Провадження №1-кп/523/922/23
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

24.10.2023 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисників - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження №0000588 від 16 серпня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мелітополь Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.

у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст.186 ч.4 КК України;

Встановив:

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000691 від 12.03.2019 відносно якого перебуває на розгляді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України, достовірно знаючи про військову агресію Збройних сил Російської Федерації та впровадженням на території України воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, згідно з яким в Україні запроваджено воєнний стан з 05:30 години 24.02.2022 строком на 30 діб, Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 травня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 12.08.2022 № 573, затвердженого Законом України від 12.08.2022 №7664 з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб, вчинив умисний корисливий злочин за наступних обставин.

Так, 15 серпня 2022 року, близько 14 години 00 хвилин (більш точний час в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось можливим), ОСОБА_6 , перебуваючи на парковці біля магазину «Сільпо», розташованого за адресою: місто Одеса, вулиця Генерала Бочарова, 13-А, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_7 , майно якої визначив об`єктом свого кримінально-протиправного посягання. В цей же час, з метою визначення найбільш сприятливого моменту для реалізації свого кримінально-протиправного умислу,ОСОБА_6 підійшов до потерпілої ОСОБА_7 та почав розмовляти з нею.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, ОСОБА_6 , діючи умисно у вказаний час та вказаному місці, в ході розмови з потерпілою ОСОБА_7 , під приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив у останньої належний їй мобільний телефон марки «TECHO Pop2F», чорного кольору, imei НОМЕР_1 ; imei НОМЕР_2 , укомплектований сім-картами з абонентськими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , вартістю 1 900 гривень. В свою чергу потерпіла ОСОБА_7 , погодившись виконати прохання ОСОБА_6 , не усвідомлюючи наявність у нього умислу на заволодіння її мобільним телефоном, добровільно передала його останньому для здійснення телефонного дзвінка.

Продовжуючи реалізовувати свій кримінально-протиправний умисел, усвідомлюючи кримінальну протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи мету незаконного збагачення, з корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , отримавши від потерпілої ОСОБА_7 належний їй мобільний телефон та утримуючи його при собі, відкрито заволодів ним та, ігноруючи вимогу потерпілої щодо негайного повернення належного їй майна, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 1 900 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 надав суду наступні покази, що у день події посварився з дружиною, сидів у кафе у м. Одесі, по вул. Бочарова, біля магазину «Сільпо» де вживав алкогольні напої. Свій мобільний телефон забув вдома. Біля кафе побачив чоловіка, який торгував з машини. Підійшов до нього та попросив у нього його мобільний телефон, щоб подзвонити дружині. Перебував там з 10 години ранку до 14.00, постійно брав та віддавав йому телефон. Коли обвинуваченого викликали на роботу, то він підійшов до чоловіка і побачив , що останній спить у машині, і тому він поїхав на роботу і забрав телефон з собою. У подальшому мав на меті повернути вказаний телефон, але загубив його, оскільки був на підпитку.

Не зважаючи на часткове невизнання своєї вини ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, його вина у повному обсязі підтверджується доказами, зібраними в ході досудового розслідування дослідженими в ході судового розгляду, а саме:

- протокол пред`явлення особи до впізнання свідку ОСОБА_8 за фотознімками від 08.09.2022, згідно з яким останній впізнав на фотознімку особу ОСОБА_6 як такого, що викрав телефон у його дружини ОСОБА_7

- протокол пред`явлення особи до впізнання потерпілій ОСОБА_7 за фотознімками, відповідно до якого остання також впізнала ОСОБА_6 як того, що відкрито викрав у неї телефон;

- протокол пред`явлення особи до впізнання свідку ОСОБА_9 за фотознімками від 19.09.2022, який на фотознімку впізнав особу ОСОБА_6 як того, що прийшов додому (в орендоване житло) з належним потерпілій мобільним телефоном;

- протокол пред`явлення речей до впізнання потерпілій ОСОБА_7 від 21.09.2022, згідно з яким остання впізнала в речах, виданих добровільно ОСОБА_6 належний їй мобільний телефон;

- протоколом огляду предмету від 21.09.2022 року, об`єктом якого був мобільний телефон марки « TECHO Pop2F» в корпусі чорного кольору з пластиковими мікро сім- картками.

- Постановою про визнання та долучення речових доказів від 21.09.2022 року, згідно якого визнано речовим доказом мобільний телефон марки « TECHO Pop2F» в корпусі чорного кольору з пластиковими мікро сім- картками.

- протоколом затримання особи від 16.12.2022 року, згідно якого було затримано ОСОБА_6 .

