Справа № 152/1461/23
УХВАЛА

іменем України

17 жовтня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/1461/23

Провадження №1-кс/152/181/23

Слідчий суддя Шаргородського

районного суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м. Шаргороді у судовому засіданні клопотання прокурора у кримінальному провадженні начальника Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,

встановив:

17.10.2023 року начальник Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області з клопотанням про накладення арешту на майно, в якому просить накласти арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане ТСЦ 5141 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке поміщено до спеціального пакету Національної поліції України INZ 2018289, шляхом позбавлення права на його відчуження, розпорядження та користування ним, з метою його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні №0000092, що внесене до ЄРДР 16.10.2023 року.

Клопотання прокурор ОСОБА_3 мотивує тим, що 16.10.2023 року до відділення поліції №2 Жмеринського РВП надійшло повідомлення інспектора СРПП ОСОБА_5 про те, що під час перевірки документів у водія ОСОБА_4 в м. Шаргород, на вул. Чорновола, останній пред`явив посвідчення водія, що має ознаки підробки.

16.10.2023 року за даним фактом розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000092 з правовою кваліфікацією ч.4 ст.358 КК України.

В ході здійснення дізнання встановлено, що 16.10.2023 року, приблизно о 09 годині, в м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, у приміщенні приймального відділення Шаргородської МЛ, що знаходиться на вул. Чорновола, 9, під час проведення медичного огляду водія на виявлення стану алкогольного сп`яніння, ОСОБА_4 на законну вимогу працівників поліції пред`явив посвідчення водія серії НОМЕР_1 на його ім`я, яке має ознаки підробки, про що повідомлено до ЧЧ ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області.

Після приїзду СОГ на місце події вказане посвідчення водія серії НОМЕР_1 , було оглянуто, поміщено до спеціального пакету Національної поліції України INZ 2018289 та направлено до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області.

Крім того, дізнавачем СД ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області вилучене посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Підставою для накладення арешту на майно прокурор зазначає те, що оглянуте та вилучене посвідчення водія визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, так як воно містить інформацію про вчинене кримінальне правопорушення, тому з метою збереження речового доказу та з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, для повного, всебічного, об`єктивного розслідування кримінального провадження, виникла необхідність у накладенні арешту на вказане вище майно.

Прокурор ОСОБА_3 , особа, у володінні якої знаходиться речовий доказ представник ВП №2 Жмеринського РВП для розгляду клопотання не прибули, повідомлені належним чином (а.п.14, 15).

При цьому, прокурор ОСОБА_3 , представник ВП №2 Жмеринського РВП ОСОБА_6 подали слідчому судді заяви про розгляд клопотання у їх відсутності, підтримують клопотання у повному обсязі та просять його задовольнити (а.п.18, 16).

До того ж, прокурор ОСОБА_3 , представник ВП №2 Жмеринського РВП ОСОБА_6 клопотань, пов`язаних із розглядом кримінального провадження, слідчому судді не подавали.

Слідчий суддя вважає можливим розглянути клопотання у відсутності прокурора, представника особи, у володінні якої знаходиться майно, які належним чином повідомленні про дату, час та місце його розгляду, що відповідає положенням ч.1 ст.172 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.27 КПК України, під час судового розгляду та у випадках, передбачених цим Кодексом, під час досудового розслідування забезпечується повне фіксування судового засідання та процесуальних дій за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів…

Частиною 4 ст.107 КПК України встановлено, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Оскільки в судовий розгляд слідчим суддею клопотання про арешт майна не прибули учасники судового провадження, а слідчий суддя не вбачає перешкод для розгляду клопотання та вважає можливим судове провадження здійснювати судом за відсутності останніх, то, відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження за клопотанням прокурора, прийшов до наступного висновку.

Згідно із абз.1 ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 та абз.1, 3 ч.3 ст.170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частинами 2, 4 ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

З матеріалів, доданих прокурором до клопотання, вбачається, що 16.10.2023 року до ЄРДР внесено відомості про надходження до ВП №2 Жмеринського РВП повідомлення інспектора СРПП даного ВП ОСОБА_7 про те, що 16.10.2023 під час проведення перевірки документів у водія ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 , останній пред`явив посвідчення водія, що має ознаки підробки; кваліфікація кримінального правопорушення ч.4 ст.358 КК України; особа, яка повідомлена про підозру, відсутня; органом досудового розслідування є підрозділ дізнання ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області (а.п.2).

З постанови від 16.10.2023 року вбачається, що до групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні входять начальник Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 та прокурори відділу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; старшим групи прокурорів є ОСОБА_3 (а.п.3-4).

З пояснення ОСОБА_4 від 16.10.2023 року вбачається, що вказане посвідчення він придбав у невідомих осіб у м. Дунаївці Хмельницької області за грошові кошти, використовував під час того, коли керував транспортним засобом (а.п.8).

Згідно із заявою 16.10.2023 року, ОСОБА_4 добровільно видає посвідчення водія працівникам поліції (а.п.6).

З протоколу огляду речі від 16.10.2023 року вбачається, що предметом огляду є посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_4 із відкритою категорією «В» (а.п.7).

На підставі постанови дізнавача СД ВП №2 Жмеринського РВП ОСОБА_10 від 16.10.2023 року вказане посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000092 (а.п.11-12).

Таким чином, матеріали кримінального провадження містять належні та допустимі докази того, що наявні підстави для арешту вище зазначеного посвідчення водія, зокрема, такі, що вказують на те, що це посвідчення є речовим доказом і може бути використано як доказ у кримінальному провадженні факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що відповідає положенням ст.98 КПК України.

З висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зокрема, в пункті 45, вбачається, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)».

Відповідно до ч.1 ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 5 ст.173 КПК України встановлено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

З огляду на вище проаналізовані обставини та те, що прокурором наведено та надано докази поза розумним сумнівом щодо наявності підстав для накладення арешту на майно в порядку, передбаченому главою 17 КПК України, з метою збереження майна як речового доказу, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.131-132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні начальника Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт для забезпечення збереження речового доказу шляхом заборони користування, відчуження, розпорядження, крім направлення для проведення експертиз, на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 12.06.2022 року ТСЦ 5141 на ім`я ОСОБА_4 із відкритою категорією «В», поміщене до спеціального пакету Національної поліції України INZ 2018289.

Копію ухвали надіслати прокурору, дізнавачу, іншим заінтересованим особам не пізніше наступного робочого з дня після її постановлення.

Скасування арешту майна здійснюється в порядку, передбаченому ст.174 КПК України.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Шаргородського районного суду

Вінницької області ОСОБА_1