суду Івано-Франківської області, відповідно до якого обвинуваченого визнали винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1, 2 ст.185 КК України та призначили йому покарання у виді арешту на строк 3 місяці; вирок від 07.12.2023 Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області відповідно до якого обвинуваченого визнали винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185 КК України та призначили йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців; ухвалу від 29.01.2024 Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (не набрала законної сили), відповідно до якої обвинуваченого постановлено направити до місця відбування покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі; довідку з останнього відомого місця проживання обвинуваченого, відповідно до якої обвинувачений був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак з реєстрації за цією адресою знятий, час від часу проживає у с. Гаврилівка, але є особою без постійного місця проживання; довідки про неперебування на обліку у лікаря-психіатра та про неперебування на обліку у лікаря-нарколога; відповідь ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з якою обвинувачений перебуває на військовому обліку з 24.09.1992, станом на 15.06.2023 обвинувачений підлягає розшуку та затриманню для вирішення питання щодо складання стосовно нього протоколу за ч.2 ст.210 КУпАП за порушення правил військового обліку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілу, дослідивши докази та матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

У судових дебатах прокурор зазначив, що обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди, а тому з урахуванням особи обвинуваченого слід призначити йому покарання на підставі ст.69 КК України, а саме у виді обмеження волі.

З цього приводу суд зазначає таке. Обвинувачений вчинив умисний тяжкий злочин проти власності. За вчинення даного злочину КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Інших альтернативних видів покарання закон не передбачає, оскільки ч.4 ст.185 КК України передбачено кваліфікований склад злочину. Стаття 69 КК України надає право суду перейти до більш м`якого виду покарання ніж той, що передбачений у санкції статті за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного. Пуктом 8 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" визначено, що при цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

При вирішенні питання щодо застосування при призначенні покарання ст.69 КК України суд враховує таке. Обвинувачений не має місця проживання, почав вчиняти корисливі злочини проти власності в кінці 2021 року, оскільки втратив засоби до існування і не міг знайти роботу. За викрадені кошти придбав продукти харчування та засоби гігієни, які у нього були вилучені працівниками поліції та визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. У ході судового розгляду достовірно встановлено, що обвинувачений щиро розкаявся і усвідомив суспільну небезпечність вчиненого ним діяння. Крім цього, обвинувачений відшкодував потерпілій шкоду, потрепіла до нього претензій майнового характеру не має, що підтвердила у ході судового розгляду кримінального провадження. При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що інший вид покарання не сприятиме виправленню засудженого.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути співмірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого злочину і особою винного.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданої злочином шкоди.

З урахуванням наведених обставин, суд доходить висновку, що при призначенні покарання обвинуваченому є підстави для застосування ст.69 КК України, а саме: при призначенні покарання слід перейти до більш м`якого виду покарання не зазначеного у санкції статті за цей злочин, враховуючи наявність такої кваліфікуючої обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення повторно, а також те, що такий вид покарання як обмеження волі чинить подвійний вплив на особу: обмежує у праві на вільне пересування та обрання місця проживання (встановлюється постійний контроль за поведінкою особи) та передбачає обов`язке залучення до праці.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини вчинення злочину, причини та умови, які сприяли вчиненню злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, його вік, сімейний стан, його стан здоров`я, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_3 слід визнати винним у вчиненні інкримінованого йому злочину передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання за його вчинення з застосуванням ст.69 КК України у виді обмеження волі у межах, визначених у загальній частині КК України.

На підставі ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_3 слід визначити осотаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.12.2023 більш суворим за даним вироком, у виді обмеження волі. Строк відбування покарання обвинуваченому слід рахувати з 13.10.2023, зарахувавши у строк відбування покарання, покарання відбуте ним за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.12.2023, повністю.

На підставі ст.124 КПК України з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати на залучення експерта, що становлять 597,50 гривень.

Відповідно до ч.9 ст.100 КПК України, речові докази, а саме: продукти харчування та засобі гігієни, які відповідно до постанови від 08.06.2023 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні та були передані ОСОБА_3 на зберігання слід осотаточно повернути обвинуваченому, а банківську карту "ПриватБанк" № НОМЕР_1 слід повернути законному володільцю; диск DVD-R із відеозаписом з камер відео спостереження з магазину "Талісман", який визнаний речовим доказом відповідно до постанови від 22.06.2023, слід залишити у матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст.370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України та призначити йому покарання за вчинення злочину на підставі статті 69 КК України перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини 4 статті 185 КК України - у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі частини 4 статті 70 КК України визначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.12.2023 більш суворим за даним вироком, у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 13.10.2023, зарахувавши у строк відбування покарання, покарання відбуте ним за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.12.2023 повністю.

Стягнути із ОСОБА_3 процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 597 (п`ятсот дев`яносто сім) гривень 50 копійок на користь держави.

Речові докази:

продукти харчування та засоби гігієни - осотаточно повернути ОСОБА_3 ;

банківську карту "ПриватБанк" № НОМЕР_1 - повернути законному володільцю;

диск DVD-R із відеозаписом з камер відео спостереження з магазину "Талісман" - залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1