КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 2 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням - іспитовим строком на 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації в орган з питань пробації.

Згідно з вироком суду, 01 грудня 2022 року приблизно о 21 годині 50 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині пр. Повітрофлотському у м. Києві, зі сторони вул. І. Огієнка в напрямку вул. Ю. Фучика, зі швидкістю 70,41 ± 2,82 км/год., яка перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги 50 км/год., наближався до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.2 «пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод» та інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1-5.38.2 Правил дорожнього руху України.

В цей час, по вказаному нерегульованому пішохідному переходу, розташованому в районі буд. № 14/17 по пр. Повітрофлотському, проїзну частину пр. Повітрофлотського переходила пішохід ОСОБА_8 , наближаючись зліва до смуги руху автомобіля.

Під час руху ОСОБА_6 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 12.1, 12.4, 12.9 (б) та п. 18.1 Правил дорожнього руху України, яке виявились у тому, що він, рухаючись по проїзній частині Повітрофлотського проспекту в м. Києві, маючи об`єктивну змогу спостерігати за показниками спідометру та обрати безпечну та дозволену на даній ділянці швидкість руху, усвідомлюючи, що своїми односторонніми діями створив умови, в яких позбавлений можливості уважно стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміни, постійно контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним, рухаючись зі швидкістю 70,41 ± 2,82 км/год., будучи заздалегідь поінформованим про наближання до пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.2 та інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1-5.38.2, маючи об`єктивну змогу спостерігати момент початку перетину проїзної частини пішоходами по нерегульованому пішохідному переходу та відповідно зреагувати на це, будучи обізнаним, що в даному випадку пішохід має безперечну перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вступив на пішохідний перехід, а водій, в свою чергу, зобов`язаний зменшити швидкість, а в разі потреби - зупинитись, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та її зміни, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, внаслідок чого, створюючи небезпеку для руху та загрозу життю і здоров`ю громадян, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка рухалася зліва на право відносно напрямку транспортного засобу.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до КНП «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва», де ІНФОРМАЦІЯ_2 померла під час стаціонарного лікування.

Порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 12.1, 12.4, 12.9 (б) та п. 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2022 року щодо ОСОБА_6 змінити та призначити обвинуваченому покарання з випробуванням - іспитовим строком до 1 року без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Захисник вважає, що призначене судом покарання є надто суворим, оскільки судом не враховано належним чином ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, порушень з боку потерпілої, обставин, які пом`якшують покарання, та даних про особу обвинуваченого.

Апелянт вказує, що ОСОБА_6 активно сприяв у розкритті злочину, давав правдиві та послідовні показання, повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував матеріальну шкоду потерпілому - сину загиблої. Потерпілий не наполягав на суворому покаранні, а навпаки просив не застосовувати покарання у виді позбавлення волі та просив не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

За час проведення досудового слідства ОСОБА_6 вже багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, проявив щиросердне розкаяння.

В апеляції зазначено, що ОСОБА_6 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, брав участь у війні РФ проти України, на обліку у психіатра не перебуває.

З урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин суд, на думку захисника, мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_6 менш суворе покарання в межах санкції статті.

Також, при призначенні покарання ОСОБА_6 судом не було враховано, що до події призвели і дії самої потерпілої, яка, не зупинившись на лінії, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, виходячи на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху п. 4.14 (а) ПДР України, раптово вибігла на пішохідний перехід чим порушила п. 4.14 (а) та п. 4.14 (б) ПДР України.

На підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про особу обвинуваченого, наявності обставини, яка пом`якшує покарання, та відсутності обставини, які обтяжують покарання, апелянт вважає, що достатнім у даному випадку було б покарання з випробуванням - іспитовим строком, тривалістю до одного року, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, та призначення основного покарання в апеляції захисника не оспорюються.

Прохаючи про призначення ОСОБА_6 меншого за розміром іспитового строку при звільненні від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, та не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами захисник послався на те, що обвинувачений активно сприяв у розкритті злочину, давав правдиві та послідовні показання, повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, який не наполягав на суворому покаранні.

Проте, частина цих обставин були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 виду та розміру основного і додаткового покарання, а також при застосуванні звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Зокрема, судом першої інстанції було враховано щире каяття обвинуваченого, позицію потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання без ізоляції від суспільства.

Також судом була врахована позитивна характеристика з колишнього місця служби ОСОБА_6 , відповідно до якої він приймав участь в антитерористичній операції на сході України, безпосередньо приймав участь в Операції Об`єднаних Сил на території Донецької та Луганської областей.

Також судом було врахована тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, та наслідки порушення ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху, у виді смерті потерпілої.

Доводи захисника про те, що при призначенні покарання ОСОБА_6 судом не були враховані дії потерпілої, які, на думку захисника, також призвели до ДТП, зокрема порушення потерпілою вимог п. п. 4.14 (а), 4.14 (б) ПДР України, є безпідставними, оскільки згідно з обставинами, визнаними судом доведеними, не встановлено порушення потерпілою вимог ПДР України, а встановлено, що виникнення дорожньо-транспортної пригоди і її наслідки перебувають у прямому причинному зв`язку з порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 12.1, 12.4, 12.9 (б) та п. 18.1 ПДР України.

Що стосується доводів апелянта про неврахування судом таких обставин, як активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданої потерпілому шкоди, то вказані обставини не підтверджуються наявними в матеріалах провадження доказами.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням обставин, скоєного ОСОБА_6 тяжкого злочину, який полягав у грубому порушенні вимог ПДР України, що потягло смерть пішохода на пішохідному переході, даних про особу обвинуваченого та наявності обставини, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, судом першої інстанції обґрунтовано застосовано до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Також колегія суддів, вважаючи непереконливими доводи апеляційної скарги захисника в частині зменшення тривалості іспитового строку, призначеного ОСОБА_6 при застосуванні вимог ст. 75 КК України, не убачає підстав для задоволення апеляції захисника в цій частині.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав для зменшення розміру іспитового строку при звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та призначення покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів вважає безпідставними, а тому не убачає підстав для зміни вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 760/1147/23

Провадження №11-кп/824/3393/2023 КК: ч.2 ст. 286

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Доповідач ОСОБА_1