Справа № 953/9676/23
н/п 1-кс/953/8835/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2023 р. м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові клопотання слідчого в ОВС 3 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Харківській області капітана юстиції ОСОБА_3 , погоджене в.о. прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001159 від 05.10.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 та ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України про арешт майна шляхом встановлення заборони на відчуження та розпорядження майном,

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2023 року засобами поштового зв`язку до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого в ОВС 3 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Харківській області капітана юстиції ОСОБА_3 , погоджене в.о. прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001159 від 05.10.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 та ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України про арешт майна, в якому просить накласти арешт шляхом встановлення заборони на відчуження та розпорядження на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- квартиру загальною площею 68,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/3 квартири загальною площею 54,6 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

В порядку ч. 2 ст. 172 КПК України слідчий просить розглянути дане клопотання без повідомлення власника майна та/або його представників.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає наступне.

Слідчим відділом УСБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001159 від 05.10.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 та ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, та за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у період з 2022 року по теперішній час громадяни України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , систематично надають допомогу представникам російської федерації у проведенні підривної діяльності проти України, зокрема, здійснюють розвідувально-підривну діяльність на території Харківської області через розгалужену мережу інформаторів. При цьому, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надали допомогу представникам рф у підготовці та здійсненні 05.10.2023 ракетного обстрілу кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (Харківська область, Куп`янський район, с. Гроза, вул. Зелена, 40), внаслідок чого загинули 59 осіб та 6 отримали поранення.

Крім того, в ході досудового розслідування отримано інформацію, що у період до 05.10.2023 громадяни України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які увійшли до складу воєнізованої структури «УВД ВГА Харьковской области», що підконтрольна Російській Федерації, діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, здійснили пошук інформації, підготовку та корегування ракетного удару близько 13:15 05.10.2023 збоку військових ЗС РФ по приміщенню кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_3 , де не перебувало жодних військових об`єктів України та внаслідок чого загинули 59 цивільних осіб, поранення отримали 6 цивільних осіб.

Так, громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у державній зраді, вчиненій в умовах воєнного стану, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України: надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, а також у пособництві у вчиненні порушень законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, поєднаних з умисним вбивством, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України.

Санкція ч. 2 ст. 111 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна.

Відповідно до інформаційних довідок з державних реєстрів, у тому числі Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності належить:

- квартира загальною площею 68,7 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/3 квартири загальною площею 54,6 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на нерухоме майно ОСОБА_5 01.06.2021 накладено обтяження у вигляді арешту майна боржника (постанова Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) серія та номер: ВП № 65164024).

Водночас, згідно абз. 3 ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Слідчий зазначає, що 12.10.2023 ОСОБА_5 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України. Відповідальність за вчинення вказаного злочину передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Слідчий вважає, що усвідомлюючи наслідки відповідальності за ч. 2 ст. 111 КК України, в тому числі конфіскації майна у випадку доведеності вини, підозрюваний має реальну можливість як особисто, так і через рідних, знайомих, чи уповноважених осіб вільно розпорядитися вказаним майном, чи в інший спосіб перешкодити його вилученню і збереженню, що поставить під загрозу досягнення завдання кримінального провадження.

Необхідність накладення арешту на майно, власником якого є ОСОБА_5 обґрунтовано сукупністю підстав вважати, що таке майно може підлягати конфіскації у випадку прийняття в подальшому відповідного рішення судом. А ризиком, для запобігання якого необхідне накладення арешту, є можливість відчуження цього майна з метою уникнення його можливої конфіскації як виду покарання, що підтверджує існування потреби у такому заході забезпечення кримінального провадження.

Сдідчий у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання був повідомлений належним чином. В матеріалах клопотання міститься заяваслідчого про розгляд клопотання без його участі. Клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Згідно вимог частини 2 статті 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий суддя погоджується з доводами слідчого про те, що підозрюваний, отримавши відомості про можливий арешт його майна, має можливість приховати майно від органу досудового розслідування, що унеможливить його арешт.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає за необхідне здійснити розгляд клопотання відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України без участі власника майна з метою забезпечення арешту майна.

Неприбуття в судове засідання власника майна, слідчого, прокурора відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

На підставі ст. 107 ч. 4 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб.

Слідчий суддя, дослідивши витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання та інші матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, доходить висновку про його задоволення з наступних підстав.

Слідчим відділом УСБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001159 від 05.10.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 та ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, та за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України.

12 жовтня 2023 року ОСОБА_5 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13.10.2023 року № 350308807, ОСОБА_5 на праві приватної власності належать:

- квартира загальною площею 68,7 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , розмір частки 1;

- 1/3 квартири загальною площею 54,6 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно абз. 3 ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Враховуючи, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_5 та з урахуванням того, що арешт спрямований на забезпечення конфіскації майна як виду покарання, санкція статті кримінального закону, за якою ОСОБА_5 повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді конфіскації майна, слідчий суддя вважає наявними передбачені ч. 2 ст. 170 КПК України підстави для арешту належного на праві власності підозрюваному майна.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини, для дотримання загального правила, викладеного у першому реченні пункту 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції, таке втручання повинно встановлювати справедливий баланс між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту прав окремої особи. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями.

Втручання не повинно завдавати значної шкоди володільцю майна. Для цього держава повинна дотримуватись певного балансу при втручанні у право особи на мирне володіння майном та надавати відповідну компенсацію, оскільки останній починає нести певні збитки у разі втручання. Для цього втручання повинно здійснюватися з розумним співвідношенням та з обґрунтованою пропорційністю.

Відповідно до положень кримінального процесуального закону завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Разом з тим, виходячи із вимог ч. 2 ст. 132 та ч. 2 ст. 173 КПК наслідки арешту для осіб, чиї права обмежуються, повинні бути розумними та співрозмірними із завданнями кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду.

Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Так, слідчим доведено необхідність арешту зазначеного в клопотанні майна. Слідчий суддя вважає, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. На даній стадії слідчий не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майна, а тому вважає розумним та співрозмірним обмеження права власності завданням кримінального провадження

Враховуючи викладене, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання слідчий суддя вважає необхідним задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на зазначене в клопотанні майно шляхом заборони відчуження та розпорядження зазначеного майна, що відповідає вимогам ч.1 ст.170 КПК України, та є найменш обтяжливим способом арешту майна, який не позначиться на інтересах власника майна та інших осіб.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 170-175 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання слідчого в ОВС 3 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Харківській області капітана юстиції ОСОБА_3 , погоджене в.о. прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001159 від 05.10.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 та ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України про арешт майна шляхом встановлення заборони на відчуження та розпорядження майном задовольнити.

Накласти арешт шляхом встановлення заборони відчуження та розпорядження майном, що належить на праві власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- квартиру загальною площею 68,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/3 квартири загальною площею 54,6 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язати слідчого, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, забезпечити виконання ухвали.

Ухвала про арешт майна виконується слідчим, прокурором негайно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1