Справа № 548/1220/23
Провадження №1-кп/548/55/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

25 січня 2024 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хорол кримінальне провадження № 0000204 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хорол Хорольського району Полтавської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта вища, не одруженого, не працюючого, маючого інвалідність І групи А, на утриманні неповнолітніх та не працездатних осіб не має, в порядку ст.89 КК України раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_4

сторони захисту - адвоката ОСОБА_7

потерпілий у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення неодноразово повідомлявся належним чином,судом вжиті всі заходи. Проведення судового засідання без участі потерпілих не відобразиться на повноті вирішення питань у ньому, у зв`язку з чим, відповідно до ст.325 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд дійшов висновку про можливість його проведення без його участі

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

12.05.2020 о 23 годині 47 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки "ВАЗ 2121", державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по перехрестю вулиць 1-го Травня та Небесної Сотні в м. Хорол Лубенського району Полтавської області у напрямку вулиці Небесної Сотні, здійснив поворот праворуч та проїхавши рівнозначне перехрестя вказаної автодороги, ОСОБА_4 , рухаючись по проїзній частині, перетнув суцільну лінію та допустив заїзд на зустрічну смугу руху, внаслідок чого в районі будинку №58/2 по вул. Небесної Сотні в м.Хорол зіткнувся передньою правою частиною керованого ним транспортного засобу із передньою частиною скутера «Хонда ДІО» б/н під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався по своїй смузі у зустрічному напрямку.

Вказаними необережними діями водій ОСОБА_4 грубо порушив вимоги п. п.1.2, 10.5 та п. 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 (надалі Правила дорожнього руху України), хоча мав можливість та повинен був їх виконувати.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичного експерта №63 від 06.08.2020, водій скутера марки «Хонда ДІО» б/н ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому правого стегна, закритого вивиху лівого колінного суглобу, крайового перелому медіального виростку стегнової кістки без зміщення порушення цілісності колатеральних та хрестоподібних зв`язок, післятравматичного мікропорушення цілісності в проекції латеральної та медіальної широких м`язів стегна та литкового м`язу, рани правого стегна, множинних саден на обличчі, тулубі, верхніх та нижніх кінцівках, які в своїй сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент їх утворення (п.2.1.1.) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України17.01.1995 р.).

Згідно висновку експертів №403-404/405-406 від 27.05.2022 року за результатами проведеної комплексної комісійної судової транспортно трасологічної та автотехнічної експертизи в заданій дорожній обстановці дії водія ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. п.1.2, 10.5 та п. 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України, де вказано:

П.1.2. В Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів.

П.10.5. Поворот необхідно виконувати так, щоб під час виїзду з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини. Виїзд з перехрестя, де організовано круговий рух, може здійснюватися з будь-якої смуги, якщо напрямок руху не визначено дорожніми знаками чи розміткою і це не створить перешкод транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку праворуч.

Розділ 34 «Дорожня розмітка»

П.1.1. (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2+1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху в попутному напрямку (розділювальна розмітка, позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15.

Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Лінію розмітки 1.1 перетинати заборонено з боку суцільної лінії розмітки. Лінію 1.2, якою позначено край проїзної частини, перетинати дозволяється (якщо це не заборонено встановленими дорожніми знаками).

Невідповідність дій водія ОСОБА_4 вимогам п. п. 1.2, 10.5 та п. 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В даній дорожньо - транспортній пригоді технічна можливість уникнути зіткнення з зустрічним скутером «Хонда ДІО» для водія автомобіля ВАЗ 2121 ОСОБА_4 визначалась виконанням вимог п. 1.2, 10.5 та п. 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь яких перешкод технічного характеру.

Стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений частина 2 статті 286КК України ( на дату вчинення).

Позиція сторін щодо обсягу та порядку дослідження доказів.

У судовому засіданні прокурор, зважаючи на повне визнання вини обвинуваченим, вважає за доцільне не здійснювати дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які сторонами не оспорюються, що відповідає вимогам частини 3 статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням наявних доказів.

Обвинувачений вину по пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України , визнав повністю, ствердив суду, що він не оспорює обставини кримінального правопорушення, правильно розуміючи їх зміст і наслідки такої позиції, яка є добровільною, та не заперечує проти встановленого прокурором порядку дослідження доказів.

Захисник підтримав думку обвинуваченого та не заперечив проти встановленого прокурором порядку дослідження доказів, з врахуванням положень частини 3 статті 349 КПК України.

Застереження щодо обсягу та порядку дослідження доказів.

