КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 12 липня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000790 від 07.06.2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000790 від 07.06.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263 КК України, яке було вилучено 28.06.2023 року за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон «Bravis», два мобільні телефони «ZTE», два мобільні телефони «Samsung».

В ухвалі слідчий суддя вказав, що клопотання органу досудового розслідування підлягає задоволенню з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, запобігання можливості його приховування, зникнення та наклав арешт на майно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання органу досудового розслідування. Апелянт вважає, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам КПК України, є необґрунтованим.

Апелянт вказує на те, що: слідчим суддею не враховано, що клопотання органу досудового розслідування подано з порушенням строку, визначеного ст.171 КПК України; не було враховано положення ст.168 КПК України так як слідчим суддею органу досудового розслідування дозвіл на вилучення мобільних телефонів не надавався. Також посилається апелянт на те, що ОСОБА_7 не є стороною у даному кримінальному провадженні, не має процесуального статусу, не має жодного відношення до обставин, за якими здійснюється досудове розслідування, тому на його погляд відсутні правові підстави для накладення арешту, при цьому майно не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а застосування даного виду забезпечення кримінального провадження, порушує права власника майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів, СВ Подільським УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні 0000790 від 07.06.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263 КК України.

В межах зазначеного кримінального провадження орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на мобільний телефон «Bravis», два мобільні телефони «ZTE», два мобільні телефони «Samsung», яке було вилучено 28.06.2023 року за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки останнє відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та є метою забезпечення збереження речових доказів. Слідчий суддя погодився з доводами клопотання прокурора та наклав арешт на майно.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Ухвала суду має відповідати вимогам статті ст. 370 КПК України, тобто ухвала повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Разом з тим на переконання колегії суддів зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Так, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, орган досудового розслідування хоч і визнав постановою вищезазначене майно речовим доказом, проте не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Орган досудового розслідування до матеріалів по розгляду клопотання не надав належного обґрунтування щодо правової підстави для арешту майна, яке було вилучено 28.06.2023 року за місцем проживання ОСОБА_7 , не зазначив та належним чином не обґрунтував, яким чином це майно співвідносяться з обставинами кримінального провадження, що розслідується. Не конкретизував та не підтвердив слідчий належними доказами обставин, за якими він вважає, що вилучене майно, є об`єктом кримінально протиправних дій чи є речами набутими кримінально протиправним шляхом, які саме сліди вчинення кримінального правопорушення могли залишитись на них та чи можна взагалі їх використовувати, як речовий доказ у кримінальному провадженні.

Також, слід зазначити, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню, а тому наявність постанови слідчого про визнання майна речовим доказом не може бути беззаперечною підставою для накладення арешту на майно у разі відсутності розумних підозр вважати його доказом злочину.При цьому слідчий суддя залишив поза увагою те, що дозвіл ухвалою слідчого судді на вилучення мобільних телефонів, як то вимагає ст.168 КПК України, не надавався, огляд мобільних телефонів органом досудового розслідування не проводився, експертиза не призначалась. Між тим згідно витягу ЄДРДР ОСОБА_7 не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні та не має жодного процесуального статусу.

Зокрема, слід зазначити і те, що ухвала, містить загальний опис обставин кримінального провадження, які не мають прямого стосунку до майна, слідчий суддя належним чином не проаналізував підстав арешту майна, його завдань та наслідків для конкретної особи, обмежившись лише посиланням на норму КПК України, що є грубим порушенням процесуальних норм та прав власності гарантованих законом. Про однобічність і необ`єктивність судового розгляду свідчить і мотивувальна частина ухвали в якій суд зазначає, що погоджується з доводами органу досудового розслідування про те, що «документи» підлягають арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання відповідно до санкцій ч.5 ст.191, ч.4ст.111-1 КК України та дійшов висновку про необхідність арешту з метою конфіскації майна, а при цьому в резолютивній частині накладає арешт на мобільні телефони.

З урахуванням викладених обставин, ухвала слідчого судді як незаконна підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.98, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 12 липня 2023 року- задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 12 липня 2023 року, якою задоволено клопотання слідчого Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000790 від 07.06.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263 КК України, яке було вилучено 28.06.2023 року за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон «Bravis», два мобільні телефони «ZTE», два мобільні телефони «Samsung» - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000790 від 07.06.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263 КК України, яке було вилучено 28.06.2023 року за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон «Bravis», два мобільні телефони «ZTE», два мобільні телефони «Samsung» - відмовити.

Ухвала Київського апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/4672/20213 Доповідач: ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер № 758/7497/23-к