ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/331/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР за № 0000317 від 06 березня 2023 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2023 року, -

Встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні троє малолітніх дітей, працюючого у СПД ФО ОСОБА_9 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому 2 (два) роки іспитового строку.

Зобов`язано ОСОБА_7 , відповідно до ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов прокурора Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Тернопільської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих від злочину - задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь Національної служби здоров`я України кошти в розмірі 31033,08 (тридцять одна тисяча тридцять три гривні вісім копійок) грн на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих від злочину (UA0019001; , отримувач ГУК у Тернопільській області 24060300, банк отримувача - Казначейство України).

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь Тернопільської обласної ради кошти в розмірі 1960 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят гривень) грн на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих від злочину (UA0019001; код бюджетної класифікації 21080500 «інші надходження», отримувач Головне управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області, ).

Вироком суду також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Згідно вироку суду, 06 березня 2023 року о 18 годині 42 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «HONDA Civic», р.н. НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною дороги по вулиці Об`їзна м. Тернопіль зі сторони вул. Степана Будного у бік вул. Протасевича. Керований автомобіль ОСОБА_7 вів лівою смугою свого напрямку із швидкістю 102 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями (далі -ПДР), згідно якого, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Окрім того, він не був уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3 (б, д) IA?.

В цей час, йому назустріч, лівою смугою свого напрямку, рухався автомобіль «PEUGEOT 205», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , у салоні якого знаходились пасажири ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .. Під час руху, водій ОСОБА_10 перебував у стані алкогольного сп`яніння (1,41‰ (проміллє) етилового спирту в крові), а у керованому ним автомобілі PEUGEOT 205» було змінено конструкцію робочої гальмової системи (трубопроводи гідроприводу гальмівних механізмів коліс задньої вісі від`єднанні від органу керування робочої гальмової системи), чим порушив вимоги п.п. 2.9 а) та 31.4.1 (а) (Гальмові системи) ПДР, а також вимог, які наведені у абзацах 5 та 7 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-ХІІ від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями (далі - ЗУ «Про дорожній рух»). Надалі, водій ОСОБА_10 , у порушення вимог п.п. 10.1, 10.4 та вимог лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 ПДР, не переконавшись, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок свого руху вліво, та перетнувши подвійну суцільну лінію, виїхав на зустрічний транспортний потік, яким став виконувати поворот ліворуч на другорядну дорогу, тим самим не дав дорогу та створив небезпеку для руху водію зустрічного автомобіля «HONDA Civic» ОСОБА_7

Рухаючись в порушення вимог п. 12.4 ПДР із перевищенням дозволеної швидкості, водій автомобіля «HONDA Civic» ОСОБА_7 не забезпечив безпеку дорожнього руху та поставив себе в такі умови, що з моменту початку виконання автомобілем «PEUGEOT 205» маневру повороту ліворуч, при швидкості 102 км/год був позбавлений технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинитися до місця зіткнення і таким чином уникнути зіткнення із ним, однак мав таку можливість при умові руху з дозволеною швидкістю 50 км/год.

Унаслідок порушення водієм ОСОБА_7 вказаних пунктів ПДР, на правій смузі транспортного потоку до вул. Протасевича м. Тернопіль, відбулося зіткнення передньої частини автомобіля «HONDA Civic» із правою боковою частиною автомобіля «PEUGEOT 205».

Під час дорожньо-транспортної пригоди:

- водію автомобіля «PEUGEOT 205» ОСОБА_10 спричинено масивну крововтрату обумовлену розривом ворітної вени, печінкової артерії та надривом правої легені, від чого настала його смерть в кареті швидкої допомоги;

- пасажиру автомобіля «PEUGEOT 205» ОСОБА_11 спричинено закриту травму ділянки тазу у виді численних переломів його кісток, відриву шийки сечового міхура та «масивної» урогематоми (накопичення крові і сечі в жировій клітковині навколо сечового міхура), із зовнішніх ушкоджень садна «в ділянці крила правої і лівої клубових кісток» травму правої нижньої кінцівки у виді відкритого перелому діафізів (тіл) великогомілкової і малогомілкової кісток у нижній третині з раною на шкірі по задній поверхні гомілки; крововиливи під капсули (зовнішні оболонки) печінки та правої нирки; закриту черепно-мозкову травму - струс головного мозку, із зовнішніх ушкоджень в ділянці голови відмічені «розсічена» рана правої брови (в деяких записах - «забійно-рвана» рана правої надбрівної ділянки), садна лобової ділянки із забиттям м`яких тканин. Виявлені у неповнолітнього ОСОБА_11 тілесні ушкодження належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння - п.п. 2.1.2, 2.1.3 л/, м/, о/ "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (МОЗ України, Київ, 1995);

