Справа № 444/3061/18
Провадження № 1-кп/444/17/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2023 року Жовківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

номер кримінального провадження 0000597, внесеного 25.05.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підлісся Жовківського району, Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого, паспорт НОМЕР_1 , виданий Жовківським РВ ГУМВС України в Львівській області, РНОКПП: НОМЕР_2

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю :

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представник потерпілого ОСОБА_10

потерпілого ОСОБА_11

представник цивільного відповідача

ТДВ СК "Альфа Гарант" ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області зазначене кримінальне провадження, -

ВСТАНОВИВ :

Обвинувачений ОСОБА_6 25 травня 2016 року, приблизно о 05 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та рухаючись ним по автодорозі Львів-Рава-Руська у напрямку до м. Рава-Руська Львівської області, в районі 39 км + 300 м, що у Жовківському районі Львівської області, порушив вимоги Р.1 п.п. 1.2, 1.5, 1.10 (в частині визначення термінів «безпечна швидкість»); Р.2 п.2.3 б), д); Р.10 п.10.1; Р.12 п.п.12.1, 12.2, 12.3; Р.13 п.п. 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він, керуючи вказаним автомобілем, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, без причин технічного характеру виїхав на праве узбіччя по ходу свого руху, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості руху керованого ним автомобіля аж до повної зупинки такого, що призвело до перекидання даного транспортного засобу, в результаті чого пасажир такого - ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху, пасажир автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_13 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №61/2016 від 08.06.2016 отримала поєднану травму грудної клітки та живота у вигляді розтрощення грудної клітки з множинними розривами легень, розчавлення селезінки, що ускладнилось гострим знекровленням організму, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Таким чином, 25 травня 2016 року, приблизно о 05 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та рухаючись ним по автодорозі Львів-Рава- Руська у напрямку до м. Рава-Руська Львівської області, в районі 39 км + 300 м, що у Жовківському районі Львівської області, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, в результаті чого відбувся виїзд автомобіля за межі проїзної частини та його перекидання, внаслідок цього пасажир автомобіля ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди, тобто ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало порушення водієм ОСОБА_6 вимог Р.1 п.п. 1.2, 1.5, 1.10 (в частині визначення термінів «безпечна швидкість»); Р.2 п.2.3 б), д); Р.10 п.10.1; Р.12 п.п.12.1, 12.2, 12.3; Р.13 п.п. 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, а саме:

2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

«б» бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

"д" не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

12.2 У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

13.1 Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

13.3 Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Таким чином, ОСОБА_6 порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, внаслідок чого пасажир автомобіля ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому не визнав, зазначивши, що вони дійсно 25.05.2016р. приблизно о 05.00 год. разом із ОСОБА_13 повертались додому на автомобілі «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_3 . За кермом автомобіля була ОСОБА_13 , а він на задньому сидінні, за дорожньою обстановкою не спостерігав. В один момент почув крик і машина з`їхала з дороги та перекинулась.

Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що загибла була його сестрою. Обвинувачений не відшкодував йому завданої матеріальної та моральної шкоди. Щодо призначення покарання зазначив, щоб призначити ОСОБА_6 покарання пов`язане з позбавленням волі.

Не зважаючи на не визнання своєї вини в інкримінованому обвинуваченому кримінального правопорушення суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть пасажира автомобіля ОСОБА_13 - за ч. 2 ст. 286 КК України, встановленою на підставі письмових доказів, які були досліджені в судовому засіданні та які у своїй сукупності логічно доводять вину обвинуваченого, є належними та допустимими, а саме: протоколом огляду місця події від 25.05.2016 та схемою до нього;

Висновком СМЕ №61/2016 від 08.06.2016, згідно якого ОСОБА_13 отримала поєднану травму грудної клітки та живота у вигляді розтрощення грудної клітки з множинними розривами легень, розчавлення селезінки, що ускладнилось гострим знекровленням організму, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Висновком СМЕ №290/2016 від 11.07.2016 згідно якого у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження, які могли бути спричинені 25.05.2016р. від удару до частин салону автомобіля або інших тупих предметів під час ДТП та відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.