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 , яка показала, що впізнає особу обвинуваченого ОСОБА_6 в залі судового засідання як таку, що просив належний їй мобільний телефон під приводом здійснення дзвінка своїй дружини, проте поступово почав відходити від потерплої, тримаючи при собі її майно, та коли почав відходити досить далеко, потерпіла почала голосно кликати його з проханням повернути її телефон, і остання кричала голосно, тому впевнена, що обвинувачений чув та міг чути її. Пізніше, потерпіла навіть телефонувала на свій номер, та їй відповідав ОСОБА_6 , що поверне телефон, а згодом вимкнув його та зник з мережі.

Допитаний свідок ОСОБА_8 , був допитаний у суді та надав наступні покази, підтвердив факт того, що його дружина ОСОБА_7 передала свій мобільний телефон особі, що знаходиться в залі судового засідання, а саме ОСОБА_6 , оскільки довірилась останньому, проте трохи пізніше свідок почув крики своєї дружини, яка кричала в слід обвинуваченому, щоб той повернув їй мобільний телефон.

Від допиту свідка ОСОБА_9 сторона обвинувачення вважала за доцільне відмовитись.

Стосовно часткового визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 в ході судового розгляду, суд вважає, що надані ним показання під час допиту повинні розцінюватись судом як спосіб захисту та уникнення покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Позиція сторони захисту щодо того, що обвинувачений брав телефон у свідка ОСОБА_8 (а не в його дружини) у повному обсязі була спростована в ході допиту як ОСОБА_8 , так і потерпілої ОСОБА_7 . Крім того, в ході допиту обвинувачений вказав, що безпосередньо перед вчиненням злочину він вживав алкогольні напої в барі поблизу, що могло стати результатом помилкового сприйняття ним обстановки та не чіткого усвідомлення подій.

Позиція сторони захисту щодо того, що ОСОБА_6 прагнув в майбутньому повернути майно, спростовується тим, що мобільний телефон був виданий останнім лише через 2 місяці після вчинення злочину, а в ході допиту потерпілої остання вказала, що обвинувачений під час телефонної розмови з нею вказав, що «здав телефон по п`яні в ломбард».

Позиція щодо того, що ОСОБА_6 не мав умислу саме на відкрите викрадення майна та його ніхто при цьому не бачив, також спростовується показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_8 та при оцінці доказів повинна сприйматись як спосіб самозахисту обвинуваченого від несення відповідальності саме за інкримінований йому злочин.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд враховує практику Верховного Суду у справах №545/1937/18, №161/11334/19 та №688/974/21.

Так, відповідно до висновків суду, винесених у вказаних справах вказується наступне: обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. При цьому обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього. Разом з тим, як зазначає Верховний суд, якщо ж обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а вилучення майна відбувалося відкрито, то склад шахрайства відсутній, і такі дії потрібно кваліфікувати як грабіж.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст.186 ч. КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1, 2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочину.

- обґрунтованості обвинувачення.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_6 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Обвинувачений ОСОБА_6 , за формою вини, ступенем тяжкості вчинив тяжкий злочин. Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованого йому правопорушення, ОСОБА_6 , усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом ст. 25 ч. 2 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що він є осудним, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст. 19 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 КК України - вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості кожного вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами а також ту обставину, що ОСОБА_6 , внутрішньо переміщена особа, раніше не судимий, зі слів має дитину 5 років, провину у вказаному правопорушені не визнав, шкоду потерпілій особі не відшкодував, крім того, під час судового розгляду здійснював постійний тиск на потерпілу, здійснюючи дзвінки з умов ОСІ.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 ,- відсутні.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом встановлено, під час допиту обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме скоєння кримінального правопрушення у станні алкогольного спяніння.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

З огляду на викладене, за відсутністю обставин, що пом`якшують покарання підсудного та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи те, що особа привину фактично не визнала, своїми показами намагалась уникнути відповідальності

Враховуючи всі встановлені під час судового розгляду обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого, те що ОСОБА_6 , раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, є внутрішньо переміщеною особою, зі слів має дитину, тяжкі наслідки в результаті скоєння кримінального правопорушення - відсутні, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , залишити у вигляді -тримання під вартою.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні - відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд,

Ухвалив:

ОСОБА_6 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого:

ч. 4 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , залишити без змін - тримання під вартою.

Зарахувати у строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 , строк попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання 16.12.2022 по дату винесення вироку.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженю - відсутні.

Речові докази: мобільний телефон марки « TECHO Pop2F» - вважати повернутим потерпілій.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії вироку, шляхом подачі апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси.

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя

Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 .