У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар

судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою "Київський слідчий ізолятор" апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року у кримінальному провадженні № 120 220 000 000 000 27 від 10 січня 2022 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 ;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 294; ч. 2 ст. 263 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 31.07.2023 у кримінальному провадженні № 120 220 000 000 000 27 від 10.01.2022 застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до 28.09.2023 включно, без визначення розміру застави.

Таке рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та нетяжкого злочинів, зокрема покарання за злочин, передбачений ч. 1 ст. 294 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , передбачене виключно у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, що характеризується підвищеною суспільною небезпекою, оскільки посягає на громадські безпеку і громадський порядок, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винним, яке пов`язане з позбавленням волі за вчинення вказаних кримінальних правопорушень, обвинувачений може переховуватися від суду.

Крім того, суд врахував, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , його соціальні зв`язки, інкримінування злочину, який полягає в організації масових заворушень на території України з метою дестабілізації ситуації в державі, що, як убачається з досліджених матеріалів, передбачало матеріальну винагороду учасникам таких заворушень, наявне відносно ОСОБА_6 обвинувачення у державній зраді, а саме участі у так званому "батальон восток", що є збройним формуванням самопроголошеної "днр", і, як наслідок, обґрунтоване припущення щодо можливості переховуватись на тимчасово окупованих територіях України.

Також, суд першої інстанції вбачає, що досі наявним ризик незаконного впливу обвинуваченого, в тому числі опосередковано, через інших осіб, на свідків та експертів у вказаному кримінальному провадженні, оскільки станом на теперішній час вони судом не допитані, а тому вказане робить ймовірною можливість ОСОБА_6 здійснювати неправомірний вплив на вказаних осіб.

Послався суд і те, що наявність на утриманні ОСОБА_6 малолітньої дитини - не нівелює вказаних ризиків.

З урахуванням наведеного вище та того, що доводи сторони захисту не спростовують висновків того, що раніше встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати і єдиний запобіжний захід, який здатен запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого на даній стадії провадження, - є тримання під вартою, суд першої інстанції і ухвалив рішення про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави за положеннями п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 31.07.2023, застосувавши до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, строком на два місяці.

Захисник вважає ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 31.07.2023 необґрунтованою та такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства України.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує, що суд формально підійшов до вирішення питання щодо наявності ризиків впливу на свідків, експертів, при цьому, не надано достатньої оцінки зменшення таких ризиків.

Так, як посилається захисник, з моменту застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною обвинувачення не надаються докази, які підтверджуються те, що продовжують існувати реальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Зазначає захисник, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та/або суду обумовлений, на думку суду, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними з цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого санкцією ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 294 КПК України покарання та санкцією ч. 2 ст. 263 КК України. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Звертає увагу захисник, що на думку суду першої інстанції і сторони обвинувачення - ризик переховування продовжує існувати, однак є мінімальним з огляду на час, що сплив після повідомлення підозри ОСОБА_6 , та з урахуванням того, що за цей час обвинувачений демонстрував належну процесуальну поведінку, а також враховуючи те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання та реєстрації у м. Києві, має родину та на утриманні у нього перебуває малолітня дитина, яка потребує батьківського догляду та піклування, непрацездатні батьки, окрім того, він є пенсіонером та учасником бойових дій.

Також, на переконання захисника, стороною обвинувачення не надано жодних належних та допустимих доказів, що у випадку зміни запобіжного заходу підозрюваний дійсно буде переховуватися від суду, бо, сам по собі факт вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Наразі досудове розслідування завершене, що свідчить про вичерпання ризику знищення, приховування або спотворення обвинуваченим речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, який, у сукупності з іншими ризиками, враховувався при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 .

Окрім відсутності на даний час ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, завершення досудового розслідування вказує, як стверджує захисник, на відсутність і іншого ризику - незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні.

При цьому, всі експертні висновки вже досліджені в ході судового засідання.

Поміж іншого, як вказує захисник, судом прийняті доводи прокурора та зроблені висновки про можливість ОСОБА_6 переховуватись від суду у зв`язку з тим, що останній є обвинуваченим у іншому кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 111 та ч. 1 ст. 258-3 КК України, - обвинувачення про що не досліджується у даному кримінальному провадженні.