Висновком комплексної судово-медичної та транспортно- трасологічної експертизи №171/172/3340 від 17.10.2016 згідно якої встановити хто ОСОБА_6 чи ОСОБА_13 - знаходився за кермом автомобіля марки Мерседес, н.з. НОМЕР_3 в момент дорожньо-транспортної події не видається можливим.

Висновком комплексної судово-медичної та транспортно- трасологічної експертизи № 197-КЕ/6182/2017 від 26.02.2018, № 195- КЕ/2017 від 23.02.2018, № 196-КЕ/2017 від 23.02.2018 згідно якого враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень на тілах постраждалих, приймаючи до уваги механізм переміщення та перекидання автомобіля Mercedes-Benz Vito реєстраційний номер НОМЕР_3 вважаємо, що в момент дорожньо-транспортної пригоди від 25.05.2016 на

місці водія цього автомобіля знаходився ОСОБА_6 , а на місці пасажира переднього пасажирського сидіння розташовувалася ОСОБА_13 .

Висновком №2551 від 11.08.2016 та № 4463 від 12.09.2018 автотехнічної експертизи технічного стану автомобіля Мерседес Віто згідно якого : На момент огляду та дослідження, проведеного 10 червня 2016 року даною експертизою, робоча гальмова система автомобіля «Мерседес-Бенц Віто» (р.н.з. НОМЕР_3 ) була в стані повної відмови внаслідок зруйнованого переднього лівого гальмового диску ;

На момент огляду та дослідження, проведеного 10 червня 2016 року даною експертизою, система рульового керування автомобіля «Мерседес-Бенц Віто» (р.н.з. НОМЕР_3 ) була в стані повної відмови внаслідок зруйнованої лівої рульової тяги;На момент огляду та дослідження, проведеного 10 червня 2016 року даною експертизою, система зовнішнього освітлення автомобіля «Мерседес-Бенц Віто» (р.н.з. НОМЕР_3 ) знаходилась в стані повної відмови внаслідок руйнування передньої лівої фари та розривів проводки у передній частині відсіку двигуна;З технічної точки зору, несправності системи зовнішнього освітлення автомоб «Мерседес-Бенц Віто» (р.н.з. НОМЕР_3 ) можуть бути наслідком виїзду за межі проїз частини та подальшого перекидання, і до моменту ДТП система зовнішнього освітле автомобіля «Мерседес-Бенц Віто» (р.н.з. НОМЕР_3 ) була працездатною.

Висновком №4145 від 03.11.2016 автотехнічної (металознавчої) експертизи Мсрседеса Віто згідно якого причиною руйнування елементів підвіски переднього лівого леса (лівої рульової тяги, кульової опори нижнього важеля та гальмового ску переднього лівого колеса) автомобіля «Mercedes Benz Vito» р.н. НОМЕР_4 стало прикладення до них надмірних ударних зусиль , які створили в матеріалі цих елементів підвіски напруження, що значно перевищили границю міцності матеріалу елементів підвіски.

Руйнування переднього лівого гальмового диску, лівої рульової

тяги та пальця кульової опори нижнього лівого важеля автомобіля «Mercedes Benz Vito» р.н. НОМЕР_4 сталося в процесі розвитку досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди при перевертанні автомобіля.

Висновком судової трасологічної експертизи № 2881 від 31.10.2016 згідно якого пошкодження правого переднього колеса автомобіля Mercedes-Benz Vito р.н. НОМЕР_3 полягають у зриві зовнішнього борту шини з посадочних місць на диску внаслід прикладення до колеса аварійних навантажень, які були спрямовані у напрямках, поперечні до площини обертання колеса, що не характерно для нормальної експлуатації колеса.

Пошкодження правого переднього колеса автомобіля Mercedes-Benz Vito р.н. НОМЕР_5 утворені в момент ДТП, під час прикладання до колеса аварійних навантажень, які 6yли спрямовані у напрямках, поперечних до площини обертання колеса. Пошкодження правого заднього колеса автомобіля Mercedes-Benz Vito р.н.