Суд, зважаючи на думку учасників судового провадження, з`ясувавши, що ними не оспорюються обставини кримінального провадження та правильно розуміється зміст цих обставин, переконавшись у добровільності такої позиції та роз`яснивши їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені частиною 2 статті 394 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо зазначених обставин, що відповідає вимогам частини 3 статті 349 КПК України.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_4 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення визнав повністю.

Позиція потерпілого .

До суду під час розгляду справи в складі судді, ОСОБА_8 потерпілий неодноразово не з`являвся, хоча належним чином був повідомлений .

У постанові Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 750/5745/15-к зроблено наступний висновок: якщо попри всі необхідні заходи забезпечити явку особи виявилося неможливим, сторона на доведення своєї позиції може надати суду показання особи, які та давала під час минулого судового розгляду, і сам факт відсутності такої особи під час нового розгляду не може бути підставою для визнання таких її показань недопустимим доказом.

За ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У даній справі судом здійснено усі необхідні та можливі заходи для забезпечення явки в судове засідання потерпілого, однак вони виявилися безуспішними.

Суд розцінює позицію потерпілого, як мовчазну згоду на розгляд кримінального провадження.

Мовчазна згода це юридичний факт, який полягає у бездіяльності сторони кримінального провадження. Юридичний факт у кримінальному процесі, як передбачено нормами КПК, є обставиною, з існуванням або відсутністю якої пов`язується настання певних процесуально-правових наслідків.

Висновки.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає доведеними порушення ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.

Судом враховано вимоги постанови Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі №559/1037/16-к, де надано роз`яснення, що активне сприяння розкриття злочину і щире каяття є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим суд розцінює щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину альтернативними, незалежними, окремо існуючими обставинами, що пом`якшують покарання.

Окрім цього, на думку суду обставиною, яка пом`якшує покарання, що не передбачена ч. 1 ст. 66 КК України, але враховується як така на підставі ч. 2 ст. 66 КК України, є вчинення винним злочину вперше. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам дано роз`яснення, відповідно до якого особам, які вперше вчинили злочини, доцільно призначати менш суворе покарання.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Мотиви призначення покарання.

Крім визнавальних показань обвинуваченого, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується дослідженими у судовому засіданні наданими стороною обвинувачення доказами.

Аналіз норми ст. 286 КК України свідчить, що цей злочин належить до злочинів з так званим матеріальним складом. А тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-які порушення правил безпеки дорожнього руху, а лише ті, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і, отже, перебувають з ними у причинному зв`язку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, та встановлених в судовому засіданні обставин, суд визнає доведеним, що дорожньо-транспортна подія сталася внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_4 , який не переконався в безпечності своїх дій, а також, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим особам, наслідком чого стало заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що істотно збільшує суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_4 діяння.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , яке виразилося у ОСОБА_9 правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому. Зазначене діяння містить склад кримінального правопорушення - злочину, передбачений ст. 286 ч. 2 КК України ( на дату вчинення). Обвинувачений ОСОБА_4 винен у вчиненні цього кримінального правопорушення і підлягає покаранню за його вчинення.

При цьому, призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженні є досить складним та важливим питанням, яке потребує звернення до теоретичних основ поняття покарання, цілей та особливостей його призначення.

Кримінальне законодавство у ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України (далі - КК) визначає такі цілі покарання: 1) кара; 2) виправлення засуджених; 3) запобігання вчиненню нових злочинів засудженими; 4) запобігання вчиненню нових злочинів іншими особами. Згідно з ч. 3 ст. 50 КК покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначенні покарання обвинуваченому у даній справі, виходячи із позиції потерпілої, особливу увагу слід звернути на таку мету покарання, як кара.

Кара являє собою засіб, необхідний для здійснення цілей покарання. Для досягнення цілей виправлення засудженого, спеціального і загального попередження злочинів покаранню притаманні каральні засоби, тобто воно заподіює караному певні позбавлення і страждання. Також покарання призначається і з метою задоволення почуття справедливості, властивого людям, почуття обурення, викликаного вчиненням злочину, що реалізується у відповідній мірі відплати за вчинене, при цьому відплата відповідає у багатьох випадках почуттям потерпілого, а іноді певних кіл суспільства.

