Справа № 463/7533/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1142/22 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 07 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гірне Харцизького району Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 15 - ч.4 ст. 186 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, ст. 15, ч.4 ст. 186 КК України та застосовуючи ст. 69 КК України, призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Згідно ст.75 КК України ОСОБА_7 , звільнено від відбування обраного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Іспитовий строк ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ухвалено рахувати з моменту проголошення вироку.

У відповідності до вимог ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 , періодично заявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який продовжений судом до 18.12.2022 р. включно із визначенням попередньої застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб - скасовано та звільнено його з-під варти негайно.

Вирішено питання з речовими доказами.

За вироком суду, ОСОБА_7 29.08.2022 приблизно о 12:46 год, перебуваючи в приміщенні магазину ТОВ «АТБ-маркет» за адресою: м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 176, таємно викрав блокнот на 80 аркушів формату А5 торгової марки «Своя лінія» вартістю 75, 67 грн., шоколад «Мілка» 100 гр. в кількості 3 шт., загальною вартістю 89,97 грн., шоколад марки «Міленіум» 90 гр. в кількості 3 шт., загальною вартістю 42,24 грн., алкогольний напій настоянку марки «Happy Leaf» 0,5 л., вартістю 102,42 грн, кросівки чоловічі арт.19062 вартістю 332,50 грн, що належали ТОВ «АТБ-маркет». Після цього, виконавши всі дії необхідні для скоєння кримінального правопорушення, був викритий працівниками охорони вказаного закладу, які намагались припинити вчинення злочину. Однак, ОСОБА_9 усвідомлюючи, що його викрито, бажаючи досягти свого злочинного наміру, відкрито намагався втекти із викраденим майном та був затриманий неподалік місця вчиненого кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 2 ст.15 ч.4 ст. 186 КК України, а саме закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) в умовах воєнного стану.

На вказаний вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати з зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України та призначити покарання у виді семи років позбавлення волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення про застосування ст.69 КК України не дотримався вимог кримінального та процесуального законів, не надав об`єктивної оцінки всім обставинам, які мають значення для призначення особі покарання. Звертає увагу на те, що суд не розмежував і не вказав, які саме обставини справи і дані про особу є такими, що пом`якшують покарання, а які з них такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а відтак рішення про застосування ст.69 КК України не можна визнати обґрунтованим. Зазначає, що судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_7 вчинив злочин проти власності, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких, а також не враховано того, що на розгляді Хустського районного суду Закарпатської області перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України.

Також прокурор вважає неприпустимим застосування одночасно ст. 69 КК України та ст. 75 КК України, оскільки визначені судом першої інстанції обставини для застосування ст. 75 КК України фактично були враховані судом під час призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Адвокат ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є справедливим та достатнім для його виправлення.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав апеляційну скаргу частково, зокрема просив призначити ОСОБА_7 покарання у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі.

Обвинувачений заперечив апеляційні вимоги прокурора, як безпідставні, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду. Окрім того, не заперечив про розгляд апеляційної скарги у відсутності захисника.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 не дотримано у повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі доказами, є обґрунтованим та в апеляційному порядку не оскаржується.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас кримінальний закон передбачає можливість застосування положень ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також з урахуванням особи винного.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер і залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень статей 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного.

Крім того, відповідно до приписів ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Із системного аналізу вимог закону України про кримінальну відповідальність слідує, що, окрім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення від його відбування з випробуванням, при цьому належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши і оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, незначну матеріальну вартість майна, намір заволодіти яким була у обвинуваченого, особу винного, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває та те, що шкоди потерпілому не було завдано, оскільки злочин не був завершений.

За відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд визнав обставинами, які його пом`якшують: щире каяття у скоєному, сприяння органам слідства у розслідуванні справи та збіг тяжких обставин, які полягають у вимушеним переселенні обвинуваченого внаслідок війни в Україні і відсутності засобів для існування.

Встановлені судом першої інстанції згідно зі ст. 66 КК України обставини прокурором в апеляційній скарзі не заперечуються, а тому у колегії суддів відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції в цій частині дійшов помилкових висновків.

Отже, врахувавши обставини, що пом`якшують покарання в сукупності з даними про особу обвинуваченого, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дійшов правильного висновку про необхідність застосування ст. 69 КК України під час призначення ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією цієї норми.

Разом із цим колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що висновок суду про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, тобто в умовах нагляду за ним та контролю за його поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації, є недостатньо вмотивованим.

Як правильно зазначає прокурор, судом враховані одні і ті самі обставини при застосуванні положень як ст. 69 КК України, так і ст. 75 КК України, та не в повній мірі враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що ставить під очевидний сумнів можливість запобігання вчиненню ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень та його виправлення в умовах звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Окрім того, судом не враховано те, що на розгляді Хустського районного суду Закарпатської області перебуває обвинувальний акт стосовно обвинуваченого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, отже вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України на підставі ст.ст. 409, 413 КПК України підлягає скасуванню з ухваленням за правилами ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку.

При призначенні ОСОБА_7 покарання колегія суддів на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, зміст та обсяг вчинених дій, пов`язаних із відкритим викраденням чужого майна, та ще й в умовах воєнного стану, відношення обвинуваченого до вчиненого, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, ті ж обставини, які визнані судом такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупність усіх даних про особу винного, які проаналізовані вище, та призначає ОСОБА_7 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке він повинен відбувати в умовах ізоляції від суспільства, бо саме таке покарання за видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання та сприятиме досягненню цілей покарання.

Таким чином апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково.

Керуючись 404, 405, 407,419,420,615 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 07 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання ч.2 ст.15, ч.4 ст.186 КК України, із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання та звернення вироку до виконання.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: