Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/545/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому Кіровоградської області кримінальне провадження № 0002147 від 19.12.2018, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в його інтересах на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 червня 2023 року.

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Миронівка Світловодського району Кіровоградської області, українець, громадянин України, який має базову загальну середню освіту, не одружений, не має на утриманні дітей, офіційно не працює, учасник бойових дій, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

визнаний винуватим та засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, залишено у вигляді тримання під вартою.

Ухвалено строк покарання ОСОБА_7 рахувати з дня затримання, а саме з 19 грудня 2018 року.

Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_7 період перебування під вартою з 19 грудня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 20 000 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.

Вирішено питання речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_10 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за наступних обставин.

18 грудня 2018 року близько 19 години, точного часу на досудовому розслідуванні не встановлено, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 прийшли у гості до своїх знайомих ОСОБА_7 та ОСОБА_13 до будинку АДРЕСА_1 , де вживали алкогольні напої.

Близько 04 години, точного часу на досудовому розслідуванні не встановлено, 19 грудня 2018 року, під час спілкування, між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 виникла сварка, у ході якої ОСОБА_12 словесно образив ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_12 пройти до іншої кімнати будинку АДРЕСА_1 де почав здійснювати стиснення руками шиї ОСОБА_12 , тим самим перекривши надходження повітря до органів дихання.

У свою чергу ОСОБА_12 виставивши руки перед собою намагався захистити себе від протиправних посягань на його життя з боку ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 взявши зі столу ніж наніс десять потужних, цілеспрямованих ударів ножем у життєво важливий орган в область шиї ОСОБА_12 .

У результаті умисних протиправних дій, згідно висновку судово-медичного експерта №178 від 07 лютого 2019 року, ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження від яких ОСОБА_12 помер на місці події.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок Світловодського міськрайонного суду від 20 червня 2023 року, щодо ОСОБА_7 та визначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 7 років.

В обгрунтування вимог посилається на те, що у квітні 2013 року ОСОБА_7 був призваний на строкову службу до ЗСУ, а в подальшому перейшов на контрактну службу.

Із вересня 2014 року проходив службу в зоні АТО, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 .

Під час служби в АТО, на фоні підвищених психоемоційних навантажень відбулася декомпенсація психічного розладу, обвинувачений став імпульсивним, агресивним, після участі в бойових зіткненнях, спостерігалися короткочасні транзиторні реактивні розлади психіки, що супроводжувалися афективною напругою, панічним страхом за життя, агресією в бік оточуючих, відчуттям переслідування та істинними зоровими галюцінаціями.

У грудні 2015 року, внаслідок виникнення у нього неадекватної поведінки після бойового зіткнення ОСОБА_7 був госпіталізований до в/ч польова пошта НОМЕР_2 , де йому було встановлено діагноз: «Гострий піломорфний психотичний розлад».

Після вчиненого злочину та угамування своєї агресії, реакцією ОСОБА_7 був шок, оскільки його розум почав розуміти, що він зробив але він так і не пам`ятає достовірно як наносив ножові поранення ОСОБА_12 , оскільки його свідомість в момент вчинення злочину була затьмарена та не піддавалась контролю.

Водночас, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що сам ОСОБА_7 ініціював виклик поліції та швидкої допомоги. Просив сусідів викликати поліцію. При цьому, він не намагався уникнути відповідальності, переховуватися від слідства та не вчиняв жодних дій по знищенню доказів у справі, співпрацював зі слідством, надавав суду показання ті що він пам`ятає, не намагаючись перекласти свою провину на померлого (хоча на його тілі були виявлені тілесні ушкодження і він міг стверджувати про самозахист).

У судовому засіданні ОСОБА_7 свою винну в інкримінованому злочину визнав та щиро покаявся, просив вибачення у всіх, що є обставиною яка пом`якшує покарання. При цьому, така обставина вказана і в обвинувальному акті скерованому до суду.

Обвинувачений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить пом`якшити покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

В обгрунтування вимог посилається на те, що призначаючи покарання, місцевим судом не в достатній мірі враховано, що він визнав вину та активно сприяв розкриттю злочину, характеризується позитивно, є сиротою та все дитинство провів в інтернаті. Під час перебування у лавах Збройних сил України отримав контузію.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в його інтересах, які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження і в апеляційних скаргах не заперечуються та іншими учасниками процесу не оскаржуються.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюється.

При розгляді доводів апеляційних скарг колегія суддів відповідно до ст. 404 КПК України виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судом першої інстанції.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що призначаючи покарання обвинуваченому, місцевий суд не повною мірою дотримався вимог ст. 50, 65 КК України, і призначив ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Положеннями ст. 65 КК України регламентовані загальні засади призначення покарання.

Зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» регламентовано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, щовідповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Так, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 проживає з бабою ОСОБА_14 та матір`ю ОСОБА_13 , не одружений. Являється учасником бойових дій. Постійної роботи немає, підробляє тимчасово, ввічливий, товариський. Періодично зловживає спиртними напоями. Неодноразово перебував на лікуванні в обласній психіатричній лікарів. Скарг від сусідів та односельці до Миронівської сільської ради на обвинуваченого не надходило (т.1 арк.к.п.108).

На обліку у лікарів нарколога та психіатра ОСОБА_7 не перебуває (т.1 арк.к.п.108-109).

Також, колегія суддів враховує поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, а саме, що ОСОБА_7 ініціював виклик поліції та швидкої допомоги. Просив сусідів викликати поліцію. Не намагався уникнути кримінальної відповідальності. Надавав суду показання, які пам`ятає. Винну в інкримінованому йому злочину визнав та щиро покаявся, просив вибачення у потерпілих, що є обставиною яка пом`якшує покарання. Зокрема така пом`якшуюча обставина зазначена в обвинувальному акті.

Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в його інтересах, про суворість призначеного покарання та не врахування всіх обставин кримінального провадження та обставин, що пом`якшують покарання, знайшли своє підтвердження і підлягають врахуванню при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

У зв`язку з наведеним, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, враховуючи особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не одружений, є учасником бойових дій, проходив службу в зоні АТО,у своїх показаннях усвідомлював, що смерть потерпілого настала від його дій та під час судових засідань від цього не відмовлявся, що не впливає на щирість розкаяння, осуд своєї поведінки та відчуття жалю щодо вчинених протиправних дій, призначене покарання судом першої інстанції, не переконання колегії суддів, є явно несправедливим внаслідок суворості та не співрозмірним вчиненому.

Враховуючи викладене, сукупність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, Колегія суддів приходить до висновку про необхідність пом`якшити ОСОБА_7 призначене за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі до 10 років.

Таке покарання забезпечить дотримання засад призначення покарання, у тому числі його індивідуалізації, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону які б могли стати підставою для скасування вироку суду, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На підставі наведеного, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід задовольнити, апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції - змінити в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 408, 409, 414, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 червня 2023 року, стосовно ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_7 , засудженим за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим з моменту отримання її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4