Разом з тим, призначення покарання найбільшою мірою лише з метою кари, тобто відплати, помсти за минуле, виходить за межі поставлених перед КК завдань, оскільки останні спрямовують кримінальну політику держави лише в майбутнє - забезпечити охорону найбільш суттєвих для суспільства об`єктів від злочинних посягань і попередити вчинення злочинів. Рівень же кримінально-правової охорони певних об`єктів, суворість санкцій, які передбачено за посягання на них, певною мірою залежить від рівня їх цінності у суспільстві. Але це ні в якому разі не означає, що суворість кримінального покарання визначається суворістю помсти або відплати з боку держави особі, яка заподіяла суспільно небезпечні наслідки.

Виправлення засудженого - це такі зміни його особи, які роблять його безпечним для суспільства, характеризують його схильність до правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття.

Запобігання вчиненню злочинів іншими особами - це так зване загальне запобігання злочинів. Застосовуючи покарання до засудженого, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільне небезпечними і всі особи зобов`язані уникати їх вчинення. Сама можливість караності таких діянь виступає засобом стримування осіб, схильних до кримінально-протиправної поведінки.

Також, ч. 1 Постанови N 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами Пленум Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України.

Вказані роз`яснення узгоджуються і з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі «Бакланов проти росії» (рішення від 9.06.2005) та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008) Суд вказав: «Для того щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів (ч. 2 ст. 65 КК України).

В ч. 2 Постанови N 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами Пленум Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

В ч. ч. 3 та 4 Постанови N 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Виходячи із вищевикладених доводів, суд прийшов до наступних висновків.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, відповідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином; наявність обставин, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, яке також прослідковувалося під час всього судового розгляду справи і дуже чітко було виражено в судових дебатах останньому слові, під час якого обвинувачений висловив своє ставлення до обвинувачення, повністю визнаючи свою вину; дав оцінку власним діям.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Суд враховує і особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який є особою молодого віку, вчинив кримінальне правопорушення вперше, маючого інвалідність І групи А, внаслідок отриманих травм під час несення служби у лавах ЗСУ. А також враховує його емоційну реакцію на подію і наслідки, оскільки усвідомлення ОСОБА_4 таких є і для нього моральним тягарем на решту життя.

Всі ці обставини дають суду прийти до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання основне покарання у виді позбавлення волі на строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та поклавши відповідні обов`язки.

Мотиви ухвалення інших рішень.

Враховуючи, що ухвалою слідчого судді Хорольського районного суду Полтавської області було накладено арешт на майно, суд приходить до висновку, що ухвалюючи вирок по справі на підставі ч.4 ст. 174 КПК України, арешт слід скасувати.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Згідно ч.2 ст. 124 КПК України витрати на залучення експертів в розмірі 19114,15 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Доля речових доказів по справі, підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п"ять ) років, з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 ( два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробувальним строком на три роки, якщо ОСОБА_4 не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; 3) не виїжджати за межі України без узгодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хорольського районного суду Полтавської області, після набрання вироком законної сили скасувати.

Речові докази:

- автомобіль марки "ВАЗ 2121", державний номерний знак НОМЕР_1 , належного згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 ОСОБА_10 , який 31.01.2022 на підставі ухвали слідчого судді Хорольського районного суду №548/737/20, провадження №1-во/548/1/22 від 14.01.2022 повернений на відповідальне зберігання власнику, після набрання вироком суду законної сили вважати повернутим законному володільцю;

- скутер марки «Хонда ДІО» б/н, який належить ОСОБА_11 , вилучений і поміщений на майданчик, що за адресою м. Хорол, вул. Незалежності, 80., на який накладено арешт ухвалою слідчого судді Хорольського районного суду від14.05.2020 №548/737/20, після набрання вироком суду законної сили- повернути законному володільцю ;

- уламки від транспортних засобів, передані на збереження до кімнати речових доказів ВП №2 Лубенського РВП ГУ НП в Полтавській області, на які накладено арешт ухвалою слідчого судді Хорольського районного суду від14.05.2020 №548/737/20 - знищити;

- кросівки, належні потерпілому ОСОБА_8 , передані на збереження до кімнати речових доказів ВП №2 Лубенського РВП ГУ НП в Полтавській області, на які накладено арешт ухвалою слідчого судді Хорольського районного суду від14.05.2020 №548/737/20, після набрання вироком суду законної сили- повернути законному володільцю .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хорол Хорольського району Полтавської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта вища, не одруженого, не працюючого, маючого інвалідність І групи А, на користь держави судові витрати за проведення експертиз у розмірі 19114,15 грн.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку через Хорольський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст вироку негайно після проголошення вступної та резолютивної частини згідно ч.15 ст.615 КПК України вручити обвинуваченому, прокурору.

ГоловуючийОСОБА_1