- пасажиру автомобіля «PEUGEOT 205» ОСОБА_12 спричинено закриту травму правої нижньої кінцівки у виді переломів діафізів (тіл) великогомілкової та малогомілкової кісток у середній третині; травму голови у виді струсу головного мозку, закритого перелому кісток носа та ушкодження м`яких тканин - саден чола, нижніх повік обох очей, носа; закриту травма грудної клітки із забиттям легень. Виявлені у неповнолітнього ОСОБА_12 тілесні ушкодження не супроводжувались загрозливими для життя явищами, тобто не були небезпечними для життя, та у своєму клінічному перебігу супроводжуються тривалим (більш 21 дня) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості - п.п. 2.2.1 і 2.2.2. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (МОЗ України, Київ, 1995).

Порушення водієм автомобіля «HONDA Civic» - обвинуваченим ОСОБА_7 вимог п. 12.4 ПДР перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_10 , заподіянням потерпілому ОСОБА_11 тяжкого тілесного ушкодження та спричиненням середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_12 .

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 , своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_10 , заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_11 та спричинило середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_12 , вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та скасувати йому призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Свої доводи мотивує тим, що обвинувачений щиро розкаявся, позитивно характеризується, відшкодував завдану потерпілим шкоду, у нього на утриманні перебуває троє малолітніх дітей, тому призначене покарання із позбавленням права керувати транспортними засобами є занадто суворим, адже він працює водієм і не зможе забезпечувати сім`ю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які просять задовольнити апеляцію, з мотивів викладених у ній, прокурора, що вважає вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими та ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 зводяться до незгоди із призначеним місцевим судом ОСОБА_7 додатковим покаранням у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На думку колегії суддів під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину.

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта.

В даному випадку, призначаючи ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України покарання, суд першої інстанції її визначив вірно, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, так як вона відповідає вчиненому злочину та особі обвинуваченого, необхідна й достатня для його виправлення та попередження нових правопорушень.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Як убачається з матеріалів справи, суд у повній мірі дотримався вказаних вимог та при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні трьох малолітніх дітей, на обліку в лікаря-психіатра і лікаря-нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, його стан здоров`я, а також обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, повне визнання вини, відшкодування шкоди та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Зазначені обставини, у тому числі й ті, на які посилається апелянт у своїй скарзі, фактично стали підставою для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення - у виді позбавлення волі на мінімальний строк та звільнення обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України із встановленням також мінімального терміну іспитового строку.

Разом з цим, на думку колегії суддів, суд, визначивши обвинуваченому мінімальний термін покарання та мінімальний іспитовий строк, місцевий суд вірно застосував до ОСОБА_7 додаткове покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, при цьому, в повній мірі врахував фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а саме те, що останній грубо порушив Правила дорожнього руху, рухаючись в межах населеного пункту з перевищенням більше як вдвічі дозволеної швидкості (102 км/год. при дозволеній 50 км/год.), внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів від якого настала смерть потерпілого ОСОБА_10 та двоє неповнолітніх пасажирів - ОСОБА_13 та ОСОБА_12 отримали відповідно тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, а тому незастосування до засудженого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами буде недостатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Посилання обвинуваченого та його захисника на те, що застосування до ОСОБА_7 додаткового покарання та позбавлення його права керувати транспортними засобами позбавить останнього єдиного джерела доходів є голослівними, оскільки з відомостей, що характеризують обвинуваченого (а.п.98), вбачається, що ОСОБА_7 з 11 жовтня 2017 року працював у ФОП ОСОБА_9 на посаді помайстра. З 01.02.2023 року і по даний час працює там же механіком, тобто виконував роботу, яка не вимагає у нього наявності посвідчення водія.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції вірно визначено вид та розмір як основного, так і додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та не вбачає підстав для незастосування судом додаткового покарання, як про це ставить питання в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого.

Будь-яких порушень вимог КПК України, які б стали підставою для скасування вироку суду першої інстанції в цілому, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладені вище обставини, в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, у зв`язку з чим його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді