ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/787/24 Справа № 186/566/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 січня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000585, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Першотравенськ, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого на утримані двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 січня 2024 року продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком на 60 днів до 02 березня 2024 року, з визначенням застави у 265 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 802 420 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики, які були встановлені раніше, зокрема переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також незаконного впливу та свідків та інших осіб у даному провадженні. На переконання суду першої інстанції, наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу та постановити нову, про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або визначити заставу у 50 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги по суті вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою з 27 січня 2023 року, кримінальне провадження не є на початковій стадії. При цьому вказує, що прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід не буде дієвим і не зможе запобігти існуючим ризикам.

Крім того захисник вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 має трьох малолітніх дітей, батьків похилого віку, які є особами з інвалідністю, який обвинувачений утримує. Зазначає, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, є приватним підприємцем, має цивільну дружину.

Також захисник зауважує, що застава у 265 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 802 420 гривень, є завідомо непомірною для обвинуваченого ОСОБА_6 та необґрунтованою.

Учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явилися, заяв про участь у розгляді справи не надходили, тому, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу та свідків у даному провадженні та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років з конфіскацією майна, судовий розгляд кримінального провадження триває, що може спонукати обвинуваченого до спроби уникнути покарання шляхом переховування від суду або незаконного впливу на свідків, а також продовжити свою злочинну діяльність.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Таким чином, продовження існування зазначених вище ризиків у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави обвинуваченому ОСОБА_6 , є таким, що в повній мірі відповідає наведеним вище нормам закону, правовим позиціям Європейського Суду з прав людини та обставинам цього кримінального провадження і на даному етапі кримінального провадження зможе запобігти визначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Визначення обвинуваченому ОСОБА_6 застави в сумі 802 420 гривень в повній мірі відповідає нормам кримінального процесуального закону та фактичним обставинам кримінального провадження і є достатнім та необхідним для запобігання визначених судом ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_6 , як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не вбачається, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

Що стосується посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, трьох малолітніх дітей, батьків похилого віку, які є особами з інвалідністю, то ці обставини не можуть бути важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того, ці обставини існували і на момент вчинення кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

При цьому враховується зауваження захисника стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_6 вже близько року перебуває під варто, а тому колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду даної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 січня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000585, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4