Також захисник зазначає, що ч. 3 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави.

Між тим, судом не прийнято до уваги те, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні злочину, який не пов`язано з застосуванням насильства або погрозою його застосування; інкримінований злочин не спричинив загибель людини; інкримінований злочин не передбачений ст.ст. 255 - 255-3 Кримінального кодексу України; інкримінований злочин не є особливо тяжким у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів; обвинуваченого не оголошено у міжнародний розшук, ОСОБА_6 не виїжджав та/або не перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Таким чином, як підсумовує захисник, продовжуючи запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, суд фактично порушив як норми КПК України, так і право обвинуваченого на справедливий суд, під час чого, у свою чергу, право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону, - є однією з фундаментальних засад здійснення правосуддя.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції головуючий суддя ОСОБА_1 , судді колегії - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявили собі самовідвід з підстав того, що попередньо, у цей же день - 05.10.2023, вони брали участь у розгляді апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 у справі № 757/28533/22-к на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09.06.2023, якою ОСОБА_6 продовжувався строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 07.08.2023 за доводами ідентичними доводам, що викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_5 на ухвалу від 31.07.2023.

А тому, хоча вказані обставини, самі по собі, суб?єктивно не викликають у головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів колегії - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 їх упередженого ставлення до розгляду судового провадження № 11-кп/824/4756/2023, однак, об?єктивно можуть свідчити про наявність обставин, які спонукають стороннього спостерігача до виклику сумнівів у їх неупередженості як суддів колегії у даному провадженні.

Згідно з положеннями п. 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 № 2006/23, при виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів.

Гарантування кожному права на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону, випливає з приписів п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенція), що закріплене і в ч. 1 ст. 21 КПК України.

Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об?єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), від 24.02.1993, Series А № 255, п.п. 28 та 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ), - як вказано в п. 104 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ, Суд) у справі "Олександр Волков проти України" (заява № 21722/11) від 27.05.2013.

У свою чергу, у п. 66 рішення ЄСПЛ у справі "Бочан проти України" (заява № 7577/02) від 03.05.2007 Суд нагадує, що "безсторонність", в сенсі п. 1 ст. 6, має визначатися відповідно до суб?єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об?єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (див., серед багатьох інших джерел, "Булут проти Австрії" (Bulut v. Avstria), рішення від 22.02.1996, Reports 1996-II, с. 356, п. 31, та "Томан проти Швейцарії" (Thomann v. Switzerland), рішення від 10.06.1996, Reports 1996-III, с. 825, п. 30).

Відповідно до об?єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв?язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Вказані приписи кореспондуються зі ст. 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням ХІ з`їзду суддів України від 22.02.2013, якою визначено, що неупереджений розгляд справ - є основним обов?язком судді.

Фактично такі ж засади передбачені і нормою п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, згідно якої суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

А відтак, виходячи з положень п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, загальних засад кримінального провадження, п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН № 2006/23, щодо забезпечення розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 31.07.2023 у кримінальному провадженні № 120 220 000 000 000 27 від 10.01.2022 стосовно ОСОБА_6 незалежним та безстороннім судом, що виключає можливість виникнення сумнівів у стороннього спостерігача у неупередженості судді чи винесення необ?єктивного рішення у справі, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі головуючої судді - ОСОБА_1 , суддів колегії - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійшла висновку про ґрунтовність заяви про самовідвід, яка підлягає задоволенню, а матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 31.07.2023 у кримінальному провадженні № 120 220 000 000 000 27 від 10.01.2022 стосовно ОСОБА_6 - направленню до відділу реєстрації та автоматизованого розподілу судових справ управління забезпечення діяльності судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду для здійснення повторного автоматичного розподілу в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.

Керуючись ст.ст. 75, 80, 81 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Задовольнити самовідвід головуючої судді - ОСОБА_1 , суддів колегії - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Матеріали судового провадження № 11-кп/824/4756/2023 (справа № 757/28533/22-к) за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року у кримінальному провадженні № 120 220 000 000 000 27 від 10 січня 2022 року стосовно ОСОБА_6 передати до відділу реєстрації та автоматизованого розподілу судових справ управління забезпечення діяльності судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду для здійснення повторного автоматичного розподілу в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3