НОМЕР_3 полягають у зриві зовнішнього борту шини з посадочних місць на диску внасліді

прикладення до колеса аварійних навантажень, які були спрямовані у напрямках, поперечні

до площини обертання колеса, що не характерно для нормальної експлуатації колеса.Пошкодження правого заднього колеса автомобіля Mercedes-Benz Vito р.н. НОМЕР_3

утворені в момент ДТП, під час прикладання до колеса аварійних навантажень, які були

спрямовані у напрямках, поперечних до площини обертання колеса.

Висновком судово-автотехнічної експертизи №1/1133 від 30.08.2018 згідно якого в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Mercedes-BenzVito» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 повинен був керуватися технічними вимогами п.п. 1.2, 13.1,13.3, 12.1 ПДР.

В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Mercedes-BenzVito» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути ДТП, ця можливість обумовлювалася виконанням ним технічних вимог п.п. 1.2, 13.1,13.3, 12.1 ПДР, для чого у нього не було завад технічного характеру.З технічної точки зору, причиною настання даної пригоди стали дії водія автомобіля «Mercedes-BenzVito» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 , які полягали в невиконанні ним технічних вимог п.п.1.2, 13.1, 13.3, 12.1 ПДР.

Висновком товарознавчої експертизи №9/391 від 23.08.2018 згідно якого ринкова вартість представленого на дослідження автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , станом на 25.05.2016, до моменту його пошкодження в наслідок ДТП, становила 180685,15 грн. (сто вісімдесят тисяч шістсот вісімдесят п`ять грн, 15 коп.); Вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , через його пошкодження в наслідок ДТП, станом на 25.05.2016, становила 180685,15 грн. (сто вісімдесят тисяч шістсот вісімдесят п`ять грн, 15 коп.).Проводити відновлювальні роботи автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , економічно недоцільно оскільки вартість таких робіт в рази перевищує вартість ідентичного неушкодженого автомобіля.

Щодо клопотання захисника обвинуваченого про визнання недопустимим, як доказ висновок експерта 197-КЕ/6182/2017/пп від 26 лютого 2018 суд зазначає наступне:

Статтею 89 КПК України визначено, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Частиною 1 ст. 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання

Разом з тим, під час вирішення питання про допустимість доказів важливе значення має істотність порушення прав і свобод людини, а тому не усі порушення, допущені сторонами при збиранні доказів, є підставою для визнання доказів недопустимими, а відтак і вирішення питання про порушення права на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії», показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій.

Як наслідок, указані матеріали у повній мірі підтверджують собою факт доведеності у провадженні обставин регламентованих ст. 91 КПК України.

Суд вважає докази належними, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження. Таким чином, ретельно дослідивши та проаналізувавши заперечення захисника обвинуваченого щодо допустимості доказів, суд визнає висновок комісійної судово-медичної експертизи № 197-КЕ/6182/2017/пп від 26 лютого 2018 року належним та допустимим доказом.

Аналізуючи та оцінюючи усі докази надані стороною обвинувачення, стороною захисту та отриманні судом в ході розгляду справи в їх сукупності та кожен зокрема з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що усі ці докази перебувають у логічному та послідовному взаємозв`язку, не є взаємосуперечливими та доповнюють і підтверджують ті об`єктивні обставини, які мали місце під час вчинення пред`явленого обвинувачення обвинуваченому ОСОБА_6 .

Суд також приходить до висновку, що здобутих судом доказів є достатньо для того, щоб прийти до висновку про визнання обвинуваченого винним у вчиненні пред`явленого йому обвинувачення.

Суд кваліфікує дії підсудного ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, так як він порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть пасажира автомобіля ОСОБА_13 .

Обставини, які помякшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст. 65 КК України бере до уваги: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином дані про особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується позитивно, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не інвалід, вину не визнав, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, суспільну небезпечність вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, загибель людини, вважаю за необхідне призначити ОСОБА_6 сновне покарання у виді реального позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, що відповідає принципам індивідуалізації та справедливості.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує те, що ОСОБА_6 порушив правила дорожнього руху України, та в наслідок чого спричинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої пасажир автомобіля ОСОБА_13 загинула, а тому суд приходить до висновку про необхідність призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на три роки.

Потерпілий ОСОБА_11 в даному кримінальному провадженні подав цивільний позов в якому просив стягнути з TДB «страхова компанія «Альфа - Гарант» в його користь 17400 гривень на відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди та стягнути з відповідача обвинуваченого ОСОБА_6 на його користь 62600 гривень на відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди та 300000 гривень завданої моральної шкоди.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 , який пред`явлений ним до обвинуваченого ОСОБА_6 та ТДВ СК "Альфа-Гарант" про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 55 Конституції України закріплене право на судовий захист від протиправних посягань. Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заявлені позовні вимоги не визнав.

Представник цивільного відповідача ТДВ СК "Альфа-Гарант" позовні вимоги не визнав та подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивачем на підтвердження понесення ним матеріальних витрат на поховання ОСОБА_13 подано лише накладну № б/н від 15.09.2018 р., що не є платіжним документом, що на його думку не може претендувати на достатність, належність та достовірність завданої матеріальної шкоди і як наслідок просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відповідності до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 1201 ЦК України Особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Крім того згідно ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено, що відповідальність ОСОБА_6 була застрахована в ТОВ "СК "Альфа-Гарант", згідно полісу АЕ № 5242766 від 05.08.2015р., на підставі якого останній застрахував свої відповідальність за шкоду, заподіяну майну третям особам під час експлуатації наземного транспортного засобу, а страхова компанія, відповідно, взяла на себе обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок ДТП третім особам з вини страхувальника.Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 100 000 гривень, а майну - 50 000 гривень.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку ( 12х1450 грн.) = 17 400 гривень, а тому суд приходить до висновку що дану суму слід стягнути з ТДВ "СК "Альфа-Гарант" в користь потерпілого ОСОБА_11 .

Крім цього, враховуючи те, що між злочинними діями обвинуваченого та завданою потерпілому матеріальною шкодою є прямий причинний зв`язок, враховуючи витрати потерпілого на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника для загиблої ОСОБА_13 (сестра потерпілого) що є підтверджені поданими ним доказами ( накладна № б/н, від 15.09.2018р., є усі підстави для задоволення вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_6 в його користь потерпілого ОСОБА_11 розмірі 62600 грн.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Відповідно дост. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положенням статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду по справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19), викладеної у постанові від 15.12.2020, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

За таких обставин, суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для хоча б часткового відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи викладене, позицію потерпілого, суд, керуючись принципами розумності і справедливості, приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди потерпілому у розмірі 300 000 грн.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню із обвинуваченого витрати на залучення експерта в сумі 19783,99 грн. за проведення судових експертиз.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні обирався у вигляді домашнього арешту, однак строк дії такого закінчився.

Питання щодо речових доказіввирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання рахувати з часу фактичного затримання ОСОБА_6 .

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"( 01133 м.Київ, бульвар Л.Українки,26, ) в користь ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) 17400 гривень на відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди.

Стягнути з обвинуваченого - цивільного відповідача ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підлісся Жовківського району, Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Жовківським РВ ГУМВС України в Львівській області, РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) - 62600 гривень на відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди та 300000 гривень завданої моральної шкоди.

Речові докази, а саме:

- автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зберігається на території автостоянки за адресою: Львівська область Львівський район, с.Сопошин, вул. Туринецька,4а. - повернути власнику.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави:

-за проведення судово-автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля № 2551 від 11.08.2016р. - 2202,00 гривень;

-за проведення судово-автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля № 1/1133 від 30.08.2018р. 2145,00 гривень;

-за проведення судово-автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля № 4463 від 12.09.2018р. - 2288,00 гривень;

-за проведення судово-трасологічної № 2881 від 31.10.2016р. 3963,60 гривень;

-за проведення судової металографічної експертизи № 4145 від 03.11.2016 р. - 4404,00 гривень;

-за проведення комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи № 197-КЕ/6182/2017/пп від 26.02.2018р. - 2493,39 гривень.

-за проведення судової авто-товарознавчої експертизи № 9/391 від 23.08.2018р. 2288,00 гривень;

Копію вироку після його проголошення вручити засудженому, потерпілому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому ст. 